Ухвала

Іменем України

17 серпня 2022 року

м. Київ

справа № 755/5143/20

провадження № 61-7415ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 04 липня 2022 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), треті особи: Державне підприємство «СЕТАМ», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання недійсними електронних торгів з реалізації квартири, визнання недійсними та скасування свідоцтва і акта про проведені електронні торги,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), треті особи: Державне підприємство «СЕТАМ», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання недійсними електронних торгів з реалізації квартири, визнання недійсними та скасування свідоцтва і акта про проведені електронні торги.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 28 вересня 2020 року в задоволенні позову відмовлено. Скасовано вжиті ухвалою суду від 11 червня 2020 року заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на належну ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі свідоцтва серія та номер: 1078, виданого 30 квітня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д. В., квартиру АДРЕСА_1 .

Постановою Київського апеляційного суду від 21 квітня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення, а заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 28 вересня 2020 року - без змін.

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Київського апеляційного суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Київського апеляційного суду від 21 квітня 2021 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 14 лютого 2022 року відкрито провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Київського апеляційного суду від 21 квітня 2021 року в цій справі.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 04 липня 2022 року провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Київського апеляційного суду від 21 квітня 2021 року закрито.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що під час підготовки справи до розгляду заяви ОСОБА_1 було з`ясовано, що провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Київського апеляційного суду від 21 квітня 2021 року відкрито помилково, оскільки така заява може бути подана до суду, який ухвалив судове рішення по суті спору, тоді як за результатами апеляційного перегляду за апеляційною скаргою ОСОБА_4 заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 28 вересня 2020 року було залишене без змін, тобто не було змінено або ухвалено нове судове рішення. Отже, було порушено порядок подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

03 серпня 2022 року ОСОБА_1 подала засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Київського апеляційного суду від 04 липня 2022 року, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення і постановити нову ухвалу, якою відкрити провадження про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Київського апеляційного суду від 21 квітня 2021 року та призначити справу до розгляду.

Касаційна скарга ОСОБА_1 , подана на підставі абзацу 2 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), мотивована тим, що суд апеляційної інстанції грубо порушив норми процесуального права, внаслідок чого позбавив її права на доступ до правосуддя. Апеляційний суд не мав процесуальних повноважень на закриття провадження за її заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами. Суддя-доповідач повинен був здійснити належну перевірку відповідності її заяви вимогам ЦПК України під час вирішення питання про відкриття провадження за нововиявленими обставинами, однак не здійснив цього. Вона як заявник легітимно очікувала, що її заява перевірена суддею-доповідачем. Недотримання судом процедури не повинно непропорційно позначатися на реалізації її прав.

Касаційне провадження не підлягає відкриттю з таких підстав.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Частинами першою та другою статті 425 ЦПК України передбачено, що заява про перегляд судового рішення суду першої інстанції з підстав, визначених частиною другою, пунктами 1, 3 частини третьої статті 423 цього Кодексу, подається до суду, який ухвалив судове рішення. Заява про перегляд судових рішень судів апеляційної і касаційної інстанцій з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, якими змінено або скасовано судове рішення, подається до суду тієї інстанції, яким змінено або ухвалено нове судове рішення.

Відповідно до зазначених вимог закону переглянутими за нововиявленими обставинами можуть бути лише ті судові рішення суду апеляційної інстанції, якими рішення суду першої інстанції було змінено, постановлено нове рішення, закрито провадження у справі або залишено заяву без розгляду.

Як зазначено вище, постановою Київського апеляційного суду від 21 квітня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення, а заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 28 вересня 2020 року - без змін, тобто вказаним судовим рішенням не було змінене або скасоване рішення суду першої інстанції.

Отже, правильним є висновок, викладений в оскаржуваній ухвалі Київського апеляційного суду від 04 липня 2022 року, про те, що постанова Київського апеляційного суду від 21 квітня 2021 року не може бути предметом перегляду за нововиявленими обставинами.

Доводи касаційної скарги про відсутність в апеляційного суду процесуальних повноважень на закриття провадження за нововиявленими обставинами після його відкриття є необґрунтованими з огляду на вимоги касаційної скарги про скасування оскаржуваної ухвали апеляційного суду і відкриття провадження за нововиявленими обставинами за її заявою про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Київського апеляційного суду від 21 квітня 2021 року, яка не може бути предметом такого перегляду.

Частиною першою статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух (§ 59 рішення у справі «De Geouffre de la Pradelle v. France» від 16 грудня 1992 року, заява № 12964/87).

Дійсно, під час вирішення питання про відкриття провадження за нововиявленими обставинами суддя-доповідач в суді апеляційної інстанції повинен був перевірити відповідність заяви ОСОБА_1 вимогам ЦПК України, однак і ОСОБА_1 , реалізуючи своє процесуальне право на перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, повинна була оформити свою заяву відповідно до вимог, визначених чинним процесуальним законодавством.

Крім цього, проявляючи обізнаність з практикою Європейського суду з прав людини і розуміючи, що постанова Київського апеляційного суду від 21 квітня 2021 року не може бути предметом перегляду за нововиявленими обставинами, заявник в касаційній скарзі вимагає її перегляду.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу існування суду, але й на дотримання таким судом норм, які регулюють його діяльність. Термін «суд, встановлений законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів» (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (Sokurenko and Strygun v. Ukraine), заяви № 29458/04 та № 29465/04, § 24).

Тобто судове рішення, винесене за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Київського апеляційного суду від 21 квітня 2021 року не буде вважатися таким, що ухвалене судом встановленим законом.

Що стосується посилання заявника на позбавлення її доступу до правосуддя, то воно теж не заслуговує на увагу, так як під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Відсутність встановленої процедури щодо перегляду за нововиявленими обставинами судового рішення апеляційного суду, яким не було змінено чи скасовано рішення місцевого суду, свідчить про відсутність у заявника права на перегляд судового рішення в такий спосіб.

Закриваючи провадження за нововиявленими обставинами, апеляційний суд не позбавив заявника доступу до правосуддя, а лише усунув допущені ним процесуальні недоліки, як свої - в частині відкриття провадження за нововиявленими обставинами за відсутності передбачених процесуальним законодавством підстав, так і заявника - в частині подання заяви про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення, яке не може бути предметом перегляду за нововиявленими обставинами, обґрунтовано вказавши на ефективний спосіб реалізації своїх процесуальних прав - шляхом подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами до суду, який ухвалив рішення по суті спору.

Враховуючи зазначене, доводи касаційної скарги не свідчать про необхідність скасування ухвали Київського апеляційного суду від 04 липня 2022 року.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Із змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судом норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судового рішення.

Тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (пункт 45 рішення Європейського суду з прав людини від 23 жовтня 1996 року у справі «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), пункти 37, 38 рішення Європейського суду з прав людини від 19 грудня 1997 року у справі «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Згідно з частиною п`ятою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження у випадку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, вирішує колегія суддів у складі трьох суддів.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 04 липня 2022 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), треті особи: Державне підприємство «СЕТАМ», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання недійсними електронних торгів з реалізації квартири, визнання недійсними та скасування свідоцтва і акта про проведені електронні торги.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко