Справа № 362/2738/22
Провадження № 2/362/1892/22
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

02 вересня 2022 року

суддя Васильківського міськрайонного суду Київської області Марчук О.Л., розглянувши в порядку спрощеного провадження у місті Василькові Обухівського району Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договорів недійсними,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в обґрунтування вимог якої зазначила, що 22 липня 2021 року між відповідачами укладено два договори дарування, а саме: житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,0995 гектарів, кадастровий номер :02:010:0017 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за вказаною адресою.

Посилаючись на відповідні положення цивільного законодавства, позивач стверджує, що вказані договори є фіктивними, оскільки укладені з метою ухилення відповідачки ОСОБА_2 від наслідків відшкодування цивільної шкоди внаслідок вчинення злочину, а тому, просить визнати недійсними зазначені договори (а.с. 93 96).

Дану справу розглянуто в порядку спрощеного провадження.

Представником відповідачів надано відзив на позов у якому він заперечив щодо вимог позову, посилаючись на те, що оспорювані договори укладені відповідно до вимог цивільного законодавства з метою забезпечення матеріального добробуту свого сина; вказуючи на безпідставність позовних вимог, представник відповідачів просив відмовити в задовленні позову (а.с. 107 108).

Дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Із наданої позивачем на підтвердження своїх вимог інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що 22 липня 2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Бобковою І.О. посвідчено укладені між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 договори дарування житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,0995 гектарів, кадастровий номер :02:010:0017 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за вказаною адресою (а.с. 57 59).

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Норма частини першої статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із нормою частини першої статті 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Натомість, під час розгляду справи із наданим позивачем на підтвердження своїх вимог, судом встановлено, що 01 липня 2021 року щодо суспільно-небезпечних дій ОСОБА_2 внесено відомості до ЄРДР за № 120 211 111 400 003 73 із правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 121 КК України (а.с. 22).

Потім, 02 липня 2021 року останній повідомлено про підозру у кримінальному провадженні № 120 211 111 400 003 73 від 02.07.2021 року за ч. 1 ст. 121 КК України (а.с. 28 31).

Тобто, спірні договори дарування вчинено після початку кримінального розслідування відносно відповідачки ОСОБА_2 і оголошення їй підозри у вчиненні злочину передбаченому ч. 1 ст. 121 КК України.

Відповідно до норм статті 203 ЦК України:

-зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам;

-волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі;

-правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Норма частини першої статті 234 ЦК України передбачає, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Крім того, у кримінальному провадженні № 120 211 111 400 003 73 від 02.07.2021 року позивачкою заявлено два цивільні позови: про відшкодування матеріальної та моральної шкоди на загальну суму 2 636 660 гривень 45 копійок,які разом із обвинувальним актом відносно ОСОБА_2 затверджено прокурором (а.с. 46 47, 49 50, 60 64).

Отже, враховуючи той факт, що спірні договори дарування вчинено після початку кримінального розслідування відносно відповідачки ОСОБА_2 і оголошення їй підозри у вчиненні злочину передбаченому ч. 1 ст. 121 КК України, суд приходить до висновку, що волевиявлення відповідачки ОСОБА_2 , як учасника правочину не було вільним і не відповідало її внутрішній волі, оскільки вона подарувала належне їй нерухоме майно з метою уникнення негативних правових наслідків у випадку притягнення її до кримінальної відповідальності за вчинення злочину та настання відповідних цивільно-правових наслідків за результатами розгляду її цивільного позову у даному кримінальному провадженні.

Як наслідок, зазначені договори дарування не були спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними.

Зокрема, суд переконаний, що спірні договори дарування вчинено відповідачами з метою збереження вказаного нерухомого майна у фактичному володінні відповідачки ОСОБА_2 шляхом дарування належного їй нерухомого майна члену своєї сім`ї своєму сину з метою уникнення можливого стягнення на належне їй нерухоме майно за результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні № 120 211 111 400 003 73 від 02.07.2021 року відносно ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 121 КК України.

За приписами норми частини другої статті 234 ЦК України, фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання вимог вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановленні частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Оскільки, волевиявлення відповідачки ОСОБА_2 , як учасника правочину не було вільним і не відповідало її внутрішній волі та вона подарувала належне їй нерухоме майно з метою уникнення негативних правових наслідків у випадку притягнення її до кримінальної відповідальності за вчинення злочину і зазначені договори дарування не були спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними, суд приходить до висновку, що укладення оспорюваних відповідачами правочинів прямо суперечить нормам 203 і 234 ЦК України.

Отже, враховуючи встановлені під час розгляду справи обставини, суд приходить до висновку, що укладення між відповідачами договорів від 22 липня 2021 року дарування житлового будинку і земельної ділянки є порушенням норм статті 203 ЦК України, а тому відповідно до частини першої статті 215 і частини другої статті 234 ЦК України, існує підстава їх недійсності.

Одночасно, суд не приймає до уваги і відхиляє заперечення сторони відповідачів щодо правомірності укладення спірних договорів дарування, оскільки відповідачка ОСОБА_2 виявила бажання подарувати належне їй нерухоме майно своєму сину саме після того, як їй було оголошено про підозру у вчиненні злочину.

За таких обставин, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі.

При цьому, на підставі пункту першого частини другої статті 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, судові витрати пов`язані із розглядом справи у вигляді сплачених позивачем сум судового збору слід покласти на кожного із відповідачів в рівних частках.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 24, 25, 203, 215 ЦК України, статтями 1 13, 19, 23, 27, 34, 76 83, 89, 92, 95, 133, 141, 258, 259, 263 265, 273 279 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним укладений між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 договір від 22 липня 2021 року дарування житлового будинку АДРЕСА_1 .

Визнати недійсним укладений між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 договір від 22 липня 2021 року дарування земельної ділянки площею 0,0995 гектарів, кадастровий номер :02:010:0017 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 і ОСОБА_3 по 1 240 (одній тисячі двісті сорок) гривень 50 копійок з кожного у відшкодування судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя

Дата складення повного рішення суду 02 вересня 2022 року.