Номер провадження: 22-ц/813/3573/22
Номер справи місцевого суду: 522/1040/21
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у м. Одесі справу за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - Крилової Олени Леонідівни на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 червня 2021 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

19 січня 2021 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 , за яким позивач просив стягнути із відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 26.06.2019 року у розмірі 29 444,92 грн (а.с. 1-8).

07 червня 2021 року заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено (а.с.85-93).

01 липня 2021 року представник АТ КБ «ПриватБанк» - Крилова О.Л. направила засобами поштового зв`язку апеляційну скаргу на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 червня 2021 року. Апелянт вважає, що суд першої інстанції без достатніх доказів відсутності заборгованості звільнив ОСОБА_3 від майнової відповідальності. Так, апелянт наголошує на тому, що відповідачем по справі не надано жодних заперечень щодо розміру заборгованості та взагалі боргу, крім того, на думку апелянта судом першої інстанції не враховано висновок Верховного Суду, відповідно до якого в випадку не оспорювання дійсності договору або його окремих положень, визнання його недійсним відповідачем, то в такому випадку вважається, що особа повністю погоджується з умовами договору. Апелянт вважає, що в матеріалах наявні докази для задоволення позову, зокрема, укладання договору підтверджується особистим підписом ОСОБА_2 , а також наявністю підпису на довідці про умови кредитування з використанням кредитки. Апелянт звертає увагу на те, що разом із анкетою-заявою до суду першої інстанції було подано також і копію паспорту споживчого кредиту з особистим підписом ОСОБА_2 , а отже, як зазначає апелянт були узгоджені всі істотні умови договору, зокрема щодо розміру процентів, а тому суд першої інстанції не мав підстав для відмови у стягненні заборгованості за відсотками. На основі викладеного, апелянт просить суд скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07.06.2021 року та ухвалити нове рішення, яким позовну заяву задовольнити в повному обсязі, стягнути з відповідача судові витрати (а.с.95-103).

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Апеляційне провадження за скаргою представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - Крилової Олени Леонідівни на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 червня 2021 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості було відкрито в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

27 вересня 2021 року до Одеського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Чокля Єлизавета Юріївна зазначила, що вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, а апеляційна скарга є необґрунтованою та підлягає залишенню без задоволення. Так, представник відповідача повідомила, що витяг з Тарифів та витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах справи, не визнаються відповідачем та не містять її підпису. Представник відповідача вважає, що їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді істотні умови договору, зокрема: ціну договору (в тому числі, суму наданих кредитних коштів), процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені та штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Представник відповідача зазначає, що надані позивачем до суду витяги з Тарифів та Умов і правил надання банківських послуг не підписані уповноваженою особою банку, в зазначених документах не вказана дата їх прийняття чи затвердження, відсутня інформація в який період діяли їх положення в тому варіанті, який представлено суду, а також, що ці умови стосуються саме споживчого кредиту наданого ОСОБА_4 , що саме ця редакція діяла на момент укладання кредитного договору між банком та відповідачем, відсутні ідентифікуючі ознаки їх, як документів. Також, представник відповідача вказує на те, що ні Анкета-заява, ні паспорт споживчого кредиту не містять інформації отримання відповідачем кредитної картки зі встановленням кредитного ліміту, відсутня інформація стосовно номеру картки та чи пов`язані номери кредитних карток саме зі спірною Анкетою-заявою. При цьому, представник відповідача звертає увагу на те, що з матеріалів справи не вбачається ким, коли, яким чином складено довідки, виписку за договором та розрахунок заборгованості, а також, на думку представника відповідача, зміст зазначених документів не може підтвердити належність саме відповідачу відповідних банківських карток, суми кредиту/дебету та користування картками. З огляду на це, представник відповідача просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуване рішення залишити без змін.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 14, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило затягування розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Приймаючи оскаржуване заочне рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 1941,44 грн - заборгованості за простроченими відсотками є необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки умови про її нарахування та розмір підписаною позичальником анкетою-заявою та Витягом з Умов не передбачені, а із вищенаведеним обґрунтуванням - Витяг з Тарифів не є частиною укладеного між сторонами договору кредиту, тож викладені у них положення не можуть застосовуватись при вирішені даної справи. Із приводу вимог банку щодо стягнення з відповідача заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 27 503,48 грн суд першої інстанції зазначив, що позивачем надано виписку станом на 16.11.2020 року щодо руху коштів на картковому рахунку за договором б/н (а. с. 63-69), однак, суд першої інстанції не прийняв це як доказ дії договору щодо користуванням відповідачем картковим рахунком та використанням кредитних коштів, так як відсутні будь-які відомості, що свідчать про отримання відповідачем саме цієї картки № НОМЕР_1 з терміном дії до "04/23" за спірним договором, а, таким чином, і користування ним цими кредитними коштами. При цьому, суд першої інстанції зазначив, що відсутні жодні докази, які підтверджують факт відкриття відповідачу зазначеного рахунку. Тому, суд першої інстанції вирішив відмовити у задоволенні позову у зв`язку із недоведеністю заявлених вимог (а.с. 90-91).

Апеляційний суд, погоджуючись з висновками суду першої інстанції та залишаючи без задоволення апеляційну скаргу, вважає за потрібне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно було встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_5 звернулась до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, з метою чого 26.06.2019 року підписала заяву № б/н (а.с. 13-14).

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вказана заява № б/н від 26.06.2019 року не містить відомостей щодо розміру тіла кредиту, відсотків, які підлягають нарахуванню на тіло кредиту, розміру пені, штрафів та інших умов кредитування.

Відповідно до наданої позивачем Довідки ОСОБА_4 були видані наступні картки:

- 26.06.2019 року картку номер НОМЕР_1 з терміном дії до «04/23»;

- 22.07.2019 року картку номер НОМЕР_2 з терміном дії до «06/23»;

- 11.11.2019 року картку номер НОМЕР_3 з терміном дії до «09/23»;

- 05.12.2019 року картку номер НОМЕР_4 з терміном дії до «11/23» (а.с. 11).

Апеляційний суд зазначає, що АТ КБ "ПриватБанк" не надав жодного належного та допустимого доказу того, що відповідачці видавалися, і коли саме, дані банківські кредитні картки позивача і відкривався карткові рахунки.

Відповідно до наданої банком Довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_3 , відповідачу 26.06.2019 року по картковому рахунку № НОМЕР_1 було встановлено кредитний ліміт 500 грн., у подальшому кредитний ліміт неодноразово змінювався та 11.11.2019 року був збільшений до 20 000 грн та 23.06.2020 року був збільшений до 27 000 грн, а 01.07.2020 року було зменшено до 0,00 грн (а. с. 12).

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що збільшення кредитного ліміту 11.11.2019 до 20000 грн відповідно до Виписки руху коштів ОСОБА_2 було здійснено за кредитною карткою № НОМЕР_3 , а не за карткою № НОМЕР_1 , як зазначено в Довідці про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки.

З Виписки також вбачається рух коштів за чотирма вище зазначеними картками за період з 26.06.2019 року по 01.11.2020 року (кінцева дата виписки) (а.с. 63-68), відповідно до якого остання транзакція за карткою № НОМЕР_1 була здійснена 20.07.2019 року, тип операції - зарахування переказу на картку, в розмірі 279 грн, залишок після операції -173,02 грн (а.с.68).

Також, позивачем було надано розрахунок заборгованості за кредитним договором №б/н від 26.06.2019 року, згідно з яким клієнтом погашено:

- заборгованості за тілом кредиту - 44 972,79 грн;

- за простроченим тілом кредиту - 474,15 грн;

- за простроченим відсоткам - 5023,85 грн.

А заборгованість становить:

- за тілом кредиту: 27 503,48 грн;

- за простроченими відсотками - 1941,44 грн (9-10 зворот).

В обґрунтування своїх вимог позивач, крім іншого, посилався на те, що боржник своєю заявою № б/н від 26.06.2019 року підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг (далі - Договір), що підтверджується підписом у заяві (а.с. 1).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинне виконуватися належним чином у відповідності з умовами договору.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо в зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної сторони, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Таким чином, за вказаних обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про розмір кредиту та сплату відсотків за несвоєчасне його погашення, надані банком Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку та Тарифи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Разом з тим, апеляційний суд вважає за потрібне зазначити, що сам по собі розрахунок заборгованості без надання доказів про те, які саме умови договору були узгоджені сторонами, не є підтвердженням наявності заборгованості за процентами, визначеній позивачем. Окрім того, розрахунок заборгованості, поданий позивачем, не оформлений належним чином, оскільки в ньому не зазначено прізвища посадової особи, яка має право складати такий розрахунок, що не відповідає нормативним вимогам до оформлення документів, закріплених в ДСТУ 4163-2003 «Вимоги до оформлення документів», затверджених наказом Держспоживстандарту України №55 від 17 квітня 2003 року (в редакції на час складення такого розрахунку).

Щодо наявного в матеріалах справи Паспорту споживчого кредитування, який підписаний відповідачкою апеляційний суд вважає за потрібне зазначити наступне.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи Паспорта споживчого кредиту, в ньому наведено умови кредитування за типом кредитного продукту «Універсальна» та «Універсальна ГОЛД» (а.с. 15-16 зворот). У графі «ця інформація зберігає чинність та є актуальною до» зазначено дату 11.07.2019 року (а.с. 16 зворот).

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що в позовній заяві не зазначено якого саме типу кредитну картку надав банк відповідачці, а в апеляційній скарзі представник позивача вказує про застосування умов кредитного договору при використанні типу кредитного рахунку - Універсальна.

Апеляційний суд також зазначає, що ні в Анкеті-Заяві, ні в Довідці про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, ні в Довідці про видачу кредитної картки, ні в виписці за договором № б/н станом на 25.05.2020 року тип кредитного рахунку не вказано, а тому апеляційний суд не погоджується з доводами апелянта про те, що відповідача було належним чином ознайомлено з умовами кредитування.

З огляду на викладене, враховуючи, що обов`язок доказування наявності заборгованості за кредитним договором лежить на позивачеві, апеляційних суд дійшов висновку про суперечливість та неналежність наданих позивачем доказів на підтвердження наявності заборгованості в заявлених у позові розмірах, а тому вважає, що суд першої інстанції дійшов правильних висновків про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Разом з тим, апеляційний суд вважає за потрібне зазначити, що Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Ruiz Torija v. Spain, серія А, №303-А, параграфи 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. Більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги не спростували правильних висновків суду першої інстанції, апеляційний суд на підставі ст. 375 ЦПК України залишає без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - Крилової Олени Леонідівни - залишити без задоволення.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 червня 2021 року - залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з моменту її підписання та подальшому оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький

18.03.2022 року м. Одеса