ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 вересня 2022 року м. Чернівці

Справа № 727/189/22

Провадження №22-ц/822/586/22

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Литвинюк І.М.,

суддів: Владичана А.І, Перепелюк І.Б.,

секретар Тодоряк Г.Д.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Чернівцігаз»,

треті особи Товариство з обмеженою відповідальністю «Чернівцігаз Збут», Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) сектор НКРЕКП у Чернівецькій області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Миронова Сергія Івановича, в інтересах Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Чернівцігаз» на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24 травня 2022 року, головуючий у І-й інстанції Одовічен Я.В., повний текст рішення складено 25 травня 2022 року,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до АТ «Оператор газорозподільної системи «Чернівцігаз», треті особи: ТОВ «Чернівцігаз Збут», Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг НКРЕКП сектор НКРЕКП у Чернівецькій області, про захист прав споживачів, визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити дії.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що у серпні 2021 року нею було отримано копії матеріалів цивільної справи №727/6682/21 за позовом «Чернівцігаз Збут» до неї про стягнення заборгованості за природний газ. З наданого розрахунку заборгованості вона дізналася, що розмір боргу та об`єми спожитого нею та її сім`єю газу різні та такі, що нараховані з порушенням норм матеріального права.

Посилалася на те, що оплата вартості послуг за договором розподілу природного газу здійснюється споживачем на підставі відповідного рахунка оператора ГРМ на умовах договору розподілу природного газу.

Визначення фактичного об`єму споживання природного газу по об`єкту побутового споживача здійснюється на межі балансової належності між оператором ГРМ та побутовим споживачем на підставі даних лічильника природного газу з урахуванням вимог цього кодексу та договору.

Для визначення фактичного об`єму споживання природного газу приймаються дані лічильника оператора ГРМ. У разі відсутності лічильника газу в оператора ГРМ приймаються дані лічильника газу побутового споживача.

Вона неодноразово писала заяви до відповідача про те, щоб їй встановили лічильник, однак лічильник у квартирі їй було встановлено лише 11 червня 2021 року.

Зазначала, що відповідачем порушено вимоги постанови №1488, відповідно до якої заборонено при здійсненні обліку природного газу, використаного побутовими споживачами, приводити об`єми природного газу до стандартних умов для здійснення комерційних розрахунків за використаний побутовими споживачами природний газ. У такому випадку відповідач мав здійснити перерахунок об`єму природного газу по об`єктах побутових споживачів відповідно до граничних норм.

Тобто, якщо побутовий споживач, який не забезпечений лічильником газу, відмовляється від його встановлення за рахунок оператора ГРМ (що підтверджується актом про порушення), фактичний об`єм спожитого природного газу по побутовому споживачу за відповідний календарний місяць визначається за граничними об`ємами споживання природного газу населенням. Оскільки вона не відмовлялася від установлення лічильника газу, а навпаки зверталась з проханням його встановити, для визначення об`ємів спожитого газу необхідно застосовувати постанови КМУ, якими затверджено норми споживання природного газу побутовими споживачами.

Просила визнати незаконними дії АТ «Оператора газорозподільної системи «Чернівцігаз» щодо розрахунку визначення об`єму за спожитий газ за адресою АДРЕСА_1 та зобов`язати надати розрахунок об`єму спожитого газу у відповідності до чинних норм.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24 травня 2022 року позовні вимоги задоволено.

Визнано незаконними дії АТ «Оператора газорозподільної системи «Чернівцігаз» щодо розрахунку визначення об`єму за спожитий газ за адресою: АДРЕСА_1 за граничними нормами, та зобов`язано здійснити перерахунок спожитого природного газу відповідно до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників по об`єкту споживача ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , за період з жовтня 2017 року по 11 червня 2021 року.

На зазначене рішення суду Миронов С.І., який діє в інтересах АТ «Оператор газорозподільної системи «Чернівцігаз», подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Посилається на те, що рішення суду є необґрунтованим та незаконним, оскільки суд під час розгляду даної справи неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права.

Зазначає, що акт про порушення щодо відмови від встановлення загальнобудинкового лічильника газу був складений 11 серпня 2016 року, тобто до прийняття змін до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу». Таким чином, суд першої інстанції в цьому випадку неправильно застосував норми матеріального права, а саме застосував закон, який не підлягав застосуванню.

Облік газу у споживачів за нормами споживання, визначеними Кабінетом Міністрів України до моменту встановлення лічильників газу, розповсюджується також і на процес встановлення загальнобудинкових лічильників газу, в зв`язку з чим складання з боку АТ «Чернівцігаз» 11 серпня 2016 року акту про порушення, а саме, відмову від встановлення загальнобудинкового лічильника газу, є повністю правомірним. Акт про порушення складався за участю незаінтересованої особи голови ЖБК-21 та засвідчений підписом трьох представників Оператора ГРМ, даний акт є дійсний відповідно до вимог п. 4 гл. 5 розділу ХІ Кодексу ГРМ. В цей же час, відповідно до фактичних обставин справи, відмова позивача від встановлення індивідуального лічильника газу не була предметом спору, оскільки на момент відмови від встановлення загальнобудинкового вузла обліку природного газу встановлення позивачу індивідуального лічильника газу відповідачем не планувалась.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви, доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 сплачувала за газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу, у тому числі безпосередньо індивідуальних, а тому відповідач зобов`язаний був надавати послуги, які оплачені позивачем, та відповідно до частини 1 статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» забезпечити встановлення індивідуального лічильника газу позивачу, що проживає у квартирі, де газ використовується тільки для приготування їжі.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 та побутовим споживачем природного газу. У квартирі позивачки газ використовується лише для приготування їжі.

ТОВ «Чернівцігаз Збут» здійснює ліцензовану діяльність з постачання газу, а ліцензовану діяльність з розподілу газу (транспортування, встановлення вузлів обліку газу, облік газу тощо) проводить АТ «Чернівцігаз» (як Оператор ГРМ).

Розподіл природного газу відповідач здійснює відповідно до «Типового договору розподілу природного газу», затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2498.

Відповідно до пунктів 1.1-1.3 Типового договору, цей договір є публічним, перебуває у загальному доступі і розміщений на офіційному сайті відповідача, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи. Умови договору однакові для всіх споживачів України.

ОСОБА_1 приєдналася до вказаного Типового договору, оскільки щомісячно споживає природний газ та сплачує рахунки за спожитий природний газ.

Квартира позивача до 11 червня 2021 року не була обладнана приладом обліку природного газу.

Як вбачається з довідки ЖБК №21 від 23 листопада 2021 року, у квартирі АДРЕСА_2 з газових приладів лише одна газова плита.

Також встановлено, що 11 серпня 2016 року працівниками ПАТ «Чернівцігаз» складено Акт про порушення №1, з якого вбачається, що на об`єкті багатоквартирного будинку АДРЕСА_3 відмовлено в організації та встановленні загальнобудинкового вузла обліку природного газу. Даний акт складено у присутності голови ЖБК-21 Щербатого А.Б. За виявленими порушеннями споживачу необхідно надати письмову згоду на встановлення загальнобудинкового ВОГ.

З витягу з Протоколу № 40 засідання Комісії АТ «Чернівцігаз» з розгляду актів про порушення Кодексу ГРМ від 08 листопада 2016 року вбачається, що Комісією задоволено Акт про порушення № 1 від 11 серпня 2016 року, складений відносно споживачів за адресою: АДРЕСА_3 , і вирішено змінити споживачам встановлений режим нарахування об`ємів розподіленого природного газу з дати, наступної після дати не допуску, визначеної в акту про порушення, до моменту забезпечення доступу представникам товариства для безкоштовного встановлення загальнобудинкового лічильника газ або до моменту фактичного встановлення у споживача індивідуального лічильника газу.

З матеріалів справи також вбачається, що у 2018 році позивачка зверталася з листом до відповідача про те, що від газового лічильника вона не відмовлялася і підпис свій на такій відмові не ставила. Дані обставини також підтверджуються Листом головного спеціаліста Сектору НКРЕКП у Чернівецькій області, надісланому на адресу ОСОБА_1 .

З наданих суду розрахунків об`ємів газу по побутовому споживачу за адресою позивачки вбачається, що з жовтня 2017 року по червень 2021 року відповідач встановив позивачу об`єм спожитого газу за граничними нормами 18,3 куб.м на людину, в розмірі 73,20 куб.м щомісячно на чотирьох осіб.

Відповідно до частини першої четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій

Стаття 76 ЦПК України визнає доказами будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77 ЦПК України).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Пунктами 3, 4, 7 частини першої статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що крім інших випадків порушень прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо виконавець послуги нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, порушується принцип рівності сторін договору, ціну продукції визначено неналежним чином.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» державна політика у сфері житлово-комунальних послуг базується на таких принципах: забезпечення раціонального використання наявних ресурсів та сталого розвитку населених пунктів; регулювання цін/тарифів на житлово-комунальні послуги, перелік яких визначено цим Законом, з урахуванням досягнутого рівня соціально-економічного розвитку, природних особливостей відповідного регіону та технічних можливостей; забезпечення рівних можливостей доступу до отримання мінімальних норм житлово-комунальних послуг для споживачів незалежно від соціального, майнового стану, віку, місцеперебування та форми власності юридичних осіб тощо; забезпечення соціального захисту малозабезпечених громадян.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов`язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору.

Правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу визначені Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» (далі Закон).

Згідно з частиною 1 статті 2 Закону (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) (далі Закон) постачання природного газу здійснюється за умови його комерційного обліку для населення, що проживає в квартирах та використовується тільки для приготування їжі - з 1 січня 2018 року (зі змінами, внесеними 21 грудня 2017 року до 01 січня 2021 року), тому норми споживання природного газу для таких споживачів становили у разі відсутності приладів обліку газу до 01 січня 2018 року за нормами споживання, а не за граничними об`ємами споживання природного газу населенням.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону загальнобудинковий лічильник газу може бути встановлений лише за згодою співвласників багатоквартирного будинку в порядку, визначеному статтею 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку».

Одночасно визначено, що з метою забезпечення комерційного обліку природного газу для населення суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, оснащують споживачів природного газу - фізичних осіб (населення) індивідуальними лічильниками газу.

За змістом пункту 1 частини 1 статті 6 цього Закону суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі - до 1 січня 2018 року (з подальшими змінами до 01 січня 2023 року).

Частиною 1 статті 5 цього Закону передбачено, що у разі відмови населення від встановлення суб`єктами господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, лічильників газу розподіл природного газу припиняється населенню, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі - з 1 січня 2018 року.

Відповідно до абзацу 7 пункту 3 глави 4 розділу IX Кодексу ГРС передбачено, якщо побутовий споживач, який не забезпечений лічильником природного газу (індивідуальним або загальнобудинковим), відмовляється від його встановлення за рахунок Оператора ГРМ (що підтверджується актом про порушення, складеним відповідно до вимог глави 5 розділу XI цього Кодексу), фактичний об`єм спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу (алокація) по побутовому споживачу за відповідний календарний місяць визначається за граничними об`ємами споживання природного газу населенням, визначеними у додатку 10 до цього Кодексу.

Додаток 10 до Кодексу газорозподільних систем встановлює граничні норми споживання природного газу населенням: плита газова за відсутності централізованого гарячого водопостачання 18,3 м. куб., на людино-місяць.

Отже, для застосування такої санкції як визначення фактичного об`єму спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу за граничними об`ємами споживання природного газу населенням має бути встановлений факт правопорушення - відмова споживача, який не забезпечений лічильником природного газу (індивідуальним або загальнобудинковим), від його встановлення за рахунок Оператора ГРМ.

Натомість, матеріали справи свідчать про те, що позивачка висловлювала своє бажання про встановлення в її квартирі індивідуального лічильника, що також виключає застосування санкцій, однак не дивлячись на це, нарахування позивачу обсягів спожитого газу за нормами споживання 18,3 куб.м відповідачем здійснено саме як санкція за порушення правил обліку та споживання природного газу, що виразилось у відмові від встановлення приладу обліку спожитого газу (лічильника).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що відповідачем не доведено факту здійснення позивачем ОСОБА_1 вказаного правопорушення (у вигляді відмови від встановлення за рахунок Оператора ГРМ лічильника природного газу - індивідуального або загальнобудинкового), а тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про неправомірність дій АТ «Оператора газорозподільної системи «Чернівцігаз» щодо розрахунку визначення об`єму за спожитий газ за адресою: АДРЕСА_1 за граничними нормами споживання та зобов`язав відповідача надати розрахунок об`єму спожитого газу у відповідності до чинних норм.

Висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного дослідження наданих сторонами доводів, яким судом надана вірна правова оцінка.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта, суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Апеляційна скарга також не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростували висновки суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, апеляційну скаргу АТ «Оператор газорозподільної системи «Чернівцігаз» слід залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24 травня 2022 року - без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Миронова Сергія Івановича, який діє в інтересах Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Чернівцігаз», залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 09 вересня 2022 року.

Головуючий І.М. Литвинюк

Судді: А.І. Владичан

І.Б. Перепелюк