Справа № 369/2248/22
Провадження № 2/369/3678/22
РІШЕННЯ

Іменем України

06.09.2022 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Янченка А.В.,

при секретарі судового засідання Павловій В.В.,

за участі представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу № 369/2248/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

10.02.2022 року ОСОБА_2 звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області із позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26.10.2021 року сторони уклали договір позики, відповідно до п. 1 якого позивач передала, а відповідач прийняла у власність кошти в розмірі 170 000,00 грн, які відповідно до графіку, зазначеного в п.п. «в», п. 2 договору позики відповідач повинна була повертати шляхом безготівкового розрахунку на рахунок позивача рівними частинами по 28 500,00 грн протягом шести місяців.

Станом на 04.01.2022 року умови договору позики відповідачем були порушенні, тому позивач звернулася до ОСОБА_3 із вимого-претензією про повернення суми позики, яку відповідач отримала особисто 14.01.2022 року.

Намагання позивача врегулювати даний спір в досудовому порядку позитивного для неї результату не дав.

На підставі вище наведеного, ОСОБА_2 просила суд, стягнути із ОСОБА_3 на її користь заборгованість за договором позики у розмірі 141 500 (сто сорок одна тисяча п`ятсот) гривень 00 копійок, штрафні санкції, пеню у розмірі 3 062 (три тисячі шістдесят дві) гривні 60 копійок та судові витрати по справі.

15.02.2022 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

06.07.2022 року через канцелярію суду представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Корольова Є.О. зареєструвала клопотання про зменшення судових витрат на правничу допомогу.

Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялася належним чином.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просив суд позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялася належним чином.

Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Стаття 263 ЦПК України, передбачає, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Судом встановлені такі факти та їм правовідносини.

26.10.2021 року в м. Ірпінь позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 уклали договір позики, відповідно до п. 1 якого позивач передала, а відповідач прийняла у власність кошти в розмірі 170 000,00 грн, які відповідно до графіку, зазначеного в п.п. «в», п. 2 договору позики відповідач повинна була повертати шляхом безготівкового розрахунку на рахунок позивача рівними частинами по 28 500,00 грн протягом шести місяців.

Умови вказаного договору позики відповідач порушила. Заперечень щодо даного факту ОСОБА_3 суду не надала.

До теперішнього часу свої зобов`язання відповідач не виконала, встановлених договором строків не дотрималася, борг не повернула.

04.01.2022 року позивач надіслав на поштову адресу відповідача заяву про досудове врегулювання спору з вимогою повернути кошти. Зазначена вимога була залишена відповідачем без уваги.

Статтею 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до чч.1 та 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Відповідно до вимог ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Згідно із ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно положень статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Як вбачається з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Верховний Суд України у постановах від 18.09.2013 року та 02.07.2014 року виклав правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Згідно із ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти в такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, в такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 1049 Цивільного кодексу України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, зарахування коштів, що позичались на його банківський рахунок.

Оскільки, у визначені строки, кошти відповідачем повернуті не були, у позивача є підстави для звернення з даним позовом до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачається, що за порушення строків здійснення оплати, встановлюється відповідальність як за договором так і на загальних законодавчих підставах.

В той же час, Велика Палата Верховного Суду постановою від 16.05.2018 року по справі № 686/21962/15-ц зазначила: за змістом статей 524, 533-535 і 625 Цивільного кодексу України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

З аналізу норм ст. 625 Цивільного кодексу України випливає, що у вказаній статті визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань».

Відповідно до п. 4 договору позики, у випадку порушення позичальником строків повернення отриманої суми, зазначеної у п. 1 даного договору, позичальник буде зобов`язаний сплатити позикодавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вчасно неповернених суд позики за кожен день прострочення.

Таким чином, позивач, крім основного боргу має право на отримання від відповідача нарахованих штрафних санкцій, 3 % річних та відшкодування інфляційних втрат відповідно ст. 625 Цивільного кодексу України, а також сплати пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, від вчасно неповернених коштів.

Згідно розрахунку наданого позивачем суми пені за користування грошовими коштами за період з 27.12.2021 року по 06.02.2022 року складає 3062,60 грн.

Вказаний розрахунок є вірним, відповідачем у справі не оспорювався.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача коштів за договором позики у розмірі 141 500 (сто сорок одна тисяча п`ятсот) гривень 00 копійок та штрафні санкції, пеню у розмірі 3 062 (три тисячі шістдесят дві) гривні 60 копійок.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач також просив стягнути судові витрати, на що слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі у розмірі 1445 (одну тисячу чотириста сорок п`ять) гривень 63 копійки.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Судом встановлено, що 08.12.2021 року між ОСОБА_2 та адвокатом Возним Миколою Вікторовичем був укладений договір про надання правової допомоги.

27.12.2021 року між ОСОБА_2 та адвокатом Возним Миколою Вікторовичем було укладено Додаткову угоду № 2 до договору про надання правової допомоги від 08.12.2021 року.

В матеріалах даної справи міститься акт надання послуг від 07.07.2022 року у яких вказано вид правової допомоги, час протягом якого надавалась кожна послуга та її вартість.

ЦПК України містить норми, які визначають процедуру відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Отже за існуючого правового регулювання у сторін з`явилась можливість відшкодувати понесені на правову допомогу витрати (у разі доведення власної правоти у спорі із суб`єктом владних повноважень).

При цьому, норми зазначених статей спрямовані саме на захист прав та інтересів позивачів-суб`єктів господарювання, а не адвокатів. Встановлена на законодавчому рівні можливість позивачів отримати відшкодування понесених витрат на правничу допомогу сприяє нормальному розвитку галузі, дозволяє учасникам судових процесів залучати для захисту свої прав кваліфікованих адвокатів, даючи при цьому таким особам законне право сподіватись на повне або часткове відшкодування понесених витрат у разі доведення власної правової позиції.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у справі №280/2635/20 від 21.01.2021 року.

Враховуючи положення ст. 137 ЦПК України, клопотання представника відповідача про зменшення витрат на правову допомогу, суд приходить до висновку, що розмір витрат на правничу допомогу підлягає зменшенню до розміру 10 000,00 грн., при цьому судом враховано, що вирішення питання про компенсацію витрат на правничу допомогу Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «East/West Alliance Limited» проти України»», зазначив, що оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy), № 34884/97), при цьому судом враховано складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт та значенням справи для сторони заявника.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 141, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики у розмірі 141 500 (сто сорок одна тисяча п`ятсот) гривень 00 копійок та штрафні санкції, пеню у розмірі 3 062 (три тисячі шістдесят дві) гривні 60 копійок.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати, а саме суму сплаченого судового збору у розмірі 1445 (одну тисячу чотириста сорок п`ять) гривень 63 копійки та витрати на правову допомогу у розмірі 10000 (десять тисяч) гривень 00 копійок.

Найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано .

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду або через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 06.09.2022 року.

Суддя А.В. Янченко