Справа № 461/5987/21 Головуючий у 1 інстанції: Мисько Х.М.
Провадження № 22-ц/811/3344/21 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

за участі секретаря: Савчук Г.В.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 02 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду від 02 серпня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2021 року АТ «Ідея Банк» звернулось до суду з вимогами про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором в розмірі 218037,63 грн. В обґрунтування поданого позову покликається на те, що 04 квітня 2018 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту № Z62.00408.003826549 .

Згідно кредитного договору відповідач отримав кредит в розмірі 85608,00 грн. зі сплатою 15% річних, з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, в тому числі процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів. Позивач повністю виконав свої зобов`язання згідно умов кредитного договору, що підтверджується меморіальними ордерами. Однак, відповідач не виконує свої зобов`язання, передбачені договором кредиту, внаслідок чого, станом на 22 квітня 2021 року утворилась заборгованість в розмірі 218037,63 грн. Вказана заборгованість відповідача підтверджується випискою по особовому рахунку та довідкою-розрахунком заборгованості станом на 22 квтня 2021 року.

Оскаржуваним рішенням Галицького районного суду від 02 серпня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 (адреса проживання (реєстрації): АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ; дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» (адреса місцезнаходження: 79008, м.Львів, вул.Валова, 11; ідентифікаційний код в ) заборгованість за кредитним договором № Z62.00408.003826549 від 04 квітня 2018 року в сумі 218037,63 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 (адреса проживання (реєстрації): АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ; дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» (адреса місцезнаходження: 79008, м.Львів, вул.Валова, 11; ідентифікаційний код в ) 3270,57 гривень судового збору.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції розглянув справу з порушенням правил підсудності.

Стверджує, що за адресою його проживання не надходила жодна потова кореспонденція з суду, що спростовує твердження суду в оскаржуваному рішенні про те, що він був повідомлений про дату та час судового засідання.

Зазначає, що судом порушено розумність строків для вчинення процесуальних дій.

Вважає, що у відповідача відсутні правові підстави для нарахування та стягнення комісії за обслуговування кредиту, посилаючись на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 27 грудня 2018 року у справі № 695/3474/17.

Стверджує, що позивачем не надано суду документів, які підтверджують наявність заборгованість а також встановлюють її розмір.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

10 січня 2022 року від скаржника ОСОБА_1 надійшла заява, в якій він просив розгляд його апеляційної скарги на рішення Галицького районного суду м. Львова від 02 серпня 2021 року проводити без його участі.

В судове засідання сторони не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦК України не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Згідно ч. 5 статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 31 березня 2022 року, є дата складення повного судового рішення - 01 квітня 2022 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Судом та матеріалами справи встановлено, що 04 квітня 2018 року між АТ "Ідея Банк" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № Z62.00408.003826549 .

Відповідно до вищезгаданого кредитного договору , відповідач отримав кредит у розмірі 85608 ,00 грн. зі сплатою 15% річних, з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, в тому числі процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів.

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позичкодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частина 1 ст.612 ЦК України визначає, що боржник, у даному випадку відповідач, вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не виконав зобов`язання у строк, який встановлений договором чи законом.

Як вбачається з матеріалів справи, останній платіж відповідачем здійснено 28 серпня 2018 року, відтак відповідач умов договору у встановлений договором термін не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка складається згідно розрахунку заборгованості, станом на час розгляду справи,- 84 492 гривень 49 копійок - основний борг; 35 823 гривень 78 копійок - прострочені проценти та 619 гривень - строкові проценти;

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог в частині стягнення вищезгаданих сум заборгованості по договору № Z62.00408.003826549 від 04 квітня 2018 року з ОСОБА_1 на користь АТ «Ідея Банк».

В той же час, задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення нарахованої та простроченої плати за обслуговування кредиту та пені суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, виходячи з наступного.

Частиною 4 статті 263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України Про споживче кредитування після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

У разі якщо розмір майбутніх платежів і строки їх сплати не можуть бути встановлені у договорі про споживчий кредит (кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії тощо), споживачу також у строк, визначений цим договором, надається виписка з рахунку/рахунків (за їх наявності), у якій зазначаються: стан рахунку на певну дату, оборот коштів на рахунку за період часу, за який зроблена виписка з рахунку (з описом проведених операцій), баланс рахунку на початок періоду, за який зроблена виписка, баланс рахунку на кінець періоду, за який зроблена виписка, дати і суми здійснення операцій за рахунком споживача, застосована до проведених споживачем операцій процентна ставка, будь-які інші платежі, застосовані до проведених споживачем операцій за рахунком, та/або будь-яка інша інформація, передбачена договором про споживчий кредит.

Згідно з пунктом 1.10 кредитного договору від 04 квітня 2018 року позичальнику було встановлено плату за обслуговування кредиту, що включає в себе плату за: надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в контакт-центрі, шляхом направлення СМС-повідомлень щодо суми платежу за цим договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; надання інформації по рахунку позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо.

Тобто, пунктом 1.10 кредитного договору позичальнику фактично було встановлено плату за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо встановлена частиною першою статті 11 Закону України Про споживче кредитування .

При цьому, надання інших послуг, за вказану плату, умовами договору не передбачено.

Вказана щомісячна плата за обслуговування міститься й у пункті 6 кредитного договору, а саме у графіку щомісячних платежів.

Відповідно до положень частин першої-п`ятої статті 18 Закону України Про захист прав споживачів (у редакції, чинній на час укладення кредитного договору) продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Частиною третьою цієї статті визначено перелік несправедливих умов договору.

Вказаний перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним.

Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Враховуючи наведене, оскільки ОСОБА_1 було встановлено щомісячну плату за таку супутню послугу банку, яка за законом повинна надаватися їй безоплатно, вказаний пункт кредитного договору є несправедливим та підлягає визнанню недійсним.

Вказане відповідає правовій позиції викладеній в постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 583/3343/19.

Положеннями абзацу 3 частини четвертої статті 11 Закону України Про захист прав споживачів кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Згідно із цим Законом послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1).

Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.

Такий правовий висновок, викладений Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року по справі № 6-2071цс16.

Також Верховний Суд України у постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 вказав, що відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Вказане відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 11.03.2020 року у справі № 708/195/19.

Як стверджується матеріалами справи, пунктом 1.10 Кредитного договору від 25.09.2018 року позичальнику (відповідачці) фактично було встановлено плату за надання інформації щодо її кредиту, безоплатність надання якої прямо встановлена частиною першою статті 11 Закону України Про споживче кредитування .

При цьому, надання інших послуг за вказану плату умовами договору не передбачено.

Вказана щомісячна плата за обслуговування міститься й у пункті 6 Кредитного договору, а саме - у графіку щомісячних платежів. І ця щомісячна плата не залежить від потреби позичальника у інформації щодо його кредиту: тобто - позичальник взагалі може не звертатися до Банку за отриманням такої інформації, однак щомісячно повинен платити за таку ненадану послугу, оскільки плата за неї є складовою частиною кожного щомісячного платежу.

Враховуючи вищенаведене, оскільки Банком у Кредитному договорі була встановлена плата за ті послуги, які за вказаним законом повинні надаватися безоплатно, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення Галицького районного суду м. Львова від 02 серпня 2021 року в частині стягнення з ОСОБА_1 плати за обслуговування кредиту банком та відмови у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Вирішуючи питання про стягнення з ОСОБА_1 28650,78 гривень пені за несвоєчасне погашення кредиту слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Тлумачення частини третьої статті 551 ЦК України свідчить, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду за наявності однієї з умов: (а) якщо він значно перевищує розмір збитків; (б) за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 727/9352/17 (провадження № 14-319цс19) зроблено висновок, що положення частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням наведених положень норм процесуального права щодо загальних засад цивільного судочинства дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Такого висновку дійшли Верховний Суд України, зокрема, у постанові від 4 листопада 2015 року у справі № 6-1120цс15, і Велика Палата Верховного Суду у постановах від 12 грудня 2018 року у справі № 703/1181/16-ц та від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11 липня 2013 р. № 7-рп/2013 слідує, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Відтак, інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання, особливо у даний час.

За вказаних обставин, колегія суддів дійшла висновку, що розмір пені за несвоєчасне погашення платежів у сумі 28 650 гривень 78 копійок є завищеним та з урахуванням матеріального становища ОСОБА_1 вважає за необхідне зменшити її розмір до 3 000 гривень.

Що стосується доводів апеляційної скарги про порушення вимог підсудності, то такі не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Як зазначено в п.5.6 Кредитного договору № Z62.00408.003826549 від 04 квітня 2018 року укладеного між ПАТ «Ідея банк» та ОСОБА_1 , цей Договір виконується за місцем знаходження банку:79008, м. Львів, Галицький район, вул.Валова,11, та у випадку спору між сторонами, позов може пред`являтися за місцем виконанням договору. Тому банк підставно звернувся з позовом до Галицького районного суду м. Львова за місцем виконання договору.

Враховуючи вищенаведене апеляційна скарга ОСОБА_1 -підлягає до часткового задоволення, рішення Галицького районного суду м. Львова від 02 серпня 2021 року до скасування з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову Акціонерного товариства «Ідея Банк», шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ « Ідея Банк» заборгованості за кредитним договором № Z62.00408.003826549 від 04 квітня 2018 року в сумі 123 935 гривень, а врешті вимог слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 02 серпня 2021 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Акціонерного товариства «Ідея Банк» задовольнити частково:

Стягнути з ОСОБА_1 (адреса проживання (реєстрації): АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ; дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» (адреса місцезнаходження: 79008, м.Львів, вул.Валова, 11; ідентифікаційний код в ) заборгованість за кредитним договором № Z62.00408.003826549 від 04квітня2018 року в сумі 123 935 ( сто двадцять три тисячі дев`ятсот тридцять п`ять) гривень., з яких:

-84 492 ( вісімдесят чотири тисячі чотириста дев`яносто дві) гривні 49 копійок основний борг;

-35 823 ( тридцять п`ять тисяч вісімсот двадцять три) 78 копійок - прострочені проценти;

-619 ( шістсот дев`ятнадцять ) гривень 43 копійки - строкові проценти;

-3 000 ( три тисячі) гривень - пеня за несвоєчасне погашення платежів.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» 1864 гривень судових витрат.

Стягнути з Акціонерного товариства «Ідея Банк» на користь ОСОБА_1 2795 гривень судових витрат за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 01 квітня 2022 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.