ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5933/22 Справа № 199/6675/21 Суддя у 1-й інстанції - Сарат Н. О. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2022 року м.Кривий Ріг

Справа № 199/6675/21

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

сторони:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія «Кредит-Капітал»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України,без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 на рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 червня 2022 року, яке ухвалено суддею Сарат Н.О. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 22 червня 2022 року, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» (надалі - ТОВ ФК «Кредит-Капітал») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 28.02.2018 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір № 0 про надання споживчого кредиту з можливістю відкритті карткового рахунку.

Відповідно до умов договору ПАТ «УкрСиббанк» надало відповідачу кредит у розмірі 30 000,00 грн.

ПАТ «УкрСиббанк» умови кредитного договору виконав в повному обсязі, надавши відповідачу суму грошових коштів, тоді як відповідач не виконав умов кредитного договору, та не сплатив заборгованості на дату повернення кредиту - 13.03.2020 року.

27.03.2019 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ ФК «Кредит-Капітал» укладений договір факторингу № 136, відповідно до умов якого ПАТ «УкрСиббанк» відступив на користь ТОВ ФК «Кредит-Капітал» своє право вимоги заборгованості за кредитними Договорами, в тому числі за кредитним Договором № 0 від 28.02.2018 року, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 .

У зв`язку із порушеннями зобов`язань за кредитним договором у відповідача ОСОБА_1 , станом на 11.03.2020 року, виникла заборгованість у розмірі 41 998,27 грн., яка складається з наступного: 28598,57 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 13399,70 грн. - прострочена заборгованість по процентам за користування кредитом.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 41 998,27 грн. та судові витрати.

Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 червня 2022 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ ФК «Кредит-Капітал» заборгованість за договором № 0 від 28 лютого 2018 року, станом на 11.03.2020 року, в сумі 41 998 грн. 27 коп., яка складається із: 28 598,57 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту, 13 399,70 грн. - прострочена заборгованість за процентами.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ ФК «Кредит-Капітал» судовий збір у розмірі 2 270 гривень 00 копійок.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу, який підтверджує розмір заборгованості за кредитом, якими можуть бути первинні банківські документи, зокрема, виписки за рахунками. Заява взагалі не містить будь-яких даних щодо отримання кредитних коштів, погодження розміру відсотків та порядку їх нарахування, а сам факт підписання Заяви не свідчить про беззаперечне ознайомлення клієнта з Умовами та Правилами надання банківських послуг. Зазначає, що банком було порушено вимоги ст.ст. 9, 11 Закону України «Про споживче кредитування» щодо надання йому інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця, з метою прийняття обґрунтованого рішення для укладення відповідного договору.

Наполягає на тому, що, на час звернення позивача до суду з даним позовом, сплив строк позовної давності, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Крім того, вказує й на те, що позовна заява не відповідач вимогам ст. 175 ЦПК України, оскільки в ній не зазначено чи позивачем не вживалися заходи досудового врегулювання спору.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 28 лютого 2018 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір №0 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку.

Відповідно до умов договору, ПАТ «УкрСиббанк» надав відповідачу кредит в національній валюті в сумі 30 000,00 грн. 00 коп., зі сплатою 55 % річних за користування кредитними коштами. Строк користування кредитом з 28.02.2018 року по 10.03.2020 року (а.с. 4-9).

27.03.2019 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ ФК «Кредит-Капітал» укладений Договір факторингу № 136, відповідно до умов якого ПАТ «УкрСиббанк» відступив на користь ТОВ ФК «Кредит-Капітал» своє право вимоги заборгованості за кредитними Договорами, в тому числі за кредитним Договором № 0 від 28.02.2018 року, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 (а.с. 10-13).

Згідно долученого до справи розрахунку заборгованості, станом на 11.03.2020 року, загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем, як правонаступником банку становить 41 998 грн. 27 коп., із яких: 28 598,57 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту, 13 399,70 грн. - прострочена заборгованість за процентами.

20 липня 2020 року відповідачу ОСОБА_1 була направлена вимога про погашення простроченої заборгованості, проте така заборгованість не сплачена ( а.с. 18).

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_1 не виконував умови договору в частині повернення кредитних коштів та відсотків за користування кредитом, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення з нього на користь позивача ТОВ ФК «Кредит-Капітал» заборгованості за Договором №0 від 28 лютого 2018 року, у визначеному позивачем розмірі.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

За змістом статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту; споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Згідно із частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Згідно ч. 1 ст 12 цього ж Закону у договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо супровідних послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення орієнтовної реальної річної процентної ставки та/або орієнтовної загальної вартості кредиту, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору; 15) право споживача на звернення до Національного банку України у разі порушення кредитодавцем, новим кредитором та/або колекторською компанією законодавства у сфері споживчого кредитування, у тому числі порушення вимог щодо взаємодії із споживачами при врегулюванні простроченої заборгованості (вимог щодо етичної поведінки), а також на звернення до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої споживачу у процесі врегулювання простроченої заборгованості.

Крім того, даним законом також встановлюється черговість погашення вимог за договором про споживчий кредит у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором про споживчий кредит у повному обсязі.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та не спростовано у суді апеляційної інстанції, 28 лютого 2018 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір №0 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку, відповідно до умов якого ПАТ «УкрСиббанк» надав відповідачу кредит в національній валюті в сумі 30 000,00 грн. 00 коп., зі сплатою 55% річних за користування кредитними коштами, зі строком користування кредитом з 28.02.2018 року по 10.03.2020 року (а.с. 4-9).

27.03.2019 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ ФК «Кредит-Капітал» укладений Договір факторингу № 136, відповідно до умов якого ПАТ «УкрСиббанк» відступив на користь ТОВ ФК «Кредит-Капітал» своє право вимоги заборгованості за кредитними Договорами, в тому числі за кредитним Договором №0 від 28.02.2018 року, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 (а.с. 10-13).

За приписами пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (частин перша статті 513 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).

Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.

Частиною першою статті 1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Тобто, відповідач ОСОБА_1 несе відповідальність за неналежне виконання зобов`язання за кредитним договором перед новим кредитором ТОВ ФК «Кредит-Капітал», а доводи апеляційної скарги останнього щодо недоведення позивачем наявності у нього права вимоги, колегією суддів відхиляються.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Як вбачається з наданих позивачем до суду першої інстанції доказів, достовірність та належність яких не спростована відповідачем ОСОБА_1 , в рамках Договору №0 від 28.02.2018 року позичальником було отримано грошові кошти у розмірі 30 000,00 грн. та, у зв`язку з неналежним виконанням останнім своїх обов`язків щодо повернення кредиту, станом на 15 січня 2020 року, останній має непогашену заборгованість перед ТОВ ФК «Кредит-Капітал» 41 998 грн. 27 коп., із яких: 28 598,57 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту, 13 399,70 грн. - прострочена заборгованість за процентами, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача зазначеної заборгованості за кредитом.

Доводи апеляційної скарги про те, що Заява позичальника від 28.02.2018 року взагалі не містить будь-яких даних щодо отримання кредитних коштів, погодження розміру відсотків та порядку їх нарахування, а сам факт підписання Заяви не свідчить про беззаперечне ознайомлення клієнта з Умовами та Правилами надання банківських послуг, колегією суддів не приймаються до уваги, як надумані та такі, що спростовуються текстом підписаного позичальником ОСОБА_1 . Договором-Анкетою про відкриття та комплексне розрахунково-касове обслуговування банківського рахунку фізичної особи та умов кредитування від 28.02.2018 року, де погоджено розмір кредитної лінії та відсотків за користування кредитом.

Доводи ж апеляційної скарги про те, що позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу, який підтверджує розмір заборгованості за кредитом, якими можуть бути первинні банківські документи, зокрема, виписки за рахунками, спростовуються матеріалами справи (а.с. 90-103).

Доводи апеляційної скарги про те, що ПАТ «УкрСиббанк» було порушено вимоги ст.ст. 9, 11 Закону України «Про споживче кредитування» щодо надання споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця, з метою прийняття обґрунтованого рішення для укладення відповідного договору, не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог кредитора до позичальника про стягнення заборгованості за вже укладеним кредитним договором, та, як слідує із підписаного позичальником ОСОБА_1 . Паспорту споживчого кредитування, останньому було надано інформацію до укладення кредитного договору та поінформовано про всі умови користування кредитними коштами.

Посилання відповідача ОСОБА_1 на ту обставину, що, на час звернення позивача до суду з даним позовом, сплив строк позовної давності, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вірно не прийняв до уваги, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, відповідно до Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (статті 257 ЦК України) щодо щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

З наведеного можна дійти висновку, що, враховуючи те, що кредитним договором не встановлено обов`язку позичальника щомісячно вносити платіж з повернення суми кредиту у конкретно визначеному розмірі та не передбачено самостійної відповідальності за невиконання цього обов`язку, а строк погашення кредиту в повному обсязі у договорі визначено настанням певної дати, то в такому випадку позовна давність обраховується з моменту закінчення строку кредитування, погодженого сторонами.

Судом встановлено, що відповідачу надавалися кредитні кошти на картковий рахунок, зі строком користування овердрафтом до 10 березня 2020 року (а.с. 14).

Оскільки строк кредитування овердрафту закінчився 10 березня 2020 року, а з позовом до суду банк звернувся у 01 вересня 2021 року, колегія суддів вважає, що трирічний строк на звернення з позовом не пропущено та підстави для відмови в задоволенні позовних вимог з цих підстав відсутні, а тому не приймає доводи апеляційної скарги в цій частині.

Доводи ж апеляційної скарги про те, що позовна заява не відповідач вимогам ст. 175 ЦПК України, оскільки в ній не зазначено чи позивачем не вживалися заходи досудового врегулювання спору, є безпідставними та надуманими, оскільки у позовній заяві зазначено про те, що відповідачу ОСОБА_1 надавався строк для добровільного врегулювання спору, з направленням відповідної пропозиції про погашення заборгованості, на підтвердження чого суду були надані відповідні докази (а.с. 1-21)

Отже, встановивши, що ПАТ «УкрСиббанк», правонаступником якого є позивач ТОВ ФК «Кредит-Капітал», виконав умови договору, який був підписаний відповідачем ОСОБА_1 , надавши йому, як позичальнику, у повному обсязі всю необхідну інформацію, також те що кредитний договір містить усі умови, передбачені положеннями Закону України «Про споживче кредитування», сторони узгодили всі істотні умови договору, тобто: суму кредиту, дату його видачі, умови повернення, нарахування та сплати відсотків, розмір нарахування комісії за обслуговування кредитної заборгованості та її сплати, строк дії договору, орієнтовна загальна вартість кредиту, суд першої інстанції, взявши до уваги наведені обставини, а також те, що відповідач порушив умови договору, не погашав щомісячні платежі по поверненню кредитних коштів, у визначений строк, допустив заборгованість щодо повернення кредиту, дійшов законного та обґрунтованого висновку про обгрунтованість позову та задовольнив його.

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 червня 2022 року - залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає

Повне судове рішення складено 28 вересня 2022 року.

Головуючий:

Судді: