ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/4482/21 Номер провадження 22-ц/814/833/22Головуючий у 1-й інстанції Самсонова О.А. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.,

судді: Дорош А.І., Триголов В.М,

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Кредобанк» на рішення Київського районного суду м.Полтави від 22 грудня 2021 року (час ухвалення судового рішення не зазначений, дата виготовлення повного тексту судового рішення - 24 грудня 2021 року) у справі за позовом Акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2021 року АТ «Кредобанк» звернулось до суду з вказаним позовом, просило ухвалити рішення, яким стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором № СL-181921 від 02 квітня 2019 р. у розмірі 143 405,16 грн, судовий збір у розмірі 2 270 грн, витрати на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 14 340,52 грн.

Заявлені вимоги мотивовані неналежним виконанням зобов`язань за укладеним кредитним договором. Солідарна відповідальність подружжя за зобов`язанням обумовлена тим, що кредитний договір був укладений в інтересах сім`ї.

Рішенням Київського районного суду м.Полтави від 22 грудня 2021 року позовні вимоги АТ «Кредобанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором № СL-181921 від 02 квітня 2019 року у розмірі 14 3405,16 грн, які складаються з:

- 92 660,81 грн - заборгованості за тілом кредиту;

- 50 744,35 грн - заборгованості за відсотками.

В задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі АТ «Кредобанк», посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у солідарному стягненні заборгованості з обох відповідачів, ухвалити нове рішення в цій частині про солідарне стягнення заборгованості.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначається, що суд першої інстанції при вирішенні спору не дав належної оцінки встановленим фактичним обставинам, а також доказам, поданим у підтвердження доводів позовної заяви.

Звертається увага, що договір, укладений одним із подружжя, створює обов`язки для іншого подружжя у разі, якщо його укладено в інтересах сім`ї, а одержане за цим договором майно фактично використане для задоволення інтересів сім`ї.

Стверджується, що суд першої інстанції неправильно застосував норми ст.60, ст.61 СК України, не виконав вимоги ст.263 ЦПК України, оскільки не врахував висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 07.10.2020 року (справа №205/5882/18).

Банк наполягає, що на час укладення договору відповідачі перебували у шлюбі, кредитні кошти отримані на поточні потреби та рефінансування кредитних заборгованостей, тобто використані в інтересах сім`ї.

Правом відзиву на апеляційну скаргу інші учасники не скористалися.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, приходить висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав:

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що 02.04.2019 року між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № СL-181921, згідно якого Банк надав останньому 100 000 грн кредитних коштів строком до 01 квітня 2024 року зі сплатою 52,99 % річних (п.п. 4.1. кредитного договору). Позичальник підтвердив факт ознайомлення з договором про надання банківських послуг до його укладення та погодився з його умовами (а.с.16-18).

Як вбачається з п.2.4. вказаного договору, ціль отримання кредиту - на погашення (рефінансування) кредитної заборгованості (а.с.16).

Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, видавши ОСОБА_1 кредит в безготівковій формі шляхом перерахування кредитних коштів за дорученням позичальника (а.с.7-11).

ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором не виконав, станом на 08 червня 2021 року його заборгованість становила 143 405,16 грн, з яких 92 660,81 грн - заборгованість за тілом кредита, 50 744,35 грн - заборгованість за відсотками.

20 травня 2021 року банком на адресу відповідача ОСОБА_1 була направлена досудова вимога, у якій роз`яснено про стан його заборгованості та висунута вимога сплатити нараховану банком заборгованість в розмірі 139 040,63 грн протягом 30 календарних днів (а.с.23).

Згідно анкети-заяви №№ СL-181921 фізичної особи на отримання готівкового кредита від 01 квітня 2019 року ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 (а.с.22).

Частково задовольняючи позов, суд погодився з доводами позову в частині наявності підстав для стягнення заборгованості з позичальника ОСОБА_1 в розмірі 14 3405,16 грн.

Відмовляючи в задоволенні вимог про солідарне стягнення заборгованості з обох відповідачів, суд першої інстанції виходив з того, що договір не містить особистого підпису ОСОБА_2 , як свідчення про те, що вона була ознайомлена з умовами договору і сам договір було укладено в інтересах сім`ї, а не на поточні потреби ОСОБА_1 .

Окрім того, суд висновував, що матеріали справи не містять доказів перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з такого.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На переконання апеляційного суду рішення суду першої інстанції відповідає наведеним вимогам закону.

Обгрунтовуючи вимогу про солідарне стягнення заборгованості, Банк як у позові, так і в апеляційній скарзі посилається на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 07 жовтня 2020 року (справа № 205/5882/18).

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року (справа № 205/5882/18) з посиланням на правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року (справі N 14-712цс19) та в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 09 вересня 2020 року (справі N 14-127цс20), зроблений висновок такого змісту:

«За нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя.

Отже, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність.

При вирішенні спору про порядок виконання подружжям зобов`язань, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї, суди повинні керуватися тим, що подружжя має відповідати за такими зобов`язаннями солідарно усім своїм майном».

У справі, переглянутій Верховним Судом, встановлені такі фактичні обставини:

«ОСОБА_2 надала згоду своєму чоловікові ОСОБА_1 на отримання кредиту іпотеки з наданням в іпотеку домоволодіння АДРЕСА_1 на умовах, йому відомих і на його розсуд (нотаріально посвідчена заява ОСОБА_2 від 25 жовтня 2007 року)».

«Кредитний договір укладений ОСОБА_1 з метою придбання домоволодіння АДРЕСА_1».

Тобто у справі № 205/5882/18 судами встановлено, що один із подружжя за письмовою згодою іншого подружжя отримав кредит для придбання житла у спільну власність. Такі обставини, поза розумним сумнівом, вказують на те, що правочин (кредитний договір) вчинений одним із подружжя в інтересах сім`ї, а тому обидва подружжя несуть солідарну відповідальність за цим правочином.

За змістом положень ст.12, ст.13, ст.81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності і диспозитивності. Кожна із сторін зобов`язана довести належними і допустимими доказами ті, обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог та заперечень. Суд розглядає цивільні справи у межах заявлених вимог і на підставі доказів, наданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд не може збирати докази, що стосуються спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судоми у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійснені учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Подані Банком письмові докази не дають підстав визнати доведеним те, що кредитний договір укладений в інтересах сім`ї, оскільки, як слідує зі змісту цього договору, він укладений для реалізації таких цілей:

на поточні потреби у сумі 72,44 грн;

на погашення (рефінансування) кредитної заборгованості за чотирма кредитними договорами, укладеними з ПАТ «Кредобанк» (10 131,55 грн), ПАТ КБ «Приватбанк» (16 357,73 грн), ПАТ «ПУМБ» (38 590,28 грн), ПАТ «Ідея Банк» (34 830,00 грн) (а.с.16).

ОСОБА_2 не надавала згоди ОСОБА_1 на укладення кредитного договору № СL-181921 від 02 квітня 2019 р.

Банк не подав суду копії кредитних договорів, укладених ОСОБА_1 із ПАТ «Кредобанк», ПАТ КБ «Приватбанк», ПАТ «ПУМБ», ПАТ «Ідея Банк», що позбавляє суд можливості зробити обґрунтований висновок про те, що попередні кредити були отримані ОСОБА_1 саме в інтересах сім`ї.

Як вбачається з відміток у паспорті ОСОБА_1 , світлокопії сторінок якого долучені до позову, 20 жовтня 2000 року зареєстроване розірвання шлюбу із ОСОБА_3 , шлюб із ОСОБА_2 (співвідповідач у справі) зареєстрований 17 лютого 2001 року (а.с.31 і зворот), проте надані суду докази не містять належних і допустимих доказів про те, що за станом на квітень 2019 р. відповідачі перебували у шлюбі. Підсумовуючи, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції виконав вимоги ст.89, ст.264, ст.265 ЦПК України, дав належну оцінку встановленим фактам, які підтверджені відповідними доказами, зробив правильні по суті висновки по заявленим вимогам і у рішенні навів мотивовані оцінки аргументів сторін, а також мотиви прийняття і відхилення наданих у справу доказів.

В апеляційній скарзі відсутні посилання на нові істотні обставини та відповідні докази, з якими процесуальне законодавство пов`язує можливість скасування чи зміни судового рішення.

Зважаючи на встановлене, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для скасування або зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Кредобанк» залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м.Полтави від 22 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлено 23 березня 2022 року.

Головуючий суддя О. А.Лобов

Судді А.І.Дорош

В.М. Триголов