Справа № 307/4748/21
Провадження № 2/307/1201/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2022 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області

у складі головуючої - судді Сас Л.Р.,

секретар судового засідання Ситар В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку загального позовного провадження за правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України (за відсутності всіх учасників справи та нездійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та знесення (демонтування) самочинної будівлі,

встановив:

ОСОБА_1 23 грудня 2021 року пред`явив позов до ОСОБА_2 , третя особа Усть-Чорнянська селищна рада Тячівського району Закарпатської області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та знесення (демонтування) самочинної будівлі про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою площею 0,0038 га. по АДРЕСА_1 , що належить йому, ОСОБА_1 на праві власності (кадастровий номер :01:002:0096) та знесення (демонтування) дерев`яного гаража.

В обґрунтування позову посилався на те, що на підставі Усть-Чорнянської селищної ради № 221 від 29 серпня 2017 року йому, позивачу, було надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки у власність площею 0,01 га для будівництва індивідуального гаража в АДРЕСА_1 .

Рішенням Усть-Чорнянської селищної ради № 389 від 01.10.2018 йому, ОСОБА_1 , було затверджено проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва індивідуального гаража та отримано свідоцтво про право власності на дану земельну ділянку за кадастровим номером :01:002:0096, площею 0,0038 га в АДРЕСА_1 .

Отримавши свідоцтво про право власності та намагаючись збудувати гараж, тобто використати виділену йому земельну ділянку за призначенням, відповідачка ОСОБА_2 почала перешкоджати йому у користуванні даною земельною ділянкою, посилаючись на те, що 16 травня 2008 року вона купила будівлю дощатого гаража у ОСОБА_3 , однак право власності на нього немає, як і не мала такого ОСОБА_3 .

У вересні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до Тячівського районного суду з позовом про скасування рішення Усть - Чорнянської селищної ради та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, що належала йому, однак рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 24 жовтня 2019 року у справі № 307/2760/18 їй було відмовлено у задоволенні позовних вимог та 13 квітня 2021 року постановою Закарпатського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Після набрання рішенням законної сили вказаним рішенням він, позивач, звернувся до ОСОБА_2 із проханням демонтувати дощатий гараж та звільнити земельну ділянку, площею 0,0038 га по АДРЕСА_1 , що належить йому на праві приватної власності.

Також він неодноразово звертався до голови селищної ради зобов`язати відповідачку звільнити дану земельну ділянку, однак, до даного часу земельна ділянка незаконно використовується відповідачкою.

30 листопада 2021 року на адресу відповідачки ОСОБА_2 та голові Усть-Чорнянської селищної ради у черговий раз направлено листа про досудове врегулювання даного конфлікту, щодо добровільного демонтування ОСОБА_2 гаража.

Згідно ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до ст.. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Отже, він, позивач є законним власником земельної ділянки площею 0,0038 га, кадастровий номер :01:002:0096 по АДРЕСА_1 та має право на звернення до суду за захистом свого права на користування та розпорядження даною земельною ділянкою.

Представник відповідачки ОСОБА_2 адвокат Антал І.В. подав відзив, у якому просив відмовити у задоволенні позову у зв`язку із його безпідставністю, посилаючись на те, що 16 травня 2008 року ОСОБА_2 придбала у ОСОБА_3 дерев`яну будівлю гаража за 1000 (одну тисячу) гривень. Оскільки цей гараж є будівлею малої архітектурної форми і державній реєстрації право власності на нього не підлягало, ними було складено відповідні розписки у присутності сільського голови, що підтверджували факт купівлі-продажу. Відповідачка ОСОБА_2 не будувала гараж, а придбала його цілком законно, весь цей час ОСОБА_2 володіла будівлею гаража і її право ніхто не оспорював.

Однак, продавши гараж ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відмовилася від земельної ділянки на якій він розташований на користь ОСОБА_1 .

Так як ОСОБА_2 не будувала гараж, а придбала його у ОСОБА_3 , між ними був укладений договір, посвідчений селищним головою (нотаріального посвідчення такі договором не потребують), отже вказаний договір є чинним, ніким не скасований, а отже ОСОБА_2 на законній підставі володіє гаражем і тому не може чинити перешкоди позивачу у здійсненні його права власності (а. с. 65-66).

Згідно ухвали судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 27 січня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 01 березня 2022 року на 11 год. 30 хв.

Відповідно до ухвали Тячівського районного суду Закарпатської області від 01 березня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 13 квітня 2022 року, яке неодноразово відкладалося, востаннє на 18 серпня 2022 року.

Позивач ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим у судове засідання не з`явився, подав заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Коржук І.І. у судове засідання не з`явився, подав заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідачки ОСОБА_2 адвокат Антал І.В. у судове засідання не з`явився, подав заяву про невизнання позовних вимог, просив у задоволенні позову відмовити та про розгляд справи за його відсутності .

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Усть-Чорнянської селищної ради Тячівського району Закарпатської області, будучи належним чином повідомленим, у судове засідання не з`явився без повідомлення причин.

З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов до висновку про задоволення позову, керуючись таким.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За правилами ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Із Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності видно, що за ОСОБА_1 на підставі рішення органу місцевого самоврядування, серія та номер 389, виданий 01.10.2018, видавник: Усть-Чорнянська селищна рада Тячівського району Закарпатської області на праві приватної власності зареєстрована земельна ділянка, кадастровий номер :01:002:0096, площею 0,0038, яка призначена для будівництва індивідуальних гаражів (а. с. 8).

Із Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку та Додатку до Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 25 вересня 2018 року № НВ-018 видно, що земельна ділянка кадастровий номер :01:002:0096, площею 0,0038 розташована по АДРЕСА_1 , призначена для будівництва індивідуальних гаражів; відділом у Тячівському районі Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області 25 вересня 2018 року зареєстровано вказану земельну ділянку ( а. с. 9-10, 11-13).

Із рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 24 жовтня 2019 року видно, що у позові ОСОБА_2 до Усть-Чорнянської селищної ради, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про скасування рішення органу місцевого самоврядування та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку відмовлено та постановою Закарпатського апеляційного суду від 13 квітня 2021 року вказане рішення залишено без змін (а. с. 16-19, 20-22).

Із акта обстеження земельної ділянки від 30 листопада 2021 року видно, що виконувач обов`язків Усть-Чорнянського селищного голови Н. Бенца та селищного депутата О. Фабрицій в ході обстеження земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , яка є у власності ОСОБА_1 встановлено, що на його земельній ділянці знаходиться мала архітектурна споруда (гараж) в аварійному стані та в даному гаражі знаходиться автомобіль, який належить ОСОБА_2 ( а. с. 23).

Із повідомлення, яке надіслане 30.11.2021 року представником адвокатом позивача відповідачці ОСОБА_2 та голові Усть Чорнянської селищної ради видно, що їй запропоновано добровільно врегулювати спір, шляхом демонтажу гаража та звільнення земельної ділянки ( а.с. 26).

Із повідомлення Усть - Чорнянського селищного голови від 16 грудня 2021 року видно, що під час усної розмови з ОСОБА_2 було запропоновано добровільно демонтувати гараж та звільнити земельну ділянку, власником якої є ОСОБА_1 , однак ОСОБА_2 відмовилася демонтувати гараж та звільнити земельну ділянку. ( а.с. 27).

Із довідки, виданої виконкомом Усть - Чорнянської селищної ради Тячівського району Закарпатської області 30 травня 2022 року № 622 видно, що земельна ділянка по АДРЕСА_1 , яка була виділена ОСОБА_1 , перебувала в землях запасу селищної ради і не належала ОСОБА_3 (а. с. 74).

Відтак, безпідставним є посилання представника відповідачки про те, що гараж відповідачка ОСОБА_4 придбала у ОСОБА_3 законно та на законній підставі володіє ним.

Надаючи оцінку вказаним обставинам, суд виходить із такого.

Право власності має фундаментальний характер, захищається нормами національного законодавства з урахуванням принципів статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Держави-учасниці Конвенції зобов`язані поважати право кожного на мирне володіння своїм майном та гарантувати його захист передусім на національному рівні. Зазначене положення в Україні закріплено на конституційному рівні принципом непорушності права власності, зокрема у ст. 41 Конституції України.

Згідно ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

У відповідності до ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до статті 152 ЗК України та статті 391 ЦК України власник земельної ділянки має право вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном.

У пункті 33 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року N 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" роз`яснено, що, застосовуючи положення статті 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об`єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача.

З наведених норм матеріального права вбачається, що позов власника про усунення порушень права на землю, не пов`язаного із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником землі і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п.7 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» №7 від 16.04.2004 року власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК).

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

У пункті 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Надточій проти України" та пункті 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гурепка проти України N 2" наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Європейський суд з прав людини досить часто посилається на принцип рівності перед законом і судом у своїх рішеннях, при тому, що засади рівності і змагальності у судовому процесі виведені ним із принципу верховенства права, якому підпорядкована вся Конвенція, та є складовою права на справедливий суд, гарантованого статтею 6 Конвенції. Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні "справедливого балансу" між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (рішення у справах "Dombo Beheer B.V. v. The Netherlands" від 27 жовтня 1993 р., заява N 14448/88, пункт 33, та "Ankerl v. Switzerland" від 23 жовтня 1996 р., заява N 17748/91 пункт 38).

Ураховуючи наведене, право позивача на безперешкодне користування земельною ділянкою, оскільки він є її законним власником, підлягає захисту шляхом

демонтування (знесення) дерев`яного гаража по АДРЕСА_1 .

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов ОСОБА_1 задоволено повністю, то із ОСОБА_2 у користь ОСОБА_1 слід стягнути витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 908,00 грн.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Зобов`язати ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкоди у користуванні його земельною ділянкою площею 0,0038 га по АДРЕСА_1 (кадастровий номер :01:002:0096), шляхом демонтажу (знесення) дерев`яного гаража, який знаходиться по АДРЕСА_1

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в сумі 908,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, і може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ;

Представник позивача: Коржук Іван Іванови, вул. Вакарова, 7, м. Тячів Закарпатська область.

Відповідачка: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 .

Представник відповідачки: ОСОБА_5 , АДРЕСА_3 .

Третя особа: Усть-Чорнянська селищна рада Тячівського району Закарпатської області, вул. Верховинська, 233, смт. Усть-Чорна Тячівського району Закарпатської області, код ЄДРПОУ .

Суддя Л.Р.Сас