Справа № 727/4781/22
Провадження № 2/727/1225/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

13 вересня 2022 року Шевченківський районний суд м.Чернівці в складі:

головуючого-судді: Танасійчук Н.М.

за участю секретаря: Дячук І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаною вище позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 08 жовтня 2014 року, між нею (дошлюбне прізвище - « ОСОБА_3 ») та ОСОБА_2 укладено шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий 1 запис за №1759 та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1

Починаючи з жовтня 2021 року шлюбні відносини між сторонами припинено: сторони проживають окремо, не пов`язані спільним побутом, не мають взаємних прав та обов`язків, не спілкуються та не підтримують відносин.

Спільне життя не склалося через несумісність характерів, різницю поглядів на подружнє життя, виховання дитини та розподіл обов`язків, через що сторони втратили почуття любові та поваги один до одного.

За таких обставин, шлюб існує формально, сім`я розпалася остаточно та примирення між сторонами не можливе.

Враховуючи викладене, позивачка ОСОБА_1 просить шлюб між нею та відповідачем розірвати.

Вказує, що в шлюбі у сторін народився син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На початку червня 2022 року відповідач ОСОБА_2 виїхав на заробітки в республіку Польща , де перебуває до цього часу.

Наразі малолітній син подружжя проживає разом з позивачем, відповідач ОСОБА_2 участі у вихованні та утриманні сина не приймає, тому позивач змушена звернутися до суду із позовом про стягнення аліментів.

Вказує, що їх з відповідачем син ОСОБА_4 з раннього дитинства страждає аутизмом. Дитині встановлено діагноз - затримка етапів розвитку та розлади нервової системи, які не піддаються лікуванню. Починаючи з 2018 року раз в декілька місяців дитина проходить курси реабілітації. Для продовження проведення корекційних та реабілітаційних заходів дитині призначено повторні курси через кожні 3-4 місяці.

В зв`язку з вадами психічного та фізичного розвитку, хлопчик не здатний обійтися без сторонньої допомоги та потребує постійної уваги матері. Матерально утримують дитину позивачка та її батьки, які купують продукти харчування, засоби особистої гігієни, одяг, оплачують лікування та медикаменти, комунальні платежі, супутні потреби, створюють умови фізичного , морального та духовного розвитку.

Позивачка є інвалідом ІІІ групи з дитинства, оскільки страждає цукровим діабетом 1 типу у важкій формі, отримує інсулінотерапію. Крім того страждає низкою супутніх захворювань хронічний холецистит у стадії ремісії, хронічна вертеброгеннапопериково крижова радикулопатія зліва на фоні остеохондрозу, змішаний еутиреоїдний зоб 2 ступеня.

Відповідно до рекомендації лікарів позивачу протипоказана робота в несприятливих виробничих умовах та важка фізична праця. Позивачка, відповідно до висновку про умови та характер праці може працювати лише з обмеженим об`ємом роботи з скороченим робочим часом. Позивачці рекомендоване відповідне лікування. В зв`язку з незадовільним станом здоров`я позивача та їх з відповідачем малолітньої дитини позивач позбавлена можливості працевлаштуватися

Оскільки у відповідача, який працює у республіці Польща наявний високий стабільний дохід, просить стягувати з останнього щомісяця аліменти на утримання сина ОСОБА_4 у частці від заробітку, а саме Ѕ всіх видів доходів.

Ухвалою суду від 20.06.2022 року відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідачем відзиву на позов подано не було.

У судове засідання позивач не з`явилася, представник позивача Поляк М.В. надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримала та просила задовольнити. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином за останнім відомим місцем проживання в порядку, передбаченому положеннями ст.130,131 ЦПК України, про що у справі є належні докази, про причини відсутності не повідомив.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

З урахуванням викладеного, а також наявністю згоди позивача на проведення заочного розгляду даної справи, суд вважає за можливе на підставі ст.280 ЦПК України розглянути вказану справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів.

Згідно положень ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши письмові докази, приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Так, судом встановлено, що між сторонами 08.10.2014 року було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.27).

В шлюбі у сторін є одна малолітня дитина: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.12).

Як вбачається з довідки про місце проживання особи ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований в АДРЕСА_1 ( а.с.11)

Згідно виписки з медичної картки амбулаторного хворого, виписок з індивідуальної програми відповідного лікування та комплексної реабілітації дитини, висновку про комплексну психолого педагогічну оцінку розвитку, дитині - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , поставлено діагноз затримка психологічного розвитку , в зв`язку з чим він знаходився на реабілітації з 26.07. по 06.08.2021 року. У хлопчика затримка етапів розвитку , специфічний розлад навчальної діяльності, рання когнітивна деінтеграція на резидуально - органічному фоні, розлад психологічного розвитку, ЗНМ І-ІІ рівня з окремою аутичною симптоматикою ( а.с.13-15)

Згідно висновку про комплексну психолого педагогічну оцінку розвитку дитини від 05.11.2019 року №1315 дитині ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 рекомендовано здійснювати психологічний супровід, надавати психологічні, корекційно розвиткові послуги, проводити моніторинг розвитку дитини, консультувати батьків з питань динаміки розвитку дитини. Батькам рекомендовано дотримуватися затвердженого порядку організації освітнього процесу за індивідуальною формою навчання ( а.с.16-18)

Згідно довідки до акту огляду медико соціальною експертною комісією та витягу з медичної карти амбулаторного хворого, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є інвалідом третьої групи з дитинства, в зв`язку з діагнозом цукровий діабет 1 тип, важка форма. Крім того позивачу встановлені діагнози змішаний зоб ІІ ступеня, еутироїдний; , хронічний холецистит ; хронічна вертеброгенна попериково крижова радикулопатія зліва на фоні остеохондрозу ( а.с.20-23)

Статтею 51 Конституції Українипередбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Аналогічні положення містяться у частині 1статті 24 Сімейного кодексу України, якою передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Положеннями частин 3 та 4Сімейного кодексу Українивизначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Отже, одним із принципів побудови сімейних та шлюбних відносин є принцип вільної згоди та добровільності їх існування. Шлюбні відносини тривають доти, доки існує бажання подружжя і надалі виконувати сімейні функції і надалі реалізовувати завдання сім`ї. Кожен з подружжя у будь-який час за наявності підстав, які унеможливлюють подальше шлюбне життя, має право висловити своє бажання розірвати шлюбні відносини. Реалізація цього права, яким наділений кожен з подружжя, повинна відбуватися з чіткім дотриманням матеріальних та процесуальних норм, для запобігання порушення інтересів іншого з подружжя або прав та інтересів дітей.

Згідно з частиною 2статті 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Частиною 3статті 105 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно достатті 110 цього Кодексу.

Як було встановлено судом, сторони не підтримують шлюбних стосунків, в них окремий бюджет, спільне господарство ними не ведеться. Спірних питань про розподіл майна немає, а тому суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе і суперечить інтересам сторін.

Враховуючи зазначені вище вимоги закону, суд вважає, що шлюб між сторонами необхідно розірвати.

Малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає разом із позивачем.

Відповідач ОСОБА_2 записаний як батько в свідоцтві про народження дитини, запис про батьківство не оспорював ( а.с.12)

Таким чином, між сторонами виникли сімейні правовідносини, які детально врегульовані Сімейним кодексом України.

Зокрема, за змістомст.7Кодексу сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

У відповідності до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Положеннями ст.181 Кодексу визначено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Згідно ст. 183 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини .

Відповідно до ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Матеріали справи не містять доказів про працевлаштування відповідача. Позивач в позові зазначає про працевлаштованість відповідача в республіці Польща та його постійний і високий дохід. Він фізично здоровий, інших утриманців у відповідача немає. Відповідач до суду не з`явився та доказів на спростування зазначеного суду не надав.

Судом з досліджених письмових доказів встановлено, що хлопчик ОСОБА_4 хворіє, в зв`язку з чим потребує постійних матеріальних витрат. Позивач також є особою з інвалідністю.

Частиною другою статті 182 СК України в редакції від 08.07.2017 року встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що на даний час з урахуванням положень ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» становить 960 грн. 50 коп.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку платника аліментів.

Суд також враховує ту обставину, що відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, обов`язок по утриманню дитини є рівною мірою як для батька так і для матері і, відповідно до цієї норми, на позивачці також лежить обов`язок по утриманню дитини.

При цьому, суд враховує, що позивач на даний час не працює, оскільки сама хворіє та доглядає за хворою дитиною.

Статтею 2 Конвенції Організація Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року, яка була підписана Україною 21 лютого 1990 р, та ратифікована Постановою Верховної Гади Української РСР від 27 лютого 1991 року № 7К9-Х1І «Про ратифікацію Конвенції про права дитини» передбачено, що держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації, вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини.

У статті 3 Конвенції Організація Об`єднаних Націй визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, а держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя.

Положеннями ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.

Аналогічні положення закріплені частиною першою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи матеріальний стан сторін, також обов`язок позивачки по утриманню дитини, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково, стягнувши із відповідача аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої дитини у розмірі по 1/3 від усіх доходів відповідача щомісячно, оскільки саме такий розмір буде достатнім для матеріального забезпечення дитини та не порушить прав відповідача.

У відповідності до положень ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору в розмірі 992.40грн за позовну вимогу про розірвання шлюбу. Та, оскільки, позивач при зверненні до суду з позовною вимогою про стягнення аліментів на підставі ЗУ "Про судовий збір" звільнена від сплати судового збору, обов"язок по його сплаті покладається на відповідача. Таким чином, з відповідача на користь держави належить стягнути 992.4грн судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів.

Керуючись ст.ст. 180-183,191 Сімейного кодексу України, ст.ст. 4, 5, 10, 18, 133, 141, 259, 263-265, 273, 280, 430 ЦПК України суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ( ідн НОМЕР_2 ) та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ( ідн НОМЕР_3 ) , зареєстрований 08 жовтня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис №1759.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ( ідн НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ( ідн НОМЕР_2 ) аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 всіх видів заробітку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ( ідн НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ( ідн НОМЕР_2 ) судовий збір в розмірі 992.40 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ( ідн НОМЕР_3 ) на користь держави судовий збір в розмірі 992.40 грн

Рішення підлягає негайному виконанню в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя: Н.М.Танасійчук