Справа № 465/8565/20 Головуючий у 1 інстанції: Ванівський Ю.М.
Провадження № 22-ц/811/3219/21 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - судді Ніткевича А.В.

суддів - Бойко С.М., Копняк С.М.

розглянувши в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в приміщенні Львівського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» на рішення Франківського районного суду м. Львова від 10 червня 2021 року в складі судді Ванівського Ю.М. у справі за позовом Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

встановив:

У грудні 2020 року позивач АТ «Креді Агріколь Банк» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що 05.07.2019 р. між АТ «Креді Агріколь Банк», ТзДВ «СК «АХА Страхування Життя» та відповідачем ОСОБА_1 укладено комплексний договір № 4/3261828, згідно із п 1.1. якого відповідачу наданий кредит в сумі 88281,90 грн., строком з 05.07.2019 по 04.07.2024, із сплатою 15 % річних та комісійної винагороди в розмірі 1,99% в місяць від суми кредиту.

Відповідно до п. 1.2 Кредитного договору кредит надається позичальнику на споживчі потреби, в тому числі на сплату страхового платежу за договором страхування життя згідно Договору та Правил надання споживчого кредиту в АТ "Креді Агріколь Банк» та умов страхування життя Позичальника, які є невід`ємною частиною Договору та розміщені на офіційному сайті Банку.

Банк зобов`язання за договором виконав, що підтверджується: меморіальним ордером №27354090-1 від 05.07.2019р. (про перерахування кредитних коштів 81000,00 грн.) та меморіальним ордером №27354090-5 від 05.07.2019р. (про перерахування 7281.90 грн. страхового платежу за рахунок кредитних коштів).

Згідно із пп. 1.1-1.3, 2.2 кредитного договору відповідач прийняв на себе зобов`язання сплачувати проценти та комісію у валюті кредиту, відповідно до розрахунків Банку, щомісяця, в день повернення кредиту одночасно з погашенням заборгованості за кредитом (частиною кредиту) на рахунок погашення заборгованості.

Однак відповідачем умови кредитного договору своєчасно не виконані, кредит, відсотки та комісія у встановлені договором строки не сплачені. Відповідно до оборотних відомостей по кредитним рахункам відповідача, доданих до позову, прострочення зобов`язань за договором виникло з червня 2020 року, з тих пір прострочена заборгованість відповідачем не сплачена в повному обсязі. Факт порушення умов договору та сума кредитної заборгованості підтверджуються розрахунком заборгованості та оборотними відомостями по кредитним рахункам відповідача, які додані до позову і відображають повний рух коштів по кредиту відповідача, в тому числі: нарахування, винесення на прострочку, погашення, сальдо.

Таким чином, внаслідок невиконання умов кредитного договору станом на 30.11.2020 відповідач має заборгованість перед позивачем за кредитним договором в загальній сумі 107437,74 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом - 79998,75 грн.; заборгованість за відсотками - 15141,32 грн.; заборгованість за комісією - 12297,67 грн. Сума заборгованості підтверджується розрахунком заборгованості відповідача та оборотними відомостями по кредитним рахункам позичальника.

Позивачем вжито заходи досудового врегулювання спору, шляхом надіслання 18.08.2020 та 18.09.2020 на адресу відповідача вимоги про погашення заборгованості, проте така заборгованість погашена не була.

Просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у загальній сумі 107437,74 грн. а також судовий збір в сумі 2 102 грн. 00 коп.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 10 червня 2021 року позов АТ "Креді Агріколь Банк" задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ "Креді Агріколь Банк" заборгованість за кредитним договором в розмірі 79998,75 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ "Креді Агріколь Банк" суму сплаченого судового збору в розмірі 1565,16 грн.

В решті вимог відмовлено.

Рішення суду в частині відмовлених позовних вимог оскаржив позивач АТ "Креді Агріколь Банк".

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення в означеній частині є незаконним та необґрунтованим, таким, що постановлене з порушенням процесуальних норм та невірним застосуванням норм матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування вимог покликається на те, що судом неправомірно застосовано положення ЗУ «Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного Кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби Covid-19» від 16.06.2020, для відмови в задоволенні вимог про стягнення нарахованих за комплексним договором №4/3261828 від 05.07.2019 відсотків та комісії.

Зазначає, що кредитний договір із позивачем укладений відповідно до положень ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції чинній на час виникнення кредитних правовідносин сторін та вимог Закону України «Про споживче кредитування», яким регламентоване право нарахування відсотків, комісійної винагороди для обслуговування кредиту банком. Наявність витрат доведена до споживача як в умовах договору, так і у Правилах надання споживчого кредиту, розміщеного на офіційному сайті кредитора.

Звертає увагу на те, що в порушення норм процесуального права судом не надано належної оцінки діям відповідача щодо надання відзиву на позов без підтверджуючих документів надіслання такого іншим учасникам справи. Позивач в межах розгляду справи не отримував відзиву на позов, відповідно не міг скористатись своїм правом надати суду відповідь на відзив з обґрунтуванням своїх заперечень.

На підставі викладеного, просить рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «»Креді Агріколь Банк» заборгованості за комплексним договором №4/3261828 від 05.07.2019 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути заборгованість за відсотками в розмірі 15 141 грн. 32 коп. та комісією - 12297 грн. 67 коп.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою апеляційне провадження.

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду першої інстанції з вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором, сумарний розмір якої не перевищує ста прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

При цьому, виключно бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які вже висловлені, зокрема, у позові заяві та апеляційній скарзі, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі № 668/13907/13-ц).

Разом з цим, згідно із ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, відтак колегія суддів інформувала учасників справи про час і день розгляду справи, шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 29 березня 2022 року до участі у справі в як правонаступника сторони позивача Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк», залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал».

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскільки судове рішення оскаржується в частині стягнення заборгованості за відсотками, комісії та судового збору, то відповідно до положень частини першої статті 367 ЦПК України законність судового рішення, ухваленого у іншій частині, апеляційний суд не переглядає.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача відсотків та комісії, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19» від 16.06.2020 (далі - Закон), у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в означеній частині, колегія суддів виходить з такого.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У частині другій статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За правилом статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Судом першої інстанції встановлено, що 05.07.2019 між Акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк», ТзДВ «СК «АХА Страхування Життя» та відповідачем ОСОБА_1 укладено комплексний договір № 4/3261828.

Відповідно до п 1.1. договору відповідачу наданий кредит в сумі 88281,90 грн., строком з 05.07.2019 по 04.07.2024, із сплатою 15 % річних та комісійної винагороди в розмірі 1,99% в місяць від суми кредиту.

Відповідно до двох меморіальних ордерів №27354090-5 та №27354090-1 від 05 липня 2019 року банк надав відповідачку кредит на суму 7281,90 грн. та 81000 грн., а всього на загальну суду 88 281,9 грн.

Пунктом 1.1 вищезгаданого Комплексного договору передбачено, що відповідач зобов`язаний сплачувати платежі за кредитом щомісячно в число місяця, визначене Графіком платежів по кредиту, як день повернення кредиту. Повернення кредиту здійснюється у валюті кредиту.

Із представленого позивачем Розрахунку заборгованості за цим Договором станом на 30.11.2020 встановлено, що відповідач має заборгованість перед Позивачем за кредитним договором в загальній сумі 107437,74 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом - 79998,75 грн.; заборгованість за відсотками - 15141,32 грн.; заборгованість за комісією - 12297,67 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, 18 вересня 2020 року АТ "Креді Агріколь Банк» звернувся до ОСОБА_1 із письмовою вимогою про дострокове погашення кредиту. Загальна сума заборгованості станом на 18.09.2020 становила: 79998, 75 грн. - сума кредиту, 11 971,26 грн. - проценти, 5270,43 грн. - комісія пеня - 0 грн.

Такими діями кредитор на власний розсуд відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.

Після цього банк має право лише на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів, передбачених договором.

Оскільки кредитор використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, тому з цього часу настав строк виконання договору в повному обсязі і право кредитора нараховувати передбачені договором відсотки за кредитом, обумовлені цим договором, припинилося.

Звернувшись до суду із даним позовом у грудні 2020 року, банк згідно з наданим розрахунком просив стягнути відсотки за користування кредитом станом на 30.11.2020.

Між тим, нарахування банківською установою відсотків за кредитом можливе лише в межах строку кредитування, а такий строк було змінено у вересні 2020 року шляхом направлення банком дострокової вимоги щодо погашення всієї суми кредитної заборгованості до відповідача у справі. Тобто нарахування позивачем боргу з процентів поза межами строку кредитування є безпідставним.

Вказані висновки узгоджуються з висновками щодо можливості нарахування процентів, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (№14-154цс18).

Посилання банку на можливість нарахування відсотків до моменту повного погашення заборгованості за договором згідно п. 1.3.1 Договору є необґрунтованим, оскільки умовами кредитного договору, у тому числі зазначеним пунктом, не передбачено нарахування і сплата відсотків за користування кредитом після закінчення строку кредитування.

Кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати відсотків за користування кредитом, неустойки. Отже, строк кредитування боржника є таким, що закінчився, як і його право законно користуватися позиченими коштами, а тому вимога банку про стягнення відсотків за користування кредитом, нарахованих поза межами строку кредитування, до задоволення не підлягає.

Схожі висновки містяться і в постанові Верховного Суду від 06.08.2021 року у справі №727/4414/16 (провадження №61-15806св20).

Однак суд першої інстанції не надав правової оцінки вимозі щодо стягнення відсотків за комплексним договором №4/3261828 від 05.07.2019, та дійшов помилкового висновку про безпідставність такого стягнення з посиланням на Закон України «Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19», який на спірні правовідносини не поширюється, оскільки позовні вимоги АТ «Креді Агріколь Банк» не містили вимог про стягнення неустойки, штрафу, пені за прострочене виконання зобов`язань за вказаним договором, на які поширюється даний Закон. Складовими позовних вимог були заборгованість за кредитом, відсотками та комісією, сплата яких була передбачена умовами договору.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог АТ «Креді Агріколь Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит Капітал» та необхідність стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за відсотками в розмірі 11 971 грн. 26 коп. за період до часу звернення до відповідача з вимогою про дострокове його повернення.

Водночас, колегія не може погодитись з висновком суду першої інстанції в частині відмови у стягненні комісії, з аналогічних підстав, що й відсотків, з огляду на таке.

Відповідно до п. 1.3.2 Комплексного договору №4/3261828 від 05.07.2019 за користування кредитом позичальник сплачує комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в розмірі 1,99% у місяць від суми кредиту, зазначеної в п. 1.1 Договору. Обслуговування кредитної заборгованості включає моніторинг заборгованості, під яким розуміється електронне інформування (нагадування) про здійснення щомісячних платежів по кредиту та процентах, надання інформації щодо стану заборгованості через дистанційні системи обслуговування, інформування позичальника про виникнення простроченої заборгованості, консультування позичальника (як усне, так і письмове) щодо погашення заборгованості, своєчасності сплати платежів тощо.

Тобто, кредитний договір між сторонами укладено 05.07.2019, коли набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування», а стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів» була викладена в новій редакції.

Згідно із ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції, чинній на момент укладення оспорюваного договору) після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Аналізуючи п. 1.3.2. Договору, колегія суддів доходить висновку, що вказаним пунктом фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо встановлена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування».

При цьому, надання інших послуг, за вказану плату, умовами договору не передбачено.

Вказана щомісячна плата за обслуговування міститься й у пункті 7 Додатку № 1 до Комплексного договору від 05.07.2019, а саме у Графіку щомісячних платежів.

За змістом ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України Про споживче кредитування.

Відповідно до положень частин першої-п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Частиною третьою цієї статті визначено перелік несправедливих умов договору.

Вказаний перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним.

Враховуючи наведене, оскільки ОСОБА_1 було встановлено щомісячну плату за такі супутні послуги банку, які за законом повинні надаватися йому безоплатно, пункт 1.3.2. Договору є несправедливим, містить дисбаланс обов`язків на шкоду позичальника та суперечить вимогам ЗУ «Про захист прав споживачів», а тому вимога АТ «Креді Агріколь Банк» про стягнення з відповідача на його користь 12 297 грн. 67 коп. комісії є необґрунтованою, як наслідок, відсутні підстави для її задоволення.

Схожі за змістом висновки викладені в постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 583/3343/19, в постанові Верховного Суду від 19 березня 2020 року у справі №708/195/19.

Мотиви скарги про те, що кредитний договір із позивачем був укладений у відповідності до положень ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції чинній на час виникнення кредитних правовідносин сторін та вимог Закону України «Про споживче кредитування», яким регламентоване право нарахування відсотків, комісійної винагороди для обслуговування кредиту банку є безпідставними, та такими, що спростовуються вищенаведеним.

З огляду на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення в оскаржуваній частині про відмову в задоволенні позовних вимог АТ «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_1 про стягнення комісії в розмірі 12 297,67 грн. з підстав, які не підлягали до застосування, колегія суддів доходить висновку про скасування рішення в означеній частині та ухвалення нового рішення в цій частині про відмову в задоволенні позову з викладенням його мотивувальної частини в редакції цієї постанови.

За таких обставин судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній його частині не можна визнати законним та обґрунтованим, тому воно підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (частина 4 цієї статті).

Згідно ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» задовольнити частково.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 10 червня 2021 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» заборгованості за відсотками в сумі 15141,32 грн. та комісією в сумі 12297,67 грн. - скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ "Креді Агріколь Банк", правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за відсотками в розмірі 11971 (одинадцять тисяч дев`ятсот сімдесят одна) гривень 26 копійок.

У задоволенні позовної вимоги про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ "Креді Агріколь Банк", правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», заборгованість за комісією в сумі 12297 гривень 67 копійок відмовити з підстав, викладених у мотивувальній частині цієї постанови.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ "Креді Агріколь Банк", правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» 1377 (одна тисяча триста сімдесят сім) гривень 00 копійок сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст ухвали складено 29 березня 2022 року.

Головуючи А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк