Житомирський апеляційний суд
Справа №295/4480/21 Головуючий у 1-й інст. Полонець С. М.
Категорія 83 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б.,

суддів: Миніч Т.І., Коломієць О.С.,

за участю секретаря Баліцької Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 295/4480/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Хмельницький), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про зняття арешту з нерухомого майна, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 27 травня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Полонця С.М.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок по АДРЕСА_1 та земельна ділянка, площею 0,0904 га, кадастровий номер :05:021:0005, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та розташована за вказаною адресою.

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області від 24 лютого 2021 року, під час виконання рішень про стягнення коштів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 , на вказане майно безпідставно накладено арешт.

Оскільки такі дії призвели до порушення його права власності на цей житловий будинок та земельну ділянку, ОСОБА_1 просив зняти арешт з даного нерухомого майна.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 27 травня 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що у встановленому законом порядку набув право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 , та земельну ділянку площею 0,0904 га, яка розташована за вказаною адресою. Це нерухоме майно було подароване його матір`ю ОСОБА_6 , що підтверджується договорами дарування. Запис у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, який підтверджує його право власності на вказаний житловий будинок та земельну ділянку, є чинним та не скасований. Отже, його право власності на дане нерухоме майно не припинилося.

Звертає увагу на ту обставину, що цей житловий будинок з 2014 року є його постійним місцем проживання та місцем проживання його родини, у тому числі малолітніх дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вважає, що суд не надав оцінку правомірності накладення арешту на вказане нерухоме майно.

Також вказує, що суд невірно застосував положення ч.2 ст.12 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки не було встановлено невідповідності між відомостями, що містяться у Державному реєстрі прав, та відомостями, зазначеними у документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії.

Натомість, суд не застосував частину 5 статті 12 вказаного Закону, відповідно до якої відомості про речові права, внесені до Державного реєстру прав, вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою до моменту державної реєстрації таких прав.

В матеріалах справи відсутні докази того, що при вирішенні питання про накладення арешту на вказане майно державний виконавець здійснив у встановленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику ОСОБА_2 .

Окрім того, зазначає, що суд порушив вимоги процесуального права, розглянувши справу в порядку спрощеного провадження.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу.

На думку представника ОСОБА_2 , апеляційна скарга є обґрунтованою.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби перебуває зведене виконавче провадження з примусового виконання виконавчих листів про стягнення з ОСОБА_2 коштів. В межах даного виконавчого провадження вчиняються виконавчі дії щодо виконання виконавчого листа №2-4862/10, виданого 22 грудня 2010 року Корольовським районним судом м. Житомира про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1500749 грн. отриманого авансу, 1700 грн. сплаченого судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

На час відкриття цього виконавчого провадження за боржником було зареєстроване право власності на житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1 .

У липні 2011 року ОСОБА_6 та ОСОБА_9 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просили визнати за ними права власності на вказаний житловий будинок.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 19 серпня 2011 року позовні вимоги задоволено.

Визнано за ОСОБА_6 та ОСОБА_9 право власності на житловий будинок та земельну ділянку, що знаходяться в АДРЕСА_1 , в рівних частках, по 1/2 частині за кожним.

Відповідна інформація про зміну власника вказаного житлового будинку 12 вересня 2011 року була внесена до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 6 липня 2012 року задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_3 , рішення Богунського районного суду м. Житомира від 19 серпня 2011 року скасовано та ухвалено нове судове рішення- про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 та ОСОБА_9 .

Після скасування рішення суду Державний реєстр речових прав на нерухоме майно містив дані про реєстрацію права власності на вказаний житловий будинок за ОСОБА_9 та ОСОБА_6

20 липня 2015 року головним державним виконавцем Корольовського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції також винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №296/11276/13ц, виданого Корольовським районним судом м. Житомира 14 серпня 2014 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1248752 грн. процентів за користування коштами.

Матеріали справи свідчать, що 25 березня 2016 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Стражник Т.О. на ім`я ОСОБА_6 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_9 на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 .

5 травня 2016 року між ОСОБА_6 та її сином ОСОБА_1 укладені договори дарування, відповідно до яких останній набув право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , а також земельну ділянку площею 0,0904 га, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та розташована за вказаною адресою.

Право власності ОСОБА_1 на цей житловий будинок та земельну ділянку було зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Постановою апеляційного суду від 23 лютого 2021 року та додатковою постановою цього ж суду від 27 квітня 2021 року визнано недійсним договір дарування спірного житлового будинку, укладений 5 травня 2016 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 . Також визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом на Ѕ частину вказаного житлового будинку, видане приватним нотаріусом Стражник Т.О. на ім`я ОСОБА_6 .

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про скасування записів щодо державної реєстрації права власності на вказаний житловий будинок, вчинених на підставі рішення Богунського районного суду м. Житомира від 19 серпня 2011 року, свідоцтва про право на спадщину за заповітом та договору дарування житлового будинку відмовлено.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 17 березня 2021 року звернуто стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_2 , право власності на яке не зареєстроване у встановленому законом порядку, - на житловий будинок АДРЕСА_1 , а також на земельну ділянку площею 0,0904 га ( кадастровий номер :05:021:0005), яка розташована за вказаною адресою та призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Хмельницький) Дідківського А.С. від 24 лютого 2021 року накладено арешт на вказане нерухоме майно.

Згідно зі статтею 59 Закону України « Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до положень статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Пунктом 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень ( далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Частиною 2 статті 12 вказаного Закону також передбачено, що відомості, які містяться у Державному реєстрі прав, повинні відповідати відомостям, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. У разі їх невідповідності пріоритет мають відомості, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що правовстановлюючі документи, на підставі яких позивач набув право власності на спірне нерухоме майно, були визнані недійсними в судовому порядку. Таким чином, твердження позивача про те, що він є власником вказаного житлового будинку та земельної ділянки, є безпідставним.

Наявність у Державному реєстрі речових прав запису про реєстрацію за позивачем права власності на це нерухоме майно, не створює правових підстав вважати його власником цього майна. Визнання недійсним договору дарування спірного житлового будинку, на підставі якого позивач набув це житло у власність, свідчить про те, що відомості у Державному реєстрі речових прав на вказаний житловий будинок не відповідають документам, згідно з якими були проведені реєстрацій дії. Відтак, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не містять підстав для скасування судового рішення.

Розгляд даної справи у порядку спрощеного провадження не суперечить положенням статті 274 ЦПК України.

Враховуючи вищезазначене, рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 259,268,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду м. Житомира від 27 травня 2021 року, - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: