КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2022 року м. Київ

Унікальний номер справи № 760/23365/20

Апеляційне провадження № 22-ц/824/5994/2022

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Рейнарт І.М., Ратнікової В.М.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні) апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 30 грудня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Калініченко О.Б., по справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2020 року представник АТ КБ «ПриватБанк» - Ляр Д.Ю. звернувся до суду з вказаною позовною заявою та просив стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 15 липня 2011 року у розмірі 12 834,09 грн. станом на 20 вересня 2020 року та судові втрати по справі у розмірі 2 102,00 грн.

Свої вимоги мотивував тим, що ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг підписала заяву № б/н від 15 липня 2011 року. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Вважав, що дія договору підтверджується фактом користування відповідачем картковим рахунком та використанням кредитних коштів. Також виконання відповідачем договору вбачається з виписки по рахунку та розрахунку заборгованості, де зазначені операції щодо використання кредитного ліміту, операції щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за їх користування.

Вказував, що АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідач не виконав зобов`язань за кредитним договором, не надав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості, у зв`язку з чим станом на 20 вересня 2020 року утворилася заборгованість у розмірі - 12 834,09 грн., яка складається з наступного: 7 519,33 грн. - заборгованість за тілом кредиту, у т.ч. 7 519,33 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 2 451,04 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 2 863,72 грн. - нарахована пеня (а.с. 1-4).

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 30 грудня 2021 року відмовлено в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості(а.с. 77-80).

Не погодившись з рішенням районного суду, 27 січня 2022 року представник АТ КБ «ПриватБанк»- Власенко А.О. звернувся до суду з апеляційною скаргою, у якій просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити у повному обсязі (а.с. 85-93).

На обґрунтування скарги зазначив, що оскаржуване рішення є необґрунтованим, незаконним, прийнятим без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та з порушенням норм процесуального і матеріального права.

Вказував, що до суду була надана копія анкети-заяви, в якій відповідач особистим підписом засвідчив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» складає між ним та банком договір про надання банківських послуг та він ознайомлений та згоден з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку».

Посилався на висновки Верховного суду, викладені у постанові від 08 липня 2019 року в справі №923/760/18, де зазначено, що твердження місцевого суду про те, що укладений між позивачем та відповідачем договір не містить підписів відповідача під «Умовами та правилами надання банківський послуг» - є нікчемними і безпідставними, оскільки такий договір є договором приєднання і жодного підпису відповідача під публічно розміщеними Умовами та правилами закон не вимагає.

Крім того, зазначив, що відповідачем було підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», в якій вказано тип кредитної лінії, пільговий період (30 днів), базова відсоткова ставка за користування кредитом - 3,0% в місяць, розмір та строк внесення щомісячних платежів, розмір комісії за зняття готівки, умова щодо сплати пені за несвоєчасне погашення заборгованості, умова щодо сплати штрафу та ін. На підставі вказаної довідки відповідачу було відкрито картковий рахунок та видано кредитну карту, на яку було встановлено початковий кредитний ліміт, який надалі змінювався. Також відповідачем було здійснено дії щодо активації картки, що свідчить про укладення сторонами кредитного договору. Вказував, що відповідач звертався до банку з метою перевипуску карти, отримав карти з новими номерами та продовженим строком дії, якими продовжив користуватися. Тобто відповідач був належним чином повідомлений про умови кредитування щодо сплати процентів.

Апелянт вказував, що заборгованість відповідача за фактично використаними кредитними коштами підтверджена належними та допустимими доказами по справі, проте такі докази не були належним чином досліджені судом першої інстанції.

Зазначав, що суд не встановив дійсного розміру заборгованості відповідача, натомість передчасно відмовив у задоволенні позовних вимог, що призвело до безпідставного звільнення відповідача від обов`язків за укладеним договором (а.с. 85-90).

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

За правилами ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга АТ КБ «Приватбанк» на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 30 грудня 2021 року розглянута апеляційним судом в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні).

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково враховуючи наступне.

Судом встановлено, що 15 липня 2011 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк»(а.с. 17).

За змістом анкети-заяви відповідач погодилася, що вищевказана анкета-заява, разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить договір про надання банківських послуг. Відповідач ознайомилася і згодна з Умовами та Правилами, Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.

За змістом анкети-заяви та підписаної відповідачем довідки про умови кредитування, ОСОБА_1 виявила бажання оформити на своє ім`я кредитку «Універсальна, 30 днів пільгового періоду».

Того ж дня відповідач ОСОБА_1 підписала довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», у якій сторонами погоджено наступні умови: базова процентна ставка - 3,0 % на місяць, розмір щомісячного платежу - 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості: пеня = пеня1+ пеня2, де пеня1 = (базова відсоткова ставка за договором) / 30 - нараховується за кожний день прострочення кредиту, пеня2 = 2 % від заборгованості, але не менше 30,00 грн. на місяць, нараховується 1 раз в місяць, при наявності прострочення за кредитом або відсотками 5 і більше днів при виникненні прострочки на суму понад 50,00 грн. (а.с. 18).

До позовної заяви банк додав витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк»(а.с. 19-42).

Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» про видані кредитні картки ОСОБА_1 було видано наступні кредитні картки: 15 липня 2011 року № НОМЕР_1 з терміном дії до 03/15, 14 серпня 2014 року № НОМЕР_2 з терміном дії до 08/18, 22 травня 2015 року № НОМЕР_2 з терміном дії до 08/18, 25 березня 2016 року № НОМЕР_3 з терміном дії до 03/20, 17 травня 2016 року № НОМЕР_3 з терміном дії до 03/20, 16 травня 2018 року № НОМЕР_4 з терміном дії до 04/22 (а.с. 16).

Також позивач надав до суду довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , з якої вбачається, що кредитний ліміт було збільшено 15 липня 2011 року до 4 400,00 грн., 31 січня 2017 року кредитний ліміт збільшено до 4 900,00 грн., а 16 травня 2019 року кредитний ліміт було зменшено до 0,00 грн. (а.с. 15).

До позовної заяви АТ КБ «ПриватБанк» також долучив виписку про рух коштів по рахунку ОСОБА_1 (а.с. 53-61).

Згідно з розрахунком заборгованості за договором № б/н від 15 липня 2011 року, укладеного між банком та клієнтом ОСОБА_1 , станом на 20 вересня 2020 року утворилася заборгованість у розмірі - 12 834,09 грн., яка складається з наступного: 7 519,33 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 2 451,04 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками згідно ст. 625 ЦК України; 2 863,72 грн. - нарахована пеня (а.с. 5-14).

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною 1 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість процентами нарахованими на прострочений кредит відповідно до ст. 625 ЦК України, пеню.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, посилався на підписану сторонами анкету-заяву № б/н від 15 липня 2011 року, положення Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» та довідку про умови кредитування звикористанням кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та правила розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 15 липня 2011 року шляхом підписання анкети-заяви.

При цьому, в матеріалах справи міститься довідка про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», підписана відповідачем 15 липня 2011 року, де сторонами погоджено та визначено порядок повернення кредиту, розмір та порядок нарахування відсотків та пені за прострочення погашення кредиту (а.с. 18).

Тобто, відповідач погодилася у письмовому вигляді з умовами кредитування щодо нарахування відсотків за користування кредитними коштами за базовою процентною ставкою - 3,0 % на місяць та сплати пені за несвоєчасне погашення заборгованості.

Як було встановлено з довідки позивача, 15 липня 2011 року відповідачу ОСОБА_1 було видано кредитну картку № НОМЕР_1 з терміном дії до 03/15, тобто до 31 березня 2015 року (а.с. 16).

Враховуючи, що у матеріалах справи відсутні докази того, що інші кредитні картки були видані відповідачу на підставі анкети-заяви від 15 липня 2011 року для пролонгації кредитного договору, колегія суддів дійшла висновку, що строк дії кредитного договору № б/н від 15 липня 2011 року сплив 31 березня 2015 року, що підтверджується довідкою позивача (а.с. 16).

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором № б/н від 15 липня 2011 року, укладеного між Банком та ОСОБА_1 , станом на 31 березня 2015 року заборгованість за тілом кредиту становила 4 264,96 грн., заборгованість за простроченим тілом кредиту - 19,22 грн., заборгованість за простроченими відсотками - 120,03 грн.; заборгованість за пенею - 0,00 грн.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником ОСОБА_1 кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що Банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Використання відповідачем кредитних коштів підтверджено також випискою про рух коштів по рахунку ОСОБА_1 (а.с. 53-61).

Таким чином, наявні правові підстави для стягнення в примусовому порядку з боржника на користь Банку суми непогашеного тіла кредиту станом на 31 березня 2015 року в розмірі 4 264,96 грн.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, який в силу положень ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ч. 4 ст. 263 ЦПК України апеляційний суд з метою забезпечення однакового застосування норм матеріального права, вважає за необхідне врахувати при виборі і застосуванні норм права для вирішення даного спору.

Отже, правові підстави для стягнення заборгованості за відсотками за визначений позивачем період з 15 липня 2015 року по 20 вересня 2020 рокувідсутні, оскільки право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування, а строк дії договору закінчився 31 березня 2015 року.

З наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що з 15 липня 2011 року по 31 березня 2015 року банк не підвищував процентну ставку на прострочений кредит більше 36 % річних за користування кредитними коштами, отже, наявні підстави для стягнення заборгованості за відсотками у розмірі 120,03 грн., розмір та порядок нарахування яких погоджено сторонами в довідці про умови кредитування.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 2 863,72 грн. пені, проте, згідно з наданим розрахунком заборгованості станом на день закінчення кредитного договору 31 березня 2015 року заборгованість позичальника по сплаті пені була відсутня.

Отже, судове рішення районного суду з підстав, передбачених статтею 376 ЦПК України, необхідно скасувати із ухваленням нового судового рішення по суті заявлених позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 4 264,96грн. та заборгованості за відсотками у розмірі 120,03 грн.

Щодо судових витрат.

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» слід стягнути пропорційно до частини задоволених вимог (34,2 %) 718,88грн. судового збору за розгляд справи судом першої інстанції (а.с. 52) та 1078,32 грн. судового збору за розгляд справи апеляційним судом (а.с. 91).

З огляду на положення частини 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 30 грудня 2021 року - скасувати, ухвалити нове рішення.

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» () заборгованість за кредитним договором від 15 липня 2011 року № б/н за тілом кредиту у сумі 4 264 (чотири тисячі двісті шістдесят чотири) гривень 96 копійок, за відсоткамиу розмірі 120 (сто двадцять) гривень 03 копійок.

В іншій частині позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» () 718 (сімсот вісімнадцять) гривень 18 копійок судового збору за розгляд справи судом першої інстанції та 1078 (одна тисяча сімдесят вісім) гривень 32 копійок судового збору за розгляд справи апеляційним судом.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття і оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

І.М. Рейнарт

В.М. Ратнікова