ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2022 року м.Суми

Справа №591/8079/21

Номер провадження 22-ц/816/431/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Криворотенка В. І.

розглянув у приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 14 січня 2022 року, ухвалене у складі судді Северинової А.С., у приміщенні Зарічного районного суду м. Суми, повний текст рішення складено 19 січня 2022 року,

В С Т А Н О В И В :

09 листопада 2021 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 та просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на період його навчання, у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи стягнення з дати подання позову до суду і до закінчення навчання, тобто до 30.06.2024.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є спільним з відповідачем сином, який є повнолітнім та продовжує навчання в Сумському державному університеті на денній формі навчання, на бюджетній основі, по 30 червня 2024 рік. Зазначає, що вона витрачає кошти на харчування, проживання, придбання одягу, спеціальної літератури, а також інші витрати, пов`язані з навчанням. Відповідач в добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання сина не надає. Він офіційно не працює, проте має реальний неофіційний дохід, який витрачає на свої потреби, та який, судячи з витрат, є високий. Одним з відомих позивачці джерел заробітку відповідача є його робота, пов`язана з наданням послуг з вантажопасажирських перевезень, оскільки він має у власності три автомобіля.

Зарічний районний суд м. Суми рішенням від 14 січня 2022 року позов ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнив.

Стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на період його навчання у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи стягнення з 09 листопада 2021 року та до закінчення навчання, тобто, до 30 червня 2024 року.

Стягнув з ОСОБА_1 на користь держави 908 грн судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність рішення суду нормам процесуального права, просить: змінити рішення суду першої інстанції у даній справі, та стягнути з нього на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 на період його навчання у розмірі 1/10 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи стягнення з 09 листопада 2021 року та до закінчення навчання, тобто, до 30 червня 2024 року.

У доводах апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції не враховано, що він на даний час не працює та будь-яких постійних доходів не має. На його утриманні фактично перебувають його непрацездатні батьки, які отримують пенсію у розмірі 1854 грн та 2696 грн. Батьки проживають в селі та він виконує більшу частину роботи по господарству, обробітку городу, живе за рахунок продуктів, які вирощує на городі. Іноді має підробіток від ремонту автотранспортних засобів, який зрідка виконує знайомим. Фізичною особою-підприємцем не зареєстрований, будь-яких ліцензій, дозволів та договорів на вантажопасажирські перевезення не має, будь-яких послуг з вантажопасажирських перевезень не надає, оскільки технічний стан автомобілів на даний час вкрай незадовільний, до використання вони не придатні, потребують значного ремонту. Також зазначає, що позивачкою жодним чином необґрунтована, а судом не з`ясовано, яка ж сума необхідна на утримання повнолітньої дитини в грошовому вимірі.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції встановлено, що сторони у справі мають повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 6).

Відповідно до довідки Сумського державного університету від 20 вересня 2021 року № 51.231/21 ОСОБА_3 є студентом 2 курсу денного відділення Сумського державного університету та навчається на бюджетній основі факультету ТеСЕТ. Зарахований на навчання наказом № 1112-ІІІ від 15 вересня 2020 року. Термін навчання з 15 вересня 2020 року по 30 червня 2024 року (а. с. 10).

Згідно з довідкою МЄІРЦ № 657/8558 ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 11).

На підставі договору оренди житлового приміщення від 13 квітня 2021 року ОСОБА_2 винаймає квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . Розмір орендної плати обумовлений договором у розмірі 5000 грн на місяць (а. с. 12).

Відповідно до довідки фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 від 04 січня 2022 року № ПО000000001 ОСОБА_2 працює у фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 з 24 травня 2019 року. На даний момент займає посаду менеджер (управитель) з адміністративної діяльності. Дохід до виплати за період з 01 липня 2021 року по 31 грудня 2021 року склав 30750 грн 96 коп. (а. с. 54).

Як вбачається з довідки Сумського державного університету від 13 січня 2022 року № 3019, дохід студента ОСОБА_3 за період з 01 вересня 2020 року по 31 грудня 2021 року склав 14300 грн (а. с. 53).

Відповідач ОСОБА_1 був зареєстрований як фізична особа-підприємець з роздрібної торгівлі з лотків та на ринках. Припинив підприємницьку діяльність з 17 липня 2019 року за власним рішенням (а. с. 41).

Відповідно до відомостей ГУ ДПС України в Сумській області за період з 01 січня 2019 року по 30 вересня 2021 року відомості про доходи ОСОБА_1 відсутні (а. с. 40).

За відповідачем на праві власності зареєстровані транспортні засоби: легковий автомобіль Lancia Kappa, 1995 року випуску, автобус Iveco 35S13, 2000 року випуску, та мікроавтобус Volkswagen LT35, 2002 року випуску (а. с. 42-44).

Задовольняючи позов та визначаючи аліменти на утримання повнолітнього сина сторін в розмірі ј частини заробітку (доходу) відповідача, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 є молодою особою працездатного віку, хоча офіційно і не працевлаштований, однак учасниками справи не заперечувався той факт, що він має неофіційні заробітки. Також відповідач має задовільний стан здоров`я, за ним на праві власності зареєстровано три автомобілі, інших неповнолітніх дітей на утриманні не має.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, так як суд дійшов їх правильно встановивши фактичні обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За змістом ч. 1 ст. 198 Сімейного кодексу України від 10.01.2002 № 2947-III (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Відповідно до ч. 1,2,3 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином (ч. 1,2 ст. 200 СК України).

У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років, продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі та можливість надавати таку допомогу.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом першої інстанції встановлено, що повнолітній син сторін навчається в університеті на денній формі навчання та у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги з витрат на проїзд, харчування, придбання одягу і необхідних навчальних матеріалів, а відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання сина. Син отримує стипендію у розмірі 1300 грн, проте її розмір не забезпечує всіх його матеріальних потреб. Зазначені обставини, враховуючи загальновідомі факти щодо вартості проїзду, продуктів харчування, одягу та навчальних матеріалів, не підлягають доведенню.

Визначаючи розмір аліментів, суд першої інстанції правильно виходив з того, що відповідач є працездатним, має задовільний стан здоров`я, інших дітей не має. Хоча він офіційно не працевлаштований, проте має неофіційні заробітки. Вказану обставину визнав сам відповідач. При цьому в доводах апеляційної скарги він посилається на те, що має дохід від продуктів, які вирощує на городі та підробіток від ремонту автотранспортних засобів, який зрідка виконує знайомим. В той же час відповідач ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду не повідомив розмір свого щомісячного доходу та не надав доказів на підтвердження його недостатності для сплати аліментів на утримання повнолітнього сина у визначеному судом розмірі.

Колегія суддів не може погодитися і з доводами апеляційної скарги про те, що на утриманні відповідача перебувають його непрацездатні батьки, а також про те, що технічний стан, належних відповідачу автомобілів, на даний час незадовільний, до використання вони не придатні, потребують значного ремонту, оскільки на підтвердження вказаних обставин ним не надано належних та допустимих доказів.

Інші доводи апеляційної скарги, за встановлених обставин, не впливають на висновки суду по суті спору.

Таким чином колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування чи зміни ухваленого рішення. Правильно встановивши фактичні обставини справи на підставі наданих сторонами доказів, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375, 381-382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 14 січня 2022 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - Т. А. Левченко

Судді: О. Ю. Кононенко

В. І. Криворотенко