ПОСТАНОВА

Іменем України

24 березня 2022 року м. Кропивницький

справа № 401/4103/14-ц

провадження № 22-ц/4809/412/22

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С.І. (головуючий, суддя-доповідач), Голованя А. М., Карпенка О. Л.,

за участі секретаря - Завітневич О. І.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

суб`єкт оскарження - державний виконавець Світловодського відділу державної виконавчої служби в Олександрійському районі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Невкритий Олег Андрійович,

заінтересована особа - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22 грудня 2021 року у складі судді Волошиної Н. Л. і

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця та просив визнати дії державного виконавця Світловодського відділу державної виконавчої служби в Олександрійському районі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) у вигляді відмови у об`єктивному перерахунку заборгованості по аліментним платежам - неправомірними та зобов`язати його усунути дане порушення шляхом зменшення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виконавчому провадженні № 4542107 розміру заборгованості по аліментним платежам на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 100 225, 56 грн до 43 371,80 грн відповідно до висновку експерта № 15 від 08 листопада 2021 року.

Скарга мотивована тим, що за виконавчим листом від 06 листопада 2014 року на підставі рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області у справі № 401/4103/14, постановою державного виконавця від 12 листопада 2014 року було відкрито виконавче провадження № 4542107 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання щомісячного доходу, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16.09.2014 і до повноліття дитини, тобто ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Заявник як фізична особа-підприємець одноособово займається основним видом економічної діляності, а саме дослідженням і експериментальними розробками у сфері інших природничих і технічних наук та діляністю у сфері інжинірингу, геології та геодезії і наданням послуг технічного консультування в цих сферах.

З причин погрішення стану здоров`я ОСОБА_1 , в останнього утворилась заборгованість по сплаті присуджених аліментів, яка за розрахунком державного виконавця станом на 01.11.2021 становить 100 225 грн 56 коп.

Не погоджуючись з даним розрахунком боржник звернувся до виконавчої служби із заявою про перерахунок заборгованості, однак, 04 листопада 2021 року отримав його письмове повідомлення про відмову в цьому.

Обгрунтовуючи скаргу, заявник посилається на висновок експерта № 15 від 08 листопада 2021 року, за змістом якого за період з 16.09.2014 по 01.11.2021 аліменти в розмірі 30 % прожиткового мінімуму, встановленого для дітей віком від 6 до 18 років, належної до сплати, становить в загальній сумі 43 371,50 грн з урахуванням чистого доходу задекларованого ОСОБА_1 за період з вересня по грудень 2020 року у розмірі 45 562 грн 80 грн.

ОСОБА_1 вважає, що державний виконавець безпідставно нарахував йому значно більшу за розміром заборгованість по аліментам і незаконно відмовив в проведенні її об`єктивного перерахунку, а тому звернувся до суду зі скаргою.

Ухвалою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22 грудня 2021 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Світловодського відділу державної виконавчої служби в Олександрійському районі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Невкритого О. А. відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що до 24 вересня 2020 року державним виконавцем суми заборгованості зі сплати аліментів правильно визначались для ОСОБА_1 на підставі ч. 2 ст. 195 СК України як для особи, яка не працює, виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, оскільки згідно відомостей, отриманих від Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, Пенсійного фонду України, Державної податкової служби скаржник в органах ПФУ на обліку не перебував, пенсії не отримував, не працював за трудовими та цивільно-правовими договорами, до часу реєстрації 24 вересня 2020 року боржника фізичною особою-підприємцем і отримання ним доходу як самозайнятою особою, в Державному реєстрі фізичних осіб була відсутня інформація щодо сум доходу, нарахованого (сплаченого) податковим агентом на користь платників податку, та сум утриманого з них податку.

З 24 вересня 2020 року боржник був зареєстрований як фізична особа-підприємець, яка перебуває на спрощеній системі оподаткування та сплачує ЄСВ (Єдиний соціальний внесок), в зв`язку з чим нарахування продовжено за правилами ч. 2 ст. 195 СК України.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що дії державного виконавця були вчинені відповідно до закону, в межах повноважень і право заявника не було порушено, а тому відмовив в задоволенні скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22 грудня 2021 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити вимоги скарги на дії державного виконавця.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції постановив незаконну ухвалу, неправильно обґрунтувавши її положеннями чинного законодавства України та висновками суду касаційної інстанції.

Постанови Верховного Суду, на які посилався суд першої інстанції не вказують на право державного виконавця здійснити автоматичне збільшення розміру аліментів до розміру мінімального гарантованого за всіма постановленими раніше судовими рішеннями про стягнення аліментів у розмірі, нижчому нім мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.

Заявник зазначає, що єдиним способом збільшення розміру аліментів є звернення їх стягувача із відповідним позовом до суду відповідно до ст. 192 СК України.

Державний виконавець обраховував ОСОБА_1 заборгованість по аліментним платежам як з непрацюючого, виходячи із середнього заробітку працівника для даної місцевості, в той час, як заявник був працевлаштованим, про що виконавцю було достеменно відомо.

Суд першої інстанції не звернув уваги на викладене, не отримав від державного виконавця інформації про методику нарахування боржнику заборгованості по аліментам та залишив поза увагою те, що державний виконавець фактично розрахував дану заборгованість суто зі своїх особистих міркувань.

Також, ОСОБА_1 вважає, що відсутність інформації про сплату податків та інших обов`язкових відрахувань не є підставою рахувати його непрацюючою особою.

Відзивів на апеляційну скаргу не надходило, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційного суду проведеного в режимі відеоконференції ОСОБА_1 та його представник адвокат Татарчук О. В. підтримали доводи апеляційної скарги.

Державний виконавець Світловодського відділу державної виконавчої служби в Олександрійському районі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Невкритий О. А. та ОСОБА_2, в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Відповідно до положень частини першої статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Оскільки учасники справи про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, суд вирішив розглядати справу без їх участі, що відповідає положенням ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що 06 листопада 2014 року Світловодським міськрайонним судом Кіровоградської області видано виконавчий лист у цивільній справі № 401/4103/14-ц, 2/401/1562/14 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/4 частки від усіх видів щомісячного доходу відповідача, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16 вересня 2014 року в до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 включно.

Постановою від 12 листопада 2014 року ВП № 45421079 державним виконавцем відділу державної виконавчої служби відкрито виконавче провадження за вказаним виконавчим листом.

Згідно довідки-розрахунку за вих. № 28835 від 03.11.2021, виданої державним виконавцем Світловодського ВДВС в Олександрійському районі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Невкритим О.А. заборгованість ОСОБА_1 по аліментам згідно виконавчого листа № 401/4103/14-ц від 06 листопада 2014 року станом на 01 листопада 2021 року складає 100225,56 грн.

Згідно довідки-розрахунку за вих. № 24183 від 16 вересня 2021 року, виданої державним виконавцем Світловодського ВДВС в Олександрійському районі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Невкритим О.А. заборгованість ОСОБА_1 по аліментам згідно виконавчого листа № 401/4103/14-ц від 06 листопада 2014 року станом на 01 вересня 2021 року складає 135 332,19 грн.

Заявою ОСОБА_1 за вх. № 9032/19 від 28.09.2021 підтверджується факт звернення останнього з вимогою до начальника Світловодського МР ВДВС Південно-Східного МРУ МЮ (м. Дніпро) про перерахунок раніше нарахованих аліментів як непрацюючій людині, оскільки ОСОБА_1 працевлаштований на НВПП «Апогей» та працює на посаді керівника підприємства без отримання грошової винагороди.

У відповідь на заяву про перерахунок аліментів за вих. № 28836 від 03.11.2021 державним виконавцем заявника ОСОБА_1 повідомлено про відсутність підстав для задоволення заяви. За відомостями, отриманими від Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, Пенсійного фонду України, Державної податкової служби заявник ОСОБА_1 органах ПФУ на обліку не перебуває, пенсії не отримує, не працює за трудовими та цивільно-правовими договорами, не має місця роботи, до часу реєстрації боржника фізичною особою-підприємцем і отримання ним доходу як само зайнятою особою, в Державному реєстрі фізичних осіб була відсутня інформація щодо сум доходу, нарахованого (сплаченого) податковим агентом на користь платників податку, та сум утриманого з них податку.

У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України зазначено, що до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка підлягає застосуванню згідно з частиною четвертою статті 10 ЦПК України.

Згідно статті 19 Конституції України органи державної та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом пунктів 1, 3 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; виконавчих написів нотаріусів.

За положеннями статті 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом (частина перша статті третьої ЗУ «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»).

За змістом статті 2 Закону № 1404-VIII виконавче провадження здійснюється з дотриманням засад верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Аналогічні положення закріплені в частині першій статті 4 ЗУ «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Державний виконавець, приватний виконавець під час здійснення професійної діяльності є незалежними, керуються принципом верховенства права та діють виключно відповідно до закону (частина перша статті 5 Закону № 1404-VIII).

Згідно із пунктом 1 частини 2 статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до частин першої та другої статті 15 Закону № 1404-VIII сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.

Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Частиною першою статті 71 Закону № 1404-VIII порядок стягнення аліментів визначається законом.

Згідно ст. 195 СК України, заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.

Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості.

Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Згідно з ч. 1 ст. 74 Закону № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Частинами другою та третьою статті 451 ЦПК України передбачено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене права заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Матеріалами справи підтверджується, що 06 листопада 2014 року Світловодським міськрайонним судом Кіровоградської області видано виконавчий лист у цивільній справі № 401/4103/14-ц, 2/401/1562/14 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/4 частки від усіх видів щомісячного доходу відповідача, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16 вересня 2014 року в до повноліття дитини, тобто до 09.05.2023 включно (том 1 а. с. 95).

Постановою від 12 листопада 2014 року ВП № 45421079 державним виконавцем відділу державної виконавчої служби відкрито виконавче провадження за вказаним виконавчим листом (том 1 а. с. 98).

Згідно довідки-розрахунку за вих. № 28835 від 03.11.2021, виданої державним виконавцем Світловодського ВДВС в Олександрійському районі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Невкритим О.А. заборгованість ОСОБА_1 по аліментам згідно виконавчого листа № 401/4103/14-ц від 06 листопада 2014 року станом на 01 листопада 2021 року складає 100225,56 грн (том 1 а.с. 191, 192).

Згідно довідки-розрахунку за вих. № 24183 від 16 вересня 2021 року, виданої державним виконавцем Світловодського ВДВС в Олександрійському районі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Невкритим О.А. заборгованість ОСОБА_1 по аліментам згідно виконавчого листа № 401/4103/14-ц від 06 листопада 2014 року станом на 01 вересня 2021 року складає 135 332,19 грн (а. с. 153-154).

Заявою ОСОБА_1 за вх. № 9032/19 від 28.09.2021 підтверджується факт звернення останнього з вимогою до начальника Світловодського МР ВДВС Південно-Східного МРУ МЮ (м. Дніпро) про перерахунок раніше нарахованих аліментів як непрацюючій людині, оскільки ОСОБА_1 працевлаштований на НВПП «Апогей» та працює на посаді керівника підприємства без отримання грошової винагороди (том 1 а. с. 174, 177).

У відповідь на заяву про перерахунок аліментів за вих. № 28836 від 03.11.2021 державним виконавцем заявника ОСОБА_1 повідомлено про відсутність підстав для задоволення заяви. За відомостями, отриманими від Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, Пенсійного фонду України, Державної податкової служби заявник ОСОБА_1 органах ПФУ на обліку не перебуває, пенсії не отримує, не працює за трудовими та цивільно-правовими договорами, не має місця роботи, до часу реєстрації боржника фізичною особою-підприємцем і отримання ним доходу як само зайнятою особою, в Державному реєстрі фізичних осіб була відсутня інформація щодо сум доходу, нарахованого (сплаченого) податковим агентом на користь платників податку, та сум утриманого з них податку (том 1 а. с. 178).

З матеріалів виконавчого провадження встановлено, що згідно відомостей, отриманих від Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, Пенсійного фонду України, Державної податкової служби, скаржник в органах ПФУ на обліку не перебував, пенсії не отримував, не працював за трудовими та цивільно-правовими договорами, до часу реєстрації 24 вересня 2020 року його як фізичною особою-підприємцем і отримання ним доходу як самозайнятою особою.

Державному реєстрі фізичних осіб була відсутня інформація щодо сум доходу, нарахованого (сплаченого) податковим агентом на користь платників податку, та сум утриманого з них податку (том 1 а. с. 94-196).

Враховуючи викладене, до 24 вересня 2020 року державним виконавцем суми заборгованості зі сплати аліментів правильно визначались для ОСОБА_1 на підставі ч. 2 ст. 195 СК України як для особи, яка не працює, виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

З 24 вересня 2020 року ОСОБА_1 був зареєстрований як фізична особа-підприємець, яка перебуває на спрощеній системі оподаткування та сплачує ЄСВ, в зв`язку з чим державним виконавцем обгрутовано продовжено нарахування за правилами ч. 2 ст. 195 СК України.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що державний виконавець діяв в межах своїх повноважень та у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження», а його розрахунок відповідає вимогам норм СК України, тому підстави для задоволення скарги відсутні.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції на підставі всебічно з`ясованих обставин справи, правильно застосувавши норми матеріального та процесуального права, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця.

При цьому, суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги висновок експерта № 15 від 08 листопада 2021 року, адже він являє собою фактично математичний розрахунок 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років та не узгоджується з вимогами ст. 195 СК України.

Наявність наказу № 61 від 30 жовтня 2010 року, виданого директором НВПП «Апогей» ОСОБА_1 як одноосібним власником підприємтва, про здійснення ним обов`язків керівника (директора) цього підприємтва з 01 листопада 2010 року без отримання грошової винагороди, не є належним доказом підтвердження працевлаштування заявника та спростовуються відомостями Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, Пенсійного фонду України, Державної податкової служби, як наслідок, не змінює обов`язку державного виконавця здійснювати нарахування аліментів за правилами ч. 2 ст. 195 СК України.

А тому необґрунтованими є доводи апеляційної скарги про те, державний виконавець обраховував ОСОБА_1 заборгованість по аліментним платежам як з непрацюючого, виходячи із середнього заробітку працівника для даної місцевості, в той час, як заявник був працевлаштованим, про що виконавцю було достеменно відомо.

Посилання заявника на погіршення стану свого здоров`я не є підставою для перерахунку державним виконавцем заборгованості по аліментним зобов`язанням та визнання його дії незаконними, рахом з тим, вказані обставини, враховуючи положення ст. ст. 192, 197 СК України можуть бути підставою для звернення платника аліментів з позовом про зміну розміру аліментів чи звільнення від сплати заборгованості за аліментами.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не отримав від державного виконавця інформації про методику нарахування боржнику заборгованості по аліментам та залишив поза увагою те, що державний виконавець фактично розрахував дану заборгованість суто зі своїх особистих міркувань, є необґрунтованими, адже державний виконавець, обраховував заборгованість за аліментними платежами у відповідності до вимог ст. 195 СК України та ЗУ «Про виконавче провадження».

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 374,375,376,381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22 грудня 2021 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 30.03.2022.

Головуючий суддя С. І. Мурашко

Судді А. М. Головань

О. Л. Карпенко