Справа № 183/5355/21
№ 2/183/1339/22
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 серпня 2022 року м. Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Городецького Д. І.,
секретаря судового засідання Пономаренко О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
05 серпня 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» звернулося до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалося на те, що 23 серпня 2018 року між Публічним акціонерним товариством «Кредобанк» (правонаступником якого є позивач ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія») та відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №CL-130017.
Відповідно до п.п. 2.1-2.4, 3.1 кредитного договору, Банк надав позичальнику кредит на поточні потреби у розмірі 55 000,00 грн. шляхом перерахування коштів в безготівковій формі на поточний рахунок, зі строком користування кредитом до 22 серпня 2023 року. Позичальник зобов`язався сплачувати платежі за кредитом щомісячно в термін з 16 по 23 числа кожного місяця включно, згідно Графіку платежів (Додаток № 1 до кредитного договору).
Згідно з п. 4.1 Договору, процентна ставка за користування кредитом становить 52,99%.
Погашення заборгованості за кредитним договором здійснюється у черговості визначеній п. 6.6 договору.
Згідно п. 4.6 Договору загальна вартість кредиту становить 159 652,82 грн.
У відповідності до п. 7.1 Кредитного договору, сторони погодили, що несвоєчасне виконання (прострочення) грошових зобов`язань за цим Договором, позичальник відшкодовує Банку заподіяні збитки в повному обсязі та сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період прострочення, розрахованої від суми кожного несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання позичальника, за кожен день прострочення від дати виникнення прострочення до дати, що передує даті погашення заборгованості позичальника. В будь-якому разі розмір пені, нарахованої позичальнику на підставі цього пункту договору не може перевищувати 15% від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання.
20 червня 2019 між ПАТ «Кредобанк» та ТОВ «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» був укладений Договір про відступлення прав вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 06/19-2, відповідного до якого право грошової вимоги за кредитним договором № CL-130017 від 23 серпня 2018 року, укладеним між ПАТ «Кредобанк» та відповідачем ОСОБА_1 , перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та гарантія».
Банк у повному обсязі виконало свої зобов`язання за кредитним договором надавши кредитні кошти відповідачу, однак останній не виконував належним чином умови кредитного договору, внаслідок чого виникла заборгованість, розмір якої визначений первісним кредитором станом на 20 червня 2019 року становить 70 808,69 грн., з яких: сума основного боргу 54 322,53 грн. та сума нарахованих процентів за користування кредитом 16 486,16 грн.
У зв`язку з тим, що відповідач не виконує зобов`язання належним чином та у встановлені кредитним договором строки, ТОВ «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» просило суд: стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 111 471,73 грн., яка складається з: суми основного боргу 54 322,53 грн., суми нарахованих процентів за користування кредитом 16 486,16 грн., пені за несвоєчасне виконання зобов`язання за період з 20.06.2019 року по 17.06.2021 року 27 858,43 грн.,та нараховані згідно ст. 625 ЦК Україниза період з 20.06.2019 року по 17.06.2021 року інфляційні збитки 8 567,77 грн. та 3% річних 4 236,84 грн., а також судові витрат по сплаті судового збору в розмірі 2 270,00 грн.
Ухвалою суду від 12 серпня 2021 року відкрите провадження у справі, розгляд якої призначено за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
В судове засідання представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» не з`явився, згідно заяви просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити, у разі повторної неявки відповідача в судове засідання не заперечував проти проведення заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву суду не подавав.
Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Враховуючи наведене, судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи.
У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Суд, дослідивши надані позивачем письмові докази, дійшов такого висновку.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.
Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно ст.ст.76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Судом встановлено, що 23 серпня 2018 року між Публічним акціонерним товариством «Кредобанк» (правонаступником якого є позивач ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія») та відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № CL-130017.
Відповідно до п.п. 2.1-2.4, 3.1 кредитного договору, Банк надав позичальнику кредит на поточні потреби у розмірі 55 000,00 грн. шляхом перерахування коштів в безготівковій формі на поточний рахунок, зі строком користування кредитом до 22 серпня 2023 року. Позичальник зобов`язався сплачувати платежі за кредитом щомісячно в термін з 16 по 23 числа кожного місяця включно, згідно Графіку платежів (Додаток № 1 до кредитного договору).
Сторони, укладаючи кредитний договір, погодили процентну ставку за користування кредитом в розмірі 52.99% (п. 4.1 Договору).
Погашення заборгованості за кредитним договором здійснюється у черговості визначеній п. 6.6 договору.
Відповідно до п.6.2 Договору, позичальник здійснює погашення заборгованості за цим кредитним договором відповідно до графіку платежів. Всього позичальник зобов`язаний здійснити 60 щомісячних платежів по 2 656,00 грн. щомісячно, кожного останнього числа відповідного місяця, впродовж 60 місяців з дати укладання кредитного договору.
Згідно п. 4.6 Договору загальна вартість кредиту становить 159 652,82 грн.
У відповідності до п. 7.1 Кредитного договору, сторони погодили, що за несвоєчасне виконання (прострочення) грошових зобов`язань за цим Договором, позичальник відшкодовує Банку заподіяні збитки в повному обсязі та сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період прострочення, розрахованої від суми кожного несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання позичальника, за кожен день прострочення від дати виникнення прострочення до дати, що передує даті погашення заборгованості позичальника. В будь-якому разі розмір пені, нарахованої позичальнику на підставі цього пункту договору не може перевищувати 15% від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання.
Банк за умовами даного Договору має право відступати, передавати та будь-яким іншим чином відчужувати, а також передавати в заставу свої права за кредитним договором (повністю або частково), що передбачено п. 10.3.2 Договору.
Встановлено, що 20 червня 2019 року між ПАТ «Кредобанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено договір факторингу №06/19-2 із відступленням прав грошової вимоги за кредитними договорами, відповідно до якого ПАТ «Кредобанк» відступає (передає у власність) ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» права вимоги в повному обсязі за плату, а ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» набуває (приймає у власність) від ПАТ «Кредобанк» права вимоги в повному обсязі та здійснює їх оплату (надає фінансування) ПАТ «Кредобанк».
Згідно Витягу з Додатку №1 до Договору факторингу №06/19-2 із відступленням прав грошової вимоги за кредитними договорами від 20 червня 2019 року, ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» набуло права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № CL-130017 від 23 серпня 2018 року в сумі 70 808,69 грн., яка складається з: суми основного боргу 54 322,53 грн. та суми нарахованих процентів за користування кредитом 16 486,16 грн.
Відповідно до п.1.1 до Договору факторингу №06/19-2, термін «Права Вимоги» означає повний обсяг пов`язаних із кредитуванням прав грошової вимоги Клієнта до Позичальників за Кредитними договорами, всіх пов`язаних з такими правами грошової вимоги прав Клієнта щодо Позичальників за Кредитними договорами, які (всі такі права) наявні на 19 червня 2019 року, а також які (всі такі права) виникнуть у майбутньому, включаючи, але не обмежуючись щодо сум кредитів, процентів за користування кредитами, комісій, плат, неустойок (штрафів, пені) та інших платежів, що підлягають сплаті у відповідності до умов Кредитних Договорів; а «Портфель Заборгованостей» означає сукупність усіх невиконаних (непогашених, несплачених) на 19 червня 2019 року всіма Позичальниками грошових зобов`язань перед Клієнтом, пов`язаних з кредитуванням і розрахованих відповідно до умов Кредитних договорів.
Відповідно до ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.
Згідно ч. 1 ст. 516 ЦК України, зміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до п. 2.1.6 Договору факторингу № 06/19-2 із відступленням права грошової вимоги за кредитними договорами від 20 червня 2019 року не вимагається отримання згод позичальників для відступлення (передачі) прав вимоги будь-якій третій особі, зокрема, Фактору.
Таким чином, позивач ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло право грошової вимоги за кредитним договором № CL-130017 від 23 серпня 2018 року, укладеним між відповідачем ОСОБА_1 та ПАТ «Кредобанк», зі всіма його умовами, включаючи нарахування пені за порушення умов виконання зобов`язання за даним кредитним договором.
Згідно довідки-розрахунку позивача, заборгованість за кредитним договором становить 111 471,73 грн., яка складається з: суми основного боргу 54 322,53 грн., суми нарахованих процентів за користування кредитом 16 486,16 грн., пені за несвоєчасне виконання зобов`язання за період з 20.06.2019 року по 17.06.2021 року 27 858,43 грн., та нараховані згідно ст. 625 ЦК України за період з 20.06.2019 року по 17.06.2021 року інфляційні збитки 8 567,77 грн. та 3% річних 4 236,84 грн.
Вирішуючи спір по суті заявлених вимог, суд застосовує наступні норми права.
У відповідності до ст. 509 ЦК України, 1. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 2. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. 3. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності справедливості.
Згідно до ст. 11 ЦК України, підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків є договори.
За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Частиною першою статті 634 Цивільного кодексу України встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до положень статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
За вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Як вже було встановлено, первісний кредитор ПАТ «Кредобанк» та відповідач ОСОБА_1 , укладаючи кредитний договорі, погодили всі істотні умови договору.
Відповідно до ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна умов договору не допускається.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.
Згідно ч. 1 ст. 516 ЦК України, зміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до п. 2.1.6 Договору факторингу № 06/19-2 із відступленням права грошової вимоги за кредитними договорами від 20 червня 2019 року не вимагається отримання згод позичальників для відступлення (передачі) прав вимоги будь-якій третій особі, зокрема, Фактору.
Як вже було встановлено, позивач ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло право грошової вимоги за кредитним договором № CL-130017 від 23 серпня 2018 року, укладеним між відповідачем ОСОБА_1 та ПАТ «Кредобанк», зі всіма його умовами, включаючи нарахування пені за порушення умов виконання зобов`язання за даним кредитним договором.
Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, в разі прострочення повернення чергової частини позики банк має право вимагати від боржника дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків за користування кредитом.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 умови кредитного договору належним чином не виконував, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість, яка згідно Витягу з Додатку № 1 до Договору факторингу №06/19-2 із відступленням прав грошової вимоги за кредитними договорами від 20 червня 2019 року становить 70 808,69 грн., з яких: сума основного боргу в розмірі 54 322,53 грн. та сума нарахованих процентів за користування кредитом 16 486,16 грн.
У суду відсутні відомості щодо погашення відповідачем як первісному так і новому кредитору суми заборгованості за кредитом, зокрема розмір заборгованості останнім не спростований, а тому суд дійшов висновку про обґрунтованість та задоволення позовних вимог в цій частині.
Вирішуючи питання в частині позовних вимог відносно інфляційних витрат та 3% річних, суд зазначає наступне.
Так, згідно розрахунку, позивачем за період з 20.06.2019 року по 17.06.2021 року нараховані інфляційні збитки в сумі 8 567,77 грн. та 3% річних в сумі 4 236,84 грн.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом вказаної норми нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання та є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Проценти, передбачені статтею 625 ЦК України, за своєю природою відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування чужими грошовими коштами.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України підставою застосування передбаченої цією нормою відповідальності є прострочення боржником виконання грошового зобов`язання.
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).
Тобто, дана норма (ст. 625 ЦК України) передбачає отримання кредитором гарантій належного виконання зобов`язань боржником у разі прострочення виконання грошового зобов`язання, однак вже після закінчення строку виконання основного зобов`язання.
Як встановлено вище, строк дії кредитного договору становить 60 місяців та договірні відносини сторін діють до 22 серпня 2023 року, договором передбачено розмір процентів за користування кредитними коштами та пеня за порушення боржником зобов`язання у розмірі подвійної ставки НБУ.
При вирішенні питання про стягнення коштів, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, суд враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 06.02.2019 року у справі № 175/4753/15-ц, яким роз`яснено, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Як зазначалося вище, умовами кредитного договору передбачена сплата позичальником процентів 52,99% річних (п. 4.1 Договору) та узгоджена відповідальність за несвоєчасне виконання або невиконання зобов`язань за договору у вигляді сплати пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення (п. 7.1 Договору).
Станом на момент переходу права вимоги від ПАТ «Кредобанк» до позивача ТОВ «Фінансова компанія Довіра та Гарантія» (укладення Договору факторингу №06/19-2 із відступленням права грошової вимоги за кредитними договорами від 20.06.2019 року) відповідач ОСОБА_1 мав заборгованість за кредитним договором, але строк дії договору закінчиться лише 22 серпня 2023 року, в той час як з позовом ТОВ «Фінансова компанія Довіра та Гарантія» звернулося 05 серпня 2021 року, тобто позивач розрахував індекс інфляції та 3 % річних до закінчення дії кредитного договору, у зв`язку з чим вимога про стягнення з відповідача інфляційних витрат на суму боргу та 3% річних, передбачених статтею 625 ЦК України за період з 20.06.2019 року по 17.06.2021 року передчасна та задоволенню не підлягає.
Щодо позовної вимоги в частині стягнення пені, суд зазначає наступне.
Так, згідно розрахунку, позивачем за період з 20.06.2019 року по 17.06.2021 року нарахована пеня в сумі 27 858,43 грн.
Відповідно до приписів ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).
Частинами 1 та 2 ст. 551 ЦК України передбачено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.
Як зазначалося вище, сторони укладаючи кредитний договір у п. 7.1 погодили, що за несвоєчасне виконання (прострочення) грошових зобов`язань за цим Договором, позичальник відшкодовує Банку заподіяні збитки в повному обсязі та сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період прострочення, розрахованої від суми кожного несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання позичальника, за кожен день прострочення від дати виникнення прострочення до дати, що передує даті погашення заборгованості позичальника. В будь-якому разі розмір пені, нарахованої позичальнику на підставі цього пункту договору не може перевищувати 15% від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання.
Оскільки згідно Витягу з Додатку № 1 до Договору факторингу № 06/19-2 із відступленням прав грошової вимоги від 20.06.2019 року загальна сума заборгованості відповідача за кредитним договором становить 70 808,69 грн., при цьому розмір пені не повинен перевищувати 15%, що становить 10 621,30 грн. (70 808,69 грн. х 0,15%), тому суд вважає, що відсутні підстави для стягнення пені у розмірі, визначеному позивачем в позові 27 858,43 грн.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня за період з 20.06.2019 року по 17.06.2021 року в розмірі 10 621,30 грн.
Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що відповідач взятих на себе зобов`язань по поверненню кредиту та сплаті відсотків не виконав, в строки, передбачені кредитним договором, кредит та відсотки за його користування не сплатив, чим порушив вимоги Договору, тому суд вважає за необхідне позов задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» заборгованість за кредитним договором № CL-130017 від 23 серпня 2018 рокув розмірі81 429,99 грн.,яка складається з: суми залишку за кредитом 54 322,53 грн., суми нарахованих процентів 16 486,16 грн. та пені 10 621,30 грн.
При цьому, суд зазначає, що встановлені вище обставини під час розгляду справи відповідачем не спростовані жодним належним та допустимим доказом, зокрема останній не скористався своїм правом надати суду відзив на позов, а такожне надав доказів повернення ним частково або в повному обсязі грошових коштів ані первісному, ані новому кредитору, зокрема розрахунок позивача не спростував.
З гідно з частинами першою та шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Крім того, суд вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.
Також слід зазначити, що згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає.
Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
За таких обставин, аналізуючи вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія».
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 81, 82, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273, 274, 276, 280-284, 354 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» заборгованість за кредитним договором № CL-130017 від 23 серпня 2018 року в розмірі 81 429,99 грн. (вісімдесят одна тисяча чотириста двадцять дев`ять грн. 99 коп.), яка складається з: суми залишку за кредитом 54 322,53 грн., суми нарахованих процентів 16 486,16 грн. та пені 10 621,30 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 270,00 грн. (дві тисячі двісті сімдесят грн. 00 коп.).
В задоволенні іншої частини позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», - відмовити.
Учасники справи:
- відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Повне рішення суду складено 03 серпня 2022 року.

Суддя Д. І. Городецький