ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 642/548/21 Номер провадження 22-ц/814/2561/22Головуючий у 1-й інстанції Ольховський Є.Б. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:
Головуючогосудді: Триголова В.М.,
Суддів: Дорош А.І., Лобова О.А.,
Розглянувши у порядку спрощеного провадження без виклику учасників процесу цивільну справу за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» , ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 24 вересня 2021 року , ухваленого у складі головуючого судді Ольховського Є.Б., по справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» -
встановив:
Представник АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Ленінського районного суду м. Харкова з позовною заявою, у якій просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь заборгованість за кредитним договором б/н від 29.08.2013 року у розмірі 64175.24 грн. та судовий збір у розмірі 2270 грн., обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 29.08.2013 року між сторонами був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого банк видав ОСОБА_2 , кредитні кошти у сумі кредитного ліміту на картковий рахунок.
Позивач взяті на себе зобов`язання за договором виконав вчасно та в повному обсязі, але відповідач в порушення умов договору зобов`язання не виконував, у результаті чого за ним станом на 13.01.2021 рік наявна заборгованість у розмірі 64175.24 грн., яку він добровільно сплачувати не бажає.
Відповідач подав зустрічний позов за яким вказав, що у 2010 році уклав контракт офіцерського складу на проходження служби у Збройних силах України з 02.08.2010р. по 25.09.2020р. За час проходження служби приймав участь в операції об`єднаних сил в зоні АТО. Оскільки на нього поширюється положення ч.15ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» починаючи з 17.03.2014р. прохав визнати дії АТ КБ «ПриватБанк» неправомірними та зобов`язати їх при здійсненні банківських послуг за користування кредитом ОСОБА_2 не нараховувати проценти, пеню та штрафні санкції з урахуванням положень ч.15ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» починаючи з 17.03.2014р. Зобов`язати Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» здійснити перерахунок та зарахувати раніше сплачені та стягнуті кошти за користування кредитом у суму заборгованості за тілом кредиту з урахуванням положень ч.15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» починаючи з 17.03.2014р.
Рішенням Ленінського районного суду м.Харкова позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без задоволення.
Позов ОСОБА_2 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задоволено.
Зобов`язано Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» при здійсненні банківських послуг за користування кредитом ОСОБА_2 не нараховувати проценти, пеню та штрафні санкції з урахуванням положень ч.15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» починаючі з 17.03.2014 року.
Зобов`язано Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» здійснити перерахунок та зарахувати ОСОБА_2 раніше сплачені та стягнуті кошти за користування кредитом у суму заборгованості за тілом кредиту з урахуванням положень ч.15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» починаючи з 17.03.2014 року.
Стягнуто з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 судові витрати.
Скасовано заходи забезпечення позову накладені ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 15.03.2021 року.
З вказаним рішенням не погодилося Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» подавши апеляційну скаргу.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення суду першої інстанції прийняте без повного , всебічного та об`єктивного дослідження всіх матеріалів справи. Без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм матеріального і процесуального права.
Апелянт просив скасувати рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 24 вересня 2021 року , та задовольнити первісний позов у повному обсязі , відмовити у задоволенні вимог за зустрічним позовом .
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Відповідно до частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено.
29 серпня 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_2 було укладено договір № б/н, згідно умов якого останній отримав кредитну картку для користування кредитним картковим рахунком. У подальшому позичальнику було встановлено кредитний ліміт у розмірі 55000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі встановлених договором.
Згідно анкети-заяви (а.с.15) відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складають між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом відповідача у анкеті-заяві.
Свої зобов`язання за договором Банк виконав, надавши відповідачу можливість отримання кредитних коштів у вказаному розмірі. Відповідач зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 13січня 2021 року за ним утворилась заборгованість в розмірі 64175,24 грн., яка складається з:52133,25 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту; 12041,99 грн. заборгованості за простроченими відсотками, яку Банк просить стягнути з відповідача на свою користь.
Відповідно до довідки Міністерства оборони України Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба від 05 серпня 2020 року , Капітан ОСОБА_2 перебуває на військовій службі у Харківському національному університеті Повітряних Сил . В Збройних Силах України з 02 серпня 2010 року по теперішній час( тобто, на час видачі вказаної довідки) (а.с.87)
Згідно з інформацією з довідки від 10 листопада 2020 року виданої Міністерством оборони України ОСОБА_2 дійсно проходив військову службу за контрактом осіб офіцерського складу з 02 серпня 2010 року по 25 вересня 2020 року. (а.с.88)
На підтвердження участі особи ( ОСОБА_2 ) в операції об`єднаних сил , відповідач надав довідку від 09 липня 2018 року видану Міністерством оборони України в якій зазначено , що ОСОБА_2 дійсно в період з 30.04.2018 року по 02.06.2018 року безпосередньо брав участь у ООС.(а.с.89)
Позивач за зустрічним позовом двічі офіційно звертався 01.07.2020 року та 07.08.2020 року до Банку із заявою про скасування всіх нарахованих штрафних санкцій, пені або процентів за користування кредитом, перерахувати кредитні зобов`язання з урахуванням вищезазначених вимог закону. До заяв було додано копії документів підтверджуючих статус особи, яка має право на пільгу встановлену в п. 15 ст. 14 (Стаття 14 - Пільги військовослужбовцям та членам їх сімей) Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
За час користування кредитним лімітом АТ КБ «ПриватБанк» самостійно здійснював списання з картки ОСОБА_2 , що підтверджується випискою, яку надано Банком до позовної заяви. Всього Банком було самостійно списано 12425,53 грн.
ОСОБА_2 одночасно здійснював поповнення картки за користування кредитним лімітом що підтверджується випискою, яку надано Банком до позовної заяви. Всього було внесено 15758,05 грн.
АТ КБ «ПриватБанк» листом від 06.07.2020 року № 20.1.0.0/7-200701/8801 повідомив, що Національним банком України надано роз`яснення Міністерства оборони України від 28.02.2019 №18-0007/11663, який містить посилання на те, що підтвердженням призову під час мобілізації резервістів та військовозобов`язаних є військовий квиток (форми встановлена указом Президента України від 30.12.2016 року № 852/2016), довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу та витяг з наказу або довідка про зарахування до списків військової частини. Банк у відповіді зазначає, що листом Міноборони не передбачена довідка про проходження військової служби з Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба, як документ що підтверджує початок/період проходження військової служби. Банк повідомляє про необхідність надання довідки із зазначенням посади та яка буде видана комісаріатом або військовою частиною.
Національний банк України листом від 28.02.2019 р. N 18-0007/11663 направив для використання в роботі банківським установам лист Головного управління персоналу Генерального штабу Збройних Сил України від 01.02.2019 р. N 321/722, згідно якого у Головному управлінні персоналу Генерального штабу Збройних Сил України за дорученням Міністра оборони України опрацьовано запит начальника Управління Юридичного департаменту Національного банку України щодо переліку документів, які є підставою для отримання пільг, встановлених ч. 15 статті 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", а також перелік нормативно-правових актів, які встановлюють зазначений перелік документів, зокрема документів, визначених Порядком надання та позбавлення статусу учасника бойових дій (Постанова N 413).
Відповідно до частин першої, другої статті 207ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626,628ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною першою статті 1050ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
В анкеті-заяві від 29 серпня 2013 року відсоткова ставка за кредитом не визначена.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути прострочену заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором 29 серпня 2013 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, як невід`ємні частини спірного договору.
Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк», що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, та інші умови.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився саме з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року провадження № 6-16цс15.
Тож, місцевим судом правильно встановлено, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (29 серпня 2013 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (22 січня 2021 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з частиною 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 1 статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Положеннями статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
Зважаючи на викладені обставини, колегія погоджується з висновком районного суду , що при укладенні договору з відповідачем , АТ КБ «ПриватБанк» не дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11Закону №1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.
Щодо зустрічного позову ОСОБА_2 до АТ КБ «ПриватБанк» слід зауважити, що військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Про це зазначається в п. 15 ст. 14 (Стаття 14 - Пільги військовослужбовцям та членам їх сімей) Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (Статтю 14 доповнено пунктом 15 згідно із Законом № 1275-VII від 20.05.2014 року, опубліковано в Голосі України від 07.06.2014 року № 109).
Відповідно до Указу Президента від 17 березня 2014 року № 303 «Про часткову мобілізацію», затвердженого у встановленому порядку Верховною Радою, в Україні оголошено часткову мобілізацію, у зв`язку з чим настав особливий період, який, відповідно до закону «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», припиняється тільки згідно рішення Президента про демобілізацію із внесенням такого указу на затвердження Верховною Радою України. На цей час відповідних рішень про демобілізацію з березня 2014 року Президентом України не приймалося. Отже, в Україні з 17 березня 2014 року по даний час настав і діє особливий період відповідно до закону «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Відповідно нараховування штрафних санкцій, пені або процентів за користування кредитом військовослужбовцям, резервістам та військовозобов`язаним з 17 березня 2014 року по даний час є протиправним.
Відповідно до розділу ІІ статті 3 Закону України «Про Збройні Сили України» організаційно Збройні Сили України складаються з органів військового Управління, з`єднань, військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій, які мають право видавати довідки, що підтверджують факт перебування на військовій службі у Збройних Силах України. Згідно п.1 ст.6 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу військові посади (штатні посади, що підлягають заміщенню військовослужбовцями) і відповідні їм військові звання передбачаються у штатах (штатних розписах) військових частин, кораблів, органів військового управління, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти.
Тож, ОСОБА_2 повною мірою доведено , що дії АТ КБ «ПриватБанк» щодо нього є неправомірними, адже ним надано належні та необхідні довідки на підтвердження перебування ним на військовій службі та відношення його до кола осіб, що підпадають під дію Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Враховуючи викладене, колегія прийшла до висновку , що дії Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» щодо нарахуванням штрафних санкцій, пені та процентів, виходячи з положень, передбачених частиною 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є протиправними.
Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, до яких він дійшов шляхом повного та всебічного з`ясування обставин справи. Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення місцевого суду колегія суддів не вбачає. Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, судові витрати апелянта, пов`язані з розглядом справи в судах, компенсації не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 382 ЦПК України, суд,

постанвив:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - залишити без задоволення.
Рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 24 вересня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 05 вересня 2022 року.

Головуючий В.М.Триголов

Судді: А.І.Дорош

О.А.Лобов