Номер провадження: 22-ц/813/3499/22
Головуючий у першій інстанції Маркарова С. В.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.08.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.,

за участю секретаря Сидоренко А.О.,

розглянувши у спрощеному порядку за відсутністю учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 04 лютого 2021 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовної заяви.

02 грудня 2016 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулось із вищезазначеним позовом.

В обґрунтування своїх вимог позивач послався на те, що 29.09.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 був укладений договір про надання споживчого кредиту №0.

За умовами договору банк надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 75 000 дол. США. на строк до 25.09.2021 року зі сплатою за користування ними 10,30 % річних.

Виконання зобов`язань за кредитним договором було забезпечено договором поруки № 45627, укладеннями між банком та відповідачем ОСОБА_1 від 28.09.2006 року.

Умови договорів відповідачами не виконані, наслідком чого стала наявна перед банком заборгованість у розмірі 63 095,78 дол.США та 13 333,95 грн., яку позивач просив стягнути з відповідачів солідарно на свою користь.

Окрім задоволення позовних вимог банк вважав можливим присудження судового збору в розмірі 24 417,07 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 04 лютого 2021 року в позовну заяву ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено повністю. Стягнено солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором №0 від 29.09.2006 року станом на 24.11.2016 року в розмірі 63 095.78 дол. США, пеню у розмірі 13 333.95 грн. Стягнено з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» судовий збір в розмірі 12 208 грн. 50 коп. Стягнено з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» судовий збір в розмірі 12 208 грн. 50 коп.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що лист №107542 від 22.02.2008р., який ніби-то направлявся ОСОБА_2 , про нову систему нарахування відсотків не направлявся ОСОБА_1 .

Короткий зміст відзиву ПАТ «УкрСиббанк» на апеляційну скаргу.

У відзиві ПАТ «УкрСиббанк» зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Сповіщення сторін.

У судове засідання, призначене на 10 серпня 2022 року, сторони у справі не з`явились, були належним чином сповіщені про дату, час та місце слухання справи шляхом направлення судової повістки в підсистему «Електронний суд».

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 7 ст. 268 ЦПК України рішення суду (повне або скорочене) підписується всім складом суду у день його складення і додається до справи.

Повне судове рішення виготовлено 22 серпня 2022 року, про що зазначено у вступній частині постанови Одеського апеляційного суду.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 29 вересня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачем ОСОБА_2 укладений договір про надання споживчого кредиту №0.

За умовами договору банк надав відповідачу грошові кошти у розмірі 75 000 дол. США., що дорівнює 378 750 гривень за курсом НБУ на день укладення договору.

Зазначене підтверджується меморіальним ордером № від 29.09.2006р.

Кредитні кошти надані на строк до 25.09.2021 року зі сплатою за користування ними 10,30 % річних.

Відповідно до Закону України «Про акціонерні товариства» №514-VI від 17.09.2008 року до статуту АКІБ «УкрСиббанк» внесені зміни, згідно з якими найменування позивача було змінено на ПАТ «УкрСиббанк»

Згідно із п.1.2.2. кредитного договору позичальник зобов`язаний повернути суму кредиту у строк до 25.09.2021 року шляхом сплати процентів, штрафів та інших платежів згідно умов договору.

За п.8.01. кредитного договору у разі порушення термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов`язань, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити пеню, при цьому банк може нараховувати пеню, починаючи з 32 календарного дня, якщо рахувати з дати виникнення прострочених процентів. Позичальник повинен сплатити пеню за цим договором за першою вимогою банку.

28 вересня 2006 року між банком та відповідачем ОСОБА_1 укладений договір поруки №45627, яким він зобов`язався перед банком солідарно та в повному обсязі відповідати за своєчасне виконання позичальником усіх її зобов`язань за кредитним договором №0 від 29.06.2006 року.

У пунктах 1.1.-1.5 договору поруки сторони обумовлено, що поручитель зобов`язується відповідати за виконання позичальником усіх його зобов`язань перед кредитором в повному обсязі, що виникли з кредитного договору, в тому числі за повернення суми боргу, відсотків за використання кредитних коштів, штрафних санкцій. Відповідальність поручителя і позичальника є солідарною. Причини невиконання позичальником своїх зобов`язань по кредитному договору ніяким чином не можуть вплинути на виконання поручителем зобов`язань по договору поруки.

Укладення договорів, отримання спірних грошей за кредитним договором позичальником ОСОБА_2 визнано відповідачами в процесі розгляду справи.

Листом №107542 від 22.02.2008р. банк повідомив відповідачів про запровадження нової системи нарахування відсотків за користування кредитом на прострочену суму основного боргу (списком згрупованих рекомендованих відправлень 2023 від 26.02.2008 року).

30 вересня 2016 року ПАТ «УкрСиббанк» направив відповідачам вимогу про виконання кредитних зобов`язань за кредитним договором №0 від 29.06.2006 року.

Відповідні вимоги отримані відповідачами 08 жовтня 2018 року, що підтверджується поштовими повідомленнями 047 та 055, проте, не виконані.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до змісту ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно умов договору й вимог Цивільного кодексу.

За ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із п. п. 1, 3 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Станом на 24 листопада 2016 року заборгованість за кредитним договором з урахуванням процентів становить 63 095.78 дол. США, заборгованість по пені - 13 333.95 грн., з яких:

- заборгованість за кредитом - 58992.09 дол. США;

- заборгованість за відсотками - 4103.69 дол. США (за строк з 25.03.2016 року по 25.10.2016 року)

- заборгованість за кредитом, у тому числі прострочена заборгованість у розмірі 1819.17 дол. США (за строк з 25.04.2016 року по 24.11.2016 року)

- пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом 4073.55 грн. ( за строк з 26.04.2016 року по 24.11.2016 року)

- пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами 9260.40 грн. ( за строк з 26.04.2016 року по 24.11.2016 року).

Заборгованість підтверджується наданим банком розрахунком.

Суд першої інстанції правильно не погодився із твердженнями відповідачів, що ними достроково виконані кредитні зобов`язання, оскільки жодні доказі на підтвердження своїх заперечень ними в процесі розгляду справи не надані.

На виконання постанови Одеського апеляційного суду від 08 серпня 2019 року судом оцінені наявні по справі докази.

Стягнення заборгованості в іноземній валюті не суперечить вимогам закону.

Так, згідно зі ст.192 ЦК іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (чч.1 та 3 ст.533 ЦК).

Згідно зі ст.2 закону «Про банки і банківську діяльність» від 7.12.2000 №2121-III кошти це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

Статті 47 та 49 цього закону визначають операції банків з розміщення, залучення коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці операції здійснюються на підставі банківської ліцензії.

У разі, якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК. (Постанова ПВСУ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідноси»).

Наявність ліцензії у банку відповідачами не оспорюється, а як вбачається зі змісту кредитного договору його предметом стали грошові кошти в іноземній валюті.

04 липня 2018 року Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи № 761/12665/14-ц, провадження № 14-134цс18 (ЄДРСРУ № 75296546) дійшла висновку про те, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника (як іноземну валюту так і еквівалент) внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні.

Згідно із ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Згідно із частиною 2 цієї статті поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Враховуючи викладене, вимоги банку про солідарне стягнення заборгованості з відповідачів є обґрунтованими та такими, що підлягали задоволенню.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав.

Щодо доводів апеляційної скарги, то судова колегія зазначає таке.

На підставі матеріалів справи встановлено, що листом №107542 від 22.02.2008р. було повідомлено ОСОБА_2 , що у разі порушення нею умов кредитної дисципліни, зокрема неналежного виконання умов кредитного договору №0 від 29.09.2006р., а саме у випадку прострочення платежу за кредитним договором, Банк з дати виникнення простроченої суми основного боргу, нараховуватиме на прострочену суму основного боргу підвищені проценти, а саме в розмірі збільшеної вдвічі від діючої процентної ставки на момент виникнення такої простроченої суми основного боргу.

Таким чином, цей лист стосується кредитної дисципліни та змін механізму стягнення за порушення ОСОБА_2 її порушення, однак ніяким чином не змінює процентну ставку, яка зазначена у кредитному договорі та договорі поруки, а тому Банк не мав обов`язку направляти вказане повідомлення поручителю ОСОБА_1 .

Крім того, із розрахунку заборгованості, наданої Банком, не вбачається підвищення процентної ставки, яка передбачена кредитним договором.

Твердження скаржника в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального закону, не є такими, що порушують розгляд справи по суті.

Наведені в апеляційній скарзі інші доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 04 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судове рішення виготовлено 22 серпня 2022 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

А.І. Дришлюк