Справа № 172/491/22
Провадження № 2-з/172/21/22
У Х В А Л А

про забезпечення позову

07.09.2022 року суддя Васильківського районного суду Дніпропетровської області

Битяк І.Г., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

В С Т А Н О В И В

В провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: служба у справах дітей Васильківської селищної ради Дніпропетровської області про визначення місця проживання дитини з батьком.

Представник позивача ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просить суд заборонити ОСОБА_3 та будь-яким іншим особам самовільно змінювати місце перебування ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та здійснювати вивіз дитини без згоди на це батька дитини ОСОБА_2 . Необхідність забезпечення позову обумовлюється тим, що відповідачка намагається примусово забрати дитину у позивача та вивезти її за межі України. При цьому сама дитина зазначає, що хоче залишитися проживати з батьком. 25.08.2022 року відповідачка разом з її батьком приїхали до місця проживання позивач ата намагалися потрапити до будинку, вибиваючи двері кувалдою, яку привезли із собою. Дитина дуже сильно злякалася, намагалася сховатися від матері та просила бабусю і тітку не віддавати її матері. Після приїзду адвоката ОСОБА_1 та працівників поліції інцидент вдалося владнати, однак дитина отримала психоемоційну травму і після цього знаходиться під наглядом лікаря-психолога. Крім того, необхідністю забезпечення позову є й те, що раніше відповідачка вже вивозила дитину за межі України, а саме, до Терції, де вона ледь не стала жертвою торгівлі, проживала в одному будинку із незнайомими сумнівними чоловіками. Пропускала навчання, не мала можливості спілкуватися з іншими дітьми та соціалізуватися через незнання мови, перебувала у постійній тривозі та страху. Також, представник зазначає, що 20.06.2022 року позивачем відкликано заяву про надання згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон, копія якої міститься в матеріалах цивільної справи. Таким чином, представник позивача вважає, що є всі правові підстави для забезпечення позову у спосіб, зазначений вище.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

На підставі ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи та відповідно до ч. 6 цієї статті суд постановляє ухвалу про забезпечення позову із зазначенням виду забезпечення позову і підстав його обрання.

Статтею 150 ЦПК України встановлено, що позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії та забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Згідно з п.п.1,4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Суд зазначає, що мета забезпечення позову саме й полягає в недопущенні вчинення дій, направлених на ускладнення виконання можливого рішення суду. При цьому надання доказів того, що ще не сталося, та з метою унеможливлення чого суд й застосовує заходи забезпечення, є неможливим.

При вирішенні такого питання суд має враховувати, чи дійсно між сторонами є спір, та чи наявна у сторони можливість вчинення таких дій, направлених на уникнення реального виконання рішення суду.

Невжиття заходів забезпечення позову не повинно мати наслідком заподіяння шкоди позивачу, а вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам.

Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлених обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення. Тобто, підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача (заявника).

Відповідно до постанови КМУ від 27 січня 1995 р. № 57 про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України (зі змінами та доповненнями) виїзд за межі України дітей, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків, баби, діда, повнолітніх брата, сестри, мачухи, вітчима або інших осіб, уповноважених одним з батьків письмовою заявою, завіреною органом опіки та піклування, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків та за наявності паспорта громадянина України або свідоцтва про народження дитини (за відсутності паспорта громадянина України)/документів, що містять відомості про особу, на підставі яких Держприкордонслужба дозволить перетин державного кордону.

Суд приймає до уваги, що між сторонами існує спір про визначення місця проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , 2014 року народження, а також доводи позивача про намір матері дитини примусово забрати дитину від батька та виїхати з нею за кордон.

Отже, з метою ефективного забезпечення балансу інтересів сторін по справі та насамперед забезпечення дотримання прав, свобод та інтересів самої неповнолітньої дитини, суд приходить до висновку про наявність підстав для застосування заходів забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_3 та будь-яким іншим особам здійснювати вивіз за межі України неповнолітньої ОСОБА_5 , 2014 року народження без згоди батька дитини ОСОБА_2 .

Щодо забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_3 та будь-яким іншим особам самовільно змінювати місце перебування ОСОБА_5 суд зазначає, що батьки дитини мають рівні права та обов`язки, позов про визначення місця проживання дитини з батьком на момент постановлення ухвали про забезпечення позову судом не розглянуто. Тому суд не вбачає достатніх підстав для задоволення заяви про забезпечення позову в цій частині.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 149-154, ЦПК України, суддя, -

П О С Т А Н О В И В

1. Заяву представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

2. Заборонити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 та будь-яким іншим особам, здійснювати вивіз за межі України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , без згоди батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , на вивіз дитини.

3. Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

4. Копію ухвали направити для виконання до Адміністрації Державної прикордонної служби України та сторонам для відома.

Ухвалу суду може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Васильківський районний суд Дніпропетровської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя І.Г. Битяк