Справа № 727/2064/22
Провадження № 2-о/727/63/22
ШЕВЧЕНКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ЧЕРНІВЦІ
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2022 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

Головуючого судді Слободян Г.М.

присяжних Харитон І.А., Чернівецький А.В.

за участю:

секретаря судового засідання Стефанчук О.І.

прокурора Герман О.В.

представника ОКНП «Чернівецька обласна психіатрична лікарня» Кобевка Д.М.

особи відносно якого ставиться питання про госпіталізацію ОСОБА_1

розглянувши, у закритому судовому засіданні, залі суду 4 м. Чернівці цивільну справу за заявою в.о. Генерального директора Обласного комунального некомерційного підприємства «Чернівецька обласна психіатрична лікарня» Сустроєвої Світлани Миколаївни, про госпіталізацію у примусовому порядку до стаціонару громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

ВСТАНОВИВ:

Заявник в.о. генерального директора ОКНП «Чернівецька обласна психіатрична лікарня» Сустроєва С.М. звернулась до суду з заявою про госпіталізацію у психіатричний заклад в примусовому порядку громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який був госпіталізований 22.03.2022 року о 1-20 год. в ОКНП «Чернівецька обласна психіатрична лікарня».

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, вказує на необхідність примусової госпіталізації ОСОБА_1 , оскільки він страждає на важке психічне захворювання у вигляді гнівливої манії з психотичними симптомами, в результаті чого становить безпосередню загрозу для себе та оточуючих. Просить заявлені вимоги задовольнити.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24.03.2022 року відкрито провадження у справі.

У судовому засіданні представник заявника, лікар-психіатр Кобевка В.М. підтримала заяву про примусову госпіталізацію та викладені в ній доводи.

ОСОБА_1 питання щодо його госпіталізації до психіатричного закладу для лікування висловив ена розсуд суду.

Прокурор Герман О.В. в судовому засіданні підтримала заяву про примусову госпіталізацію ОСОБА_1 , вважаючи її обґрунтованою.

Вивчивши доводи викладені в заяві, розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, заперечення, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, в межах заявлених вимог, заслухавши пояснення з`явившихся сторін по справі, суд зважає на наступне.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об?єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою статті 16 ЦК України визначено способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства.

Статтею 49 Конституції України передбачено, що кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування.

Відповідно до пункту 1 принципу 15 Принципів захисту психічно хворих осіб та покращення психіатричної допомоги (затверджених Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 17 грудня 1991 року № 46/119) коли особа потребує лікування в психіатричному закладі, необхідно докладати всіх зусиль, щоб уникнути примусової госпіталізації.

Згідно з пунктом 1 принципу 16 «Примусова госпіталізація» Принципів захисту психічно хворих осіб та покращення психіатричної допомоги, будь-яка особа може бути госпіталізована до психіатричного закладу як пацієнт в примусовому порядку або вже була госпіталізована як пацієнт у добровільному порядку можуть утримувати як пацієнта в психіатричному закладі в примусовому порядку, тоді і лише тоді, коли уповноважений для цієї мети відповідно до закону кваліфікований фахівець, що працює в області психіатрії, встановить відповідно до принципу 4 (діагноз про те, що особа страждає на психічне захворювання, встановлюється відповідно до міжнародних визнаних медичних стандартів), що дана особа страждає на психічне захворювання, і визначить:

а) що внаслідок цього психічного захворювання існує серйозна загроза заподіяння безпосередньої або неминучої шкоди цій особі або іншим особам; або

b) що в разі особа, чиє психічне захворювання є важким, а розумові здібності - ослабленими, відмова від госпіталізації або утримання даної особи в психіатричному закладі може привести до серйозного погіршення її здоров`я або унеможливить застосування належного лікування, яке може бути проведено за умови госпіталізації до психіатричного закладу у відповідності до принципу найменш обмежувальної альтернативи. У випадку, зазначеному в підпункті b), необхідно, по можливості, проконсультуватися з другим таким фахівцем, що працює в області психіатрії. У разі проведення такої консультації госпіталізація до психіатричного закладу або утримання в ньому у примусовому порядку можуть мати місце лише за згодою другого фахівця, який працює в області психіатрії.

Відповідно до пункту 2 принципу 16 «Примусова госпіталізація» Принципів захисту психічно хворих осіб та покращення психіатричної допомоги госпіталізація до психіатричного закладу або утримання у ньому в примусовому порядку здійснюється спочатку протягом нетривалого періоду, визначеного внутрішньодержавним законодавством, з метою спостереження та проведення попереднього лікування до розгляду питання про госпіталізацію або тримання пацієнта в психіатричному закладі наглядовим органом. Причини госпіталізації або змісту має бути негайно поінформовано пацієнту; про факт госпіталізації або змісту і їх причини також невідкладно і в докладному вигляді повідомляється наглядовому органу, особистому представнику пацієнта, якщо такий є, а також, якщо пацієнт не заперечує, сім`ї пацієнта.

Відповідно до частини шостої статті 284 Цивільного кодексу України надання фізичній особі психіатричної допомоги здійснюється відповідно до закону.

Статтею 4 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування, медичної, психологічної та соціальної реабілітації, надання освітніх, соціальних послуг. Цей Закон визначає правові та організаційні засади забезпечення громадян психіатричною допомогою виходячи із пріоритету прав і свобод людини і громадянина, встановлює обов`язки органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування з організації надання психіатричної допомоги та правового і соціального захисту, навчання осіб, які страждають на психічні розлади, регламентує права та обов`язки фахівців, інших працівників, які беруть участь у наданні психіатричної допомоги, здійсненні соціального захисту та навчання осіб, які страждають на психічні розлади.

Відповідно до частин 1, 2 статті 340 Цивільного процесуального кодексу України у заяві про проведення психіатричного огляду фізичної особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку та її продовження, про госпіталізацію до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку та продовження такої госпіталізації повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом. До заяви про психіатричний огляд або надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку додається висновок лікаря-психіатра, а про продовження примусово амбулаторної психіатричної допомоги, про примусову госпіталізацію, її продовження - висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали.

Статтею 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Відповідно до вимог статті 16 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яку було госпіталізовано до психіатричного закладу за рішенням лікаря-психіатра на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, підлягає обов`язковому протягом 24 годин з часу госпіталізації огляду комісією лікарів-психіатрів психіатричного закладу для прийняття рішення про доцільність госпіталізації. У випадку, коли госпіталізація визнається недоцільною і особа не висловлює бажання залишитися в психіатричному закладі, ця особа підлягає негайній виписці. У випадках, коли госпіталізація особи до психіатричного закладу в примусовому порядку визнається доцільною, представник психіатричного закладу, в якому перебуває особа, протягом 24 годин направляє до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про госпіталізацію особи до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому порядку, передбачені статтею 14 цього Закону, додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування необхідності такої госпіталізації.

Судом встановлено, що 22.03.2022 року лікарем-психіатром ОСОБА_2 було повторно видано направлення на госпіталізацію ОСОБА_1 , який перебуває на обліку з 2006 року у зв`язку з погіршенням психічного стану.

Після огляду ОСОБА_1 лікар-психіатр ОСОБА_3 , у приймальному відділенні Чернівецької обласної психіатричної лікарні о 12:15 год. 22.03.2022 року, зробив висновок про необхідність госпіталізації ОСОБА_1 у психіатричний стаціонар для обстеження та лікування у зв`язку із наявністю у нього тяжкого психічного розладу, гнівливої манії з психотичними симптомами, який обумовлює його небезпеку для себе та оточуючих, суттєву шкоду його здоров`ю внаслідок погіршення психічного стану в разі, якщо особі не буде надана психіатрична допомога.

Підставою для висновку про необхідність госпіталізації є відомості про поведінку громадянина ОСОБА_1 , які надійшов від начальника штабу в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_4 .

Разом з тим, ОСОБА_1 був оглянутий комісією лікарів-психіатрів Чернівецької обласної психіатричної лікарні у складі: медичного директора Січкаря О.І., зав. 1-го відділення ОСОБА_5 , лікаря-психіатра ОСОБА_6 , які підтвердили наявність у ОСОБА_1 тяжкого психічного розладу: гнівливої манії з психотичними симптомами.

Відповідно до висновку комісії лікарів, викладеному у Акті психіатричного огляду особи, госпіталізованої до психіатричної лікарні у примусовому порядку, згідно зі ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» №___ від __.03.2022, ОСОБА_1 страждає на важке психічне захворювання у вигляді гнівливої манії з психотичними симптомами, в результаті чого він становить безпосередню загрозу для себе, та оточуючих. Встановлені психічні розлади проявляються в агресії, афективній нестійкості, імпульсивних некерованих діях, психомоторному збудженні. Потребує застосування примусової госпіталізації в психіатричному стаціонарі згідно ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу».

У суду відсутні підстави ставити під сумнів кваліфікацію та висновки лікарів-психіатрів щодо наявності у ОСОБА_1 тяжкого психічного захворювання, внаслідок якого він представляє безпосередню небезпеку для себе та оточуючих.

За наявності, зокрема, обґрунтованого висновку лікарської комісії від 23.03.2022 року про необхідність госпіталізації ОСОБА_1 у психіатричний стаціонар, суд дійшов висновку про наявність станом на день звернення із заявою правових підстав для госпіталізації в примусовому порядку ОСОБА_1 до психіатричного закладу без його згоди, оскільки останній страждає на важке психічне захворювання у вигляді гнівливої манії з психотичними симптомами, в результаті чого він становить безпосередню загрозу для себе та оточуючих.

Надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку шляхом її госпіталізації до психіатричного закладу розглядаються як позбавлення свободи у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод з гарантіями, що передбачені цією статтею.

Проте згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо застосування підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод особа може бути позбавлена свободи як «психічно хвора», якщо дотримано трьох мінімальних умов: по-перше, має бути достовірно доведено, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад повинен бути такого виду або ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні; і по-третє, обґрунтованість тривалого тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості відповідного захворювання.

Перед тим як визначати, чи було достовірно доведено, що особа страждає на психічний розлад, вид і ступені якого можуть бути підставою для примусового тримання цієї особи у психіатричній лікарні, суди повинні встановити, чи було таке тримання законним у розумінні підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, зокрема, чи була дотримана процедура, передбачена чинним законодавством України.

Недотримання вимог матеріального чи процесуального права при вирішенні питання про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку призводить до порушення підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод.

Відповідність такого позбавлення особи свободи національному законодавству є недостатньою умовою, оскільки воно також має бути необхідним за конкретних обставин, які повинен встановити суд, розглядаючи справу.

Судом встановлено, що станом на день звернення Обласного комунального некомерційного підприємства «Чернівецька обласна психіатрична лікарня» із відповідною заявою про госпіталізацію до психіатричного закладу в примусовому порядку ОСОБА_1 є підстави для такої госпіталізації, які встановлені лікарською комісією, госпіталізація особи до психіатричного закладу відповідає положенням Закону України «Про психіатричну допомогу» та вимогам процесуального законодавства та є необхідною у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 виявляє реальні наміри вчинити та вчиняє дії, що становлять небезпеку для нього та оточуючих, а його обстеження та лікування можливі лише в умовах психіатричного стаціонару, що підтверджено належними та допустимими доказами та не спростовано сторонами.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Згідно положень ст. 12, 13 ЦПК України, учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються позивачі, як учасники справи, як на підставу заявлених вимог, оцінивши належність доказів, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги ґрунтуються на законі і підлягають до задоволення.

Керуючись ст. ст. 2, 76-80, 89, 258-259, 263-265, 268, 273, 293, 294, 341-342, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Заявлені вимоги в.о. Генерального директора Обласного комунального некомерційного підприємства «Чернівецька обласна психіатрична лікарня» Сустроєвої Світлани Миколаївни, про госпіталізацію у примусовому порядку до стаціонару громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.

Примусово госпіталізувати до психіатричного закладу - Обласного комунального некомерційного підприємства «Чернівецька обласна психіатрична лікарня» громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця с. Тарасівці Чернівецького району (колишній Новоселицький район) Чернівецької області, в стаціонар, для відповідного обстеження і лікування.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду або через Шевченківський районний суд м. Чернівці шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий, суддя Слободян Г.М.

Присяжні: Харитон І.А.

Чернівецький А.В.