ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

15 вересня 2022 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 728/2642/21

Головуючий у першій інстанції - Лобода Н. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/774/22

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючої-судді: Шитченко Н.В.,

суддів: Мамонової О.Є., Онищенко О.І.,

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінфорс»,

відповідачка: ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 23 лютого 2022 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

місце ухвалення рішення суду - м. Бахмач,

час проголошення рішення суду першої інстанції - о 13 год 59 хв,

У С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року ТОВ «Фінфорс» звернулося з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором у розмірі 9 697,46 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 06 грудня 2018 року між ТОВ «СС Лоун» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи (далі - ІТС) було укладено електронний кредитний договір № 436714-А, згідно з умовами якого відповідачці шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку було надано кредит у розмірі 4 500 грн, з процентною ставкою в розмірі 1,33 % в день та річною відсотковою ставкою 478,8 %. Відповідачка у встановлені договором та додатковими угодами строки кредитні кошти не повернула, внаслідок чого станом на 10 лютого 2019 року виникла заборгованість, зокрема, 4 500 грн - тіло кредиту, 3 037,46 грн - нарахованих відсотків та 2 160 грн штрафних санкцій (пені). Оскільки згідно з договором факторингу від 23 квітня 2019 року ТОВ «СС «Лоун» відступило права вимоги за кредитними зобов`язаннями ТОВ «Фінфорс», позивач має законні підстави для стягнення на його користь кредитної заборгованості.

Рішенням Бахмацького районного суду від 23 лютого 2022 року позов ТОВ «Фінфорс» задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 06 грудня 2018 року на загальну суму 9 697,46 грн, а також 2 270 грн в рахунок відшкодування судового збору та 3 000 грн витрат за надання правової допомоги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду встановленим обставинам, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та ухвалити нове, яким повністю відмовити у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги зводяться до відсутності у матеріалах справи жодних належних доказів, які б давали підстави для стягнення з позичальника боргу. Відповідачка зазначає, що Правила надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту, на які посилається суд у рішенні, не містять її підпису, а позивач не надав суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Правила є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору.

Наголошує на тому, що роздруківка з сайту банку не може бути належним доказом укладення правочину та ознайомлення з його умовами, оскільки зміст цього документа повністю залежить від волевиявлення і дій лише однієї сторони - товариства, яке може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Указує про неможливість застосування у даному випадку ч. 1 ст. 634 ЦК України, оскільки Правила надання коштів у позику, що розміщені на офіційному сайті позивача, могли змінюватися, тобто кредитор міг додати до позовної заяви будь-яку редакцію цих правил, яка найбільш сприятлива для задоволення позову.

Посилається на те, що районний суд всупереч вимог ст. 100 ЦК України взяв до уваги паперові копії електронних доказів, відповідність яких оригіналу було поставлено під сумнів її представником у письмовому клопотанні.

Вважає, що оскільки надані позивачем Правила надання коштів у позику, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, відсутні підстави вважати, що ТОВ «СС Лоун» дотрималось вимог ч. 2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» при укладенні договору.

У наданому відзиві ТОВ «Фінфорс», не погоджуючись з доводами апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін. Доводи відзиву зводяться до того, що відповідачкою не надано доказів на спростування факту укладення кредитного договору та належного виконання зобов`язань за ним.

Представник товариства зазначає, що укладені відповідачкою додаткові угоди до кредитного договору безумовно свідчать про повне розуміння останньою його істотних умов, порядку та строків виконання зобов`язання. Тобто, позичальник чітко розуміла та погодилася з умовами договору та наслідками невиконання його умов.

Зауважує на тому, що відповідно до приписів ст.ст. 205, 207, 639 ЦК України та ч. 12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді. Процедуру укладення електронного кредитного договору визначено ЗУ «Про електронну комерцію» і повністю дотримано сторонами при укладенні кредитного договору від 06 грудня 2018 року.

Наголошує, що без проходження реєстрації в ІТС товариства, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіну і пароля особистого кабінету, без верифікації кредитної картки фізичної особи, без підписання кредитного договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором кредитний договір не був би укладений. Всі зазначені фактичні дії відповідачки в ІТС товариства вчинені нею особисто, що свідчить про те, що позичальник була повністю ознайомлена з порядком підписання кредитного договору в електронному вигляді та Правилами надання коштів у позику.

Звертає увагу, що у разі наявності певних заперечень відповідачка мала право на підставі п. 3.2.5 договору протягом 14 календарних днів відкликати свою згоду на укладення правочину без пояснення причин, проте таким правом не скористалася, від укладеного договору не відмовилася, отримані кошти не повернула, а згодом допустила прострочення повернення кредитних коштів та сплати процентів.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 належить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «Фінфорс», суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 пройшла реєстрацію в ІТС товариства з метою отримання кредиту, що свідчить ознайомлення відповідачки з Правилами та іншою наданою на сайті товариства інформацією. Сторони кредитного договору досягли згоди з усіх істотних умов договору перед його укладанням (сума кредиту, строк кредиту, процентна ставка по кредиту, розмір процентів за користування кредитом в гривні, розмір неустойки (штрафу), річна процентна ставка, загальна вартість кредиту для позичальника з урахуванням процентної ставки та виходячи з обраних споживачем умов кредитування), і позичальник погодилася на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить її заявка до ТОВ «СС Лоун» та підписання договору за допомогою електронного підпису.

Районний суд констатував, що відсутність ТОВ «Фінфорс» у реєстрі колекторських компаній не свідчить про відсутність у нього права звертатися з даним позовом, оскільки право вимоги до ОСОБА_1 набуте позивачем на підставі договору факторингу, і позов подано з приводу стягнення заборгованості виключно у власних інтересах, а не в інтересах інших осіб (кредитодавця або нового кредитора).

Суд дійшов висновку про звернення позивача з даним позовом в межах строків позовної давності, оскільки термін платежу за договором і, відповідно, строк дії договору, укладеного між ТОВ «СС Лоун» та ОСОБА_1 , було подовжено до 10 лютого 2019 року, а з позовом до суду товариство звернулося 08 грудня 2021 року, тобто, в межах трирічного строку.

Питання відшкодування понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу суд першої інстанції вирішив відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України, пославшись на співмірність заявленої до відшкодування суми та складності справи, яка розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження, а також наявність клопотання сторони відповідача про зменшення судових витрат, у зв`язку з чим стягнув з ОСОБА_1 на користь позивача 3 000 грн, сплачених за надання правової допомоги.

Суд апеляційної інстанції погоджується з наведеним висновком суду, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

У справі встановлено, що наказом ТОВ «СС Лоун» від 04 грудня 2018 року № 0412-1 затверджено Правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «СС Лоун» (а.с. 118-127). Відповідно до п. 12.3 наведені Правила зберігаються та оновлюються на сайті товариства.

На веб-сайті ТОВ «СС Лоун» https://www.ccloan.ua ОСОБА_1 пройшла реєстрацію в ІТС товариства (а.с. 23-30).

06 грудня 2018 року між ТОВ «СС Лоун» та ОСОБА_1 за допомогою ІТС ТОВ «СС Лоун» укладено електронний договір надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 436714-А (а.с. 31-37), згідно з умовами якого суму кредиту визначено у 4 500 грн зі строком кінцевого платежу 03 січня 2019 року (п.п. 2.1.1, 2.1.2), плата за користування кредитом у вигляді процентів є фіксованою та складає 1,33 % в день, а річна відсоткова ставка за кредитом складає 478,8 % (п. 2.1.3).

Пунктом 10.3 договору визначено, що правила розміщені на сайті кредитодавця за посиланням https://ccloan.ua/ua/pravila. На момент укладання договору позичальник підтверджує, що він ознайомлений з текстом Правил (а.с. 35).

ТОВ «СС Лоун» виконало свої зобов`язання перед позичальником за договором № 436714-А від 06 грудня 2018 року та шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку НОМЕР_1 надало відповідачці кредит у сумі 4 500 грн, що підтверджується наданими позивачем письмовими доказами (а.с. 44, 45, 46, 47).

Згідно з Додатковими угодами до договору № 1 від 03 січня 2019 року, № 2 від 04 січня 2019 року та № 3 від 01 лютого 2019 року строк дії Договору було продовжено, зокрема, відповідно до останньої угоди - до 10 лютого 2019 року (а.с. 38-39, 40-41, 42-43).

Відповідачкою умови укладеного договору щодо своєчасного погашення кредиту та відсотків не виконувались. Згідно з наданою ТОВ «СС Лоун» довідкою станом на 23 квітня 2019 року утворилась заборгованість, яка становить 9 697,46 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 4 500 грн, заборгованість за нарахованими відсотками - 3 037,46 грн та 2 160 грн пені (а.с. 53).

23 квітня 2019 року між ТОВ «СС Лоун» та ТОВ «Фінфорс» укладено договір факторингу № , згідно з яким ТОВ «СС Лоун» відступило ТОВ «Фінфорс» право грошової вимоги до боржників, у тому числі до відповідачки за договором № 436714-А від 06 грудня 2018 року (а.с. 54-59, 62). На виконання зазначеного договору 24 квітня 2019 року складено акти приймання-передачі розширеного реєстру прав грошових вимог щодо цивільно-правових договорів та документів, що підтверджують право грошової вимоги (а.с. 61, 61 зворот).

Про факт укладення договору факторингу від 23 квітня 2019 року та відступлення права грошової вимоги за кредитним договором № 436714-А від 06 грудня 2018 року ТОВ «СС Лоун» повідомило ОСОБА_1 , надіславши на її електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_1 листа від 23 квітня 2019 року, в якому запропонувало боржниці сплатити наявну у неї кредитну заборгованість у розмірі 9 697,46 грн за банківськими реквізитами ТОВ «Фінфорс» (а.с. 63).

Заочним рішенням Бахмацького районного суду від 01 жовтня 2020 року задоволено позов ОСОБА_1 до ТОВ «Фінфорс» та визнано виконавчий напис, вчинений 13 березня 2020 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В., зареєстрований в реєстрі за № 3337 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінфорс» 9 697,46 грн, таким, що не підлягає виконанню (а.с. 106-111).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.

За приписами ст.ст. 3, 4 ЦПК України захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

За правилами ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Статтею 3 ЗУ «Про електрону комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно зі ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідно до ст. 12 Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: 1) електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до ЗУ «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; 2) електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; 3) аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

За правилами ч.ч. 1, 2 ст. 6 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Згідно з п. 12 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

За приписами ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (у даному випадку ТОВ «СС Лоун»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються підприємцем, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим підприємець має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Приписами ст.ст. 525, 526 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За положеннями ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проаналізувавши наведені норми та обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «Фінфорс» про стягнення заборгованості за кредитним договором.

За матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 пройшла реєстрацію в ІТС ТОВ «СС Лоун» на веб-сайті товариства. Під час здійснення реєстрації відповідачка створила особистий кабінет та надала всі свої особисті дані (ПІБ, дані паспорта, дату та рік народження, РНОКПП, свій номер мобільного телефону, електронну пошту, місце роботи, місце реєстрації та проживання тощо). Відповідачка також надала згоду на обробку персональних даних шляхом проставляння в ІТС відповідної електронної відмітки.

У подальшому для безпосереднього оформлення кредиту ОСОБА_1 обрала бажану суму кредиту, строк кредитування та підтвердила, що ознайомилася з Правилами надання грошових коштів у позику та інформацією, зазначеною в ч. 2 ст. 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Після прийняття позичальником умов кредитного договору ТОВ «СС Лоун» уклало з ОСОБА_1 кредитний договір, який підписано останньою відповідно до вимог ч. 6, 8 ст. 11, ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію», а саме, за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «784816».

Верховний Суд у своїй постанові від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 дійшов висновку, що електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами.

Оскільки ОСОБА_1 вважається ознайомленою з умовами правил в порядку, передбаченому ч. 5 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію», тобто до моменту підписання кредитного договору, про що свідчить поставлення відповідної відмітки в ІТС товариства, колегія суддів доходить висновку, що відповідачка повністю ознайомлена з порядком укладення та підписання кредитного договору, про що свідчать виконані останньою фактичні дії в ІТС, а також використання нею електронного підпису одноразового ідентифікатору.

Апеляційний суд виходить з того, що, стверджуючи про відсутність належних доказів укладення з ТОВ «СС Лоун» кредитного договору, ОСОБА_1 в межах цієї цивільної справи із зустрічним позовом про визнання кредитного договору недійсним не зверталася, отже указані твердження підставами позову не були. Суд першої інстанції, виходячи з принципу змагальності сторін, що діє в цивільному судочинстві, розглядав справу в межах заявлених позовних вимог та перевіряв доводи сторін на предмет наявності або відсутності у відповідачки заборгованості за кредитом.

З наданої ТОВ «СС Лоун» довідки про заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором від 06 грудня 2018 року вбачається, що позичальником у період з грудня 2018 року по квітень 2019 року були сплачені відсотки за договором у сумі 972,49 грн та пеня у розмірі 5 940 грн, що, на думку апеляційного суду, достеменно свідчить про визнання відповідачкою наявної заборгованості та узгоджується з позицією Верховного Суду, наведеною у постанові від 23 грудня 2020 року у справі № 127/23910/14-ц, згідно з якою часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд приходить висновку, що суд першої інстанції правильно визначив наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «Фінфорс». Доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують і не дають підстав для скасування правильного по суті судового рішення, яке постановлено з дотриманням вимог закону.

Оскаржуваним рішенням з ОСОБА_1 на користь позивача стягнуто 3 000 грн витрат на професійну правничу допомогу. Зазначаючи про необхідність скасування рішення суду, скаржниця не наводить доводів, в чому полягає незаконність і (або) необґрунтованість висновку суду щодо розподілу судових витрат, а відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 23 лютого 2022 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуюча: Н.В. Шитченко

Судді: О.Є. Мамонова

О.І. Онищенко