Справа № 350/1376/19
Провадження № 22-ц/4808/541/22
Головуючий у 1 інстанції Максимів І. В.
Суддя-доповідач Василишин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Василишин Л.В.

суддів: Максюти І.О., Пнівчук О.В.,

секретаря Шандалович В.В.

за участю представника відповідача адвоката Бурака Б.В.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргупредставника ОСОБА_2 , правонаступниками якого є ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 23 січня 2020 року, ухвалене у складі судді Максиміва І.В. у селищі Рожнятів, у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , правонаступниками якого є ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2019 року ОСОБА_5 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія», про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18 січня 2018 року, приблизно о 13 год 40 хв, ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом марки «ВАЗ 21063», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у селищі Рожнятів, поблизу магазину «Апельсин», здійснюючи розворот, не надав переваги в русі керованому ним транспортному засобу марки «Opel Astra», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який рухався по головній дорозі, в результаті чого відбулося зіткнення вказаних автомобілів.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди належний йому автомобіль марки «Opel Astra», реєстраційний номер НОМЕР_2 зазнав технічних пошкоджень на суму 45146,25 грн.

Постановою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 28 грудня 2018 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, а провадження у справі закрито за закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.

Вказував, що внаслідок неправомірних дій відповідача ОСОБА_2 йому завдано матеріальних збитків на загальну суму 47114,65 грн, з яких 45146,25 грн - вартість відновлюваного ремонту автомобіля, 1200 грн - вартість послуг експерта.

Враховуючи наведене, просив суд стягнути з відповідача на його користь вказану суму збитків, а також судові витрати.

Ухвалою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 25 жовтня 2019 року до участі у справі залучено в якості співвідповідача приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія».

Рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 23 січня 2020 року позов ОСОБА_5 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 45146,25 грн матеріальної шкоди, 1200 грн витрат за послуги експерта на проведення оцінки матеріального збитку, 768,4 грн сплаченого судового збору, а всього разом 47114,65 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду, представник ОСОБА_2 адвокат Бурак Б.В. подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 .

Апеляційна скарга мотивована тим, що 23 січня 2018 року ОСОБА_2 та ОСОБА_5 звернулися до страхової компанії, після чого 29 січня 2018 року представником страховика було проведено огляд транспортного засобу, який належить позивачу. Отже, покладений на ОСОБА_2 . Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язок повідомлення про ДТП, місцезнаходження свого транспортного засобу, пошкодженого майна та інші відомості він виконав у повному обсязі, тобто сприяв у відшкодуванні шкоди.

Разом із тим, позивач, нехтуючи своїми правами та не зважаючи на передбачені Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» наслідки, звернувся до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування тільки 03 травня 2019 року, тобто з пропуском встановленого законодавством строку.

Представник апелянта вказує, що ОСОБА_2 , будучи особою, відповідальність якої застрахована на випадок ДТП, не є зобов`язаною особою у вказаних правовідносинах, оскільки з моменту укладення договору із страховою компанією такий обов`язок лежить на страховику.

Крім того, зазначає, що покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_5 просить залишити оскаржуване рішення суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Вказує на те, що обов`язок відшкодовувати шкоду завдану іншому володільцю джерела підвищеної небезпеки виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Вина ОСОБА_6 у скоєному ДТП встановлена постановою Рожнятівського районного суду від 28 грудня 2018 року. За таких умов, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення його позовних вимог.

Крім того, звертає увагу на те, що страхова компанія ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» відмовила йому у страховому відшкодуванні, у зв`язку з чим він змушений був звертатися до суду.

ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалося, що відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 04 червня 2020 року апеляційну представника ОСОБА_2 ОСОБА_4 залишено без задоволення. Рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 23 січня 2020 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 19 січня 2022 року частково задоволено касаційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_4 . Постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 04 червня 2020 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 05 квітня 2022 року зупинено провадження у даній справі до залучення правонаступників ОСОБА_2 . Витребувано у Першій Рожнятівській державній нотаріальній конторі інформацію щодо спадкоємців ОСОБА_2 .

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 22 червня 2022 року залучено до участі у справі правонаступників ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

У судовому засіданні відповідачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Бурак Б.В. апеляційну скаргу підтримали, просили оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_5 .

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, повідомлялися судом про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідачки ОСОБА_1 та її представника,дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на таке.

За положеннями статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що 18 січня 2018 року приблизно о 13 год 40 хв ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом марки «ВАЗ 21063», номерний знак НОМЕР_1 у с. Рожнятів, поблизу магазину «Апельсин», здійснюючи розворот не надав переваги в русі керованому ним транспортному засобу марки «Opel Astra», номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_5 , який рухався по головній дорозі, внаслідок чого відбулося зіткнення вказаних автомобілів. У результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 28 грудня 2018 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, провадження у справі закрито за закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.

У вказаній постанові судом встановлено, що водій ОСОБА_2 порушив правила дорожнього руху, здійснюючи маневр розвороту, виїхав на проїжджу частину дороги, не надав перевагу в русі автомобілю, що рухався по головній дорозі, поставив водія автомобіля марки «Opel Astra» - ОСОБА_5 у ситуацію, з якої він, застосувавши екстрене гальмування не мав можливості уникнути зіткнення, через що настала ДТП (а.с. 10-11, том 1).

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 12 грудня 2018 року вказану постанову Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області залишено без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення (а.с. 12-13, том 1).

Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку № 95 від 25 квітня 2018 року, складеного судовим експертом Романюком В. К., вартість матеріального збитку (шкоди) завданого власнику пошкодженого автомобіля «Opel Astra», реєстраційний номер НОМЕР_2 станом на 25.04.2018 складає 45146,25 грн (а.с. 15-18, том 1).

Цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу «ВАЗ 21063», номерний знак НОМЕР_1 на момент скоєння ДТП застраховано в ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» за договором № АК/6805579 від 19 червня 2017 року.

ОСОБА_5 23 січня 2018 року звернувся до страховика ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» із письмовим повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, а 03 травня 2019 року із заявою про страхове відшкодування.

21 травня 2019 року ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» надало письмову відповідь ОСОБА_5 , згідно якої останньому у виплаті страхового відшкодування відмовлено на підставі підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому, у відповіді зазначено, що потерпілий звернувся до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» із заявою про виплату страхового відшкодування після спливу одного року з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди, а саме 03 травня 2019 року, у той час як ДТП мала місце18 січня 2018 року (а.с. 44, 66, том 1).

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач вправі стягнути завдану майнову шкоду із страхувальника, тобто особи, яка безпосередньо завдала таку шкоду, оскільки право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка її завдала є абсолютним. При цьому, суд встановив, що відсутні підстави для стягнення майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, із страхової компанії, оскільки позивач звернувся до ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» із заявою про виплату страхового відшкодування з пропуском річного строку, передбаченого підпунктом 34.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, виходячи з таких підстав.

Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно зі статтею 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до статті 5 вказаного Закону, об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відповідно до підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №147/66/17 зазначено, що відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика (страхової компанії) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Враховуючи те, що позивач звернувся із позовними вимогами про стягнення майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, яка не перевищує суму страхового відшкодування, згідно договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 19 червня 2017 року, укладеного між страховиком та страхувальником, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог до ОСОБА_2 , правонаступниками якого є ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

За таких підстав, доводи апеляційної скарги про те, що винна особа володілець транспортного засобу, який застрахував свою відповідальність, тим самим передав обов`язок відшкодування шкоди, спричиненої за участю його транспортного засобу, страховій компанії (страховику), є обґрунтованими, а тому рішення суду підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Вирішуючи питання щодо позовних вимог до ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що вимоги в цій частині не підлягають задоволенню, оскільки позивачем пропущено строк, визначений підпунктом 34.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до статті 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Відтак зазначена норма визначає, що саме законом встановлюється випадки, коли право особи припиняється внаслідок його нездійснення.

Відповідно статті 13 ЦК України сторони повинні діяти добросовісно, не порушуючи права інших осіб - учасників цих правовідносин.

За змістом зазначених норм права передбачається, як добросовісність поведінки особи, чиї права порушено, так і, що припинення права може бути лише у випадках, передбачених законом.

Відповідно до підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови страховиком (страховою компанією) у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є, зокрема, неподання потерпілою особою заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння ДТП.

Тобто вказаний Закон передбачає, що потерпілий, який володіє правом на майнове відшкодування заподіяної йому шкоди, повинен вчинити ряд активних дій, які б свідчили про його волевиявлення щодо здійснення цього права. Вказані активні дії потерпілого закон пов`язує, зокрема, із поданням заяви про страхове відшкодування впродовж визначеного законом строку, зі сприянням у визначенні характеру та розміру збитків.

Відтак право потерпілого на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 910/7449/17 (провадження № 12-104гс18)).

Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 09 листопада 2021 року у справі №147/66/17 вказала, що у випадку, якщо потерпіла особа звернеться до страховика (страхової компанії) за відшкодуванням шкоди з пропуском встановленого річного строку, однак доведе, що нею здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, вона має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи, у тому числі у судовому порядку.

Тобто Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що при добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що річний строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним з найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.

Тож, слід зробити висновок, що суд не втручається у процесуальну діяльність учасників процесу (реалізацію наданих їм процесуальних прав та виконання покладених на них процесуальних обов`язків), крім випадків, передбачених ЦПК України.

У процесуальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи, докази щодо вжиття ОСОБА_5 своєчасних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика та що річний строк пропущено ним через незалежні від нього причини в матеріалах справи відсутні.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні його позовних вимог до ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» ОСОБА_5 не оскаржив.

За таких обставин, рішення суду в цій частині є обґрунтованим, підстави для задоволення позову до ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія», враховуючи наявні у справі докази, відсутні.

Керуючись статтями 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 , правонаступниками якого є ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ОСОБА_4 задоволити.

Рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 23 січня 2020 рокускасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , правонаступниками якого є ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 05 вересня 2022 року.

Суддя-доповідач Л.В. Василишин

Судді: О.В. Пнівчук

І.О. Максюта