Справа № 490/3085/14-ц
Центральний районний суд м. Миколаєва
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

05.09.2022 року

Центральний районний суд м. Миколаєва у складіі:

головуючого судді Черенкової Н.П.,

секретаря судового засідання-Костенко К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м.Миколаєва цивільну справу за позовом АТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

20 квітня 2021 року представник Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (АТ КБ «Приватбанк») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу спадкодавця за кредитним договором б/н від 28.05.2010 р. у розмірі 8627,82 грн. та судових витрат.

В обґрунтування заявлених вимог позивач послалася на те, що 28.05.2010 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір б/н, відповідно до умов якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно з умовами договору.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвром про смерть від 11.05.2019 року і спадкоємцем, який прийняв спадщину після її смерті, є відповідач, як така, що постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Позивачем була направлена претензія кредитора до Першої державної нотаріальної контори.

Ураховуючи викладене, АТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором.

Представник позивача в судове засідання не з"явився, до суду подав заяву в якій просить справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги підтримує.

Відповідач до судового засідання не з`явилась, відзиву не направила.

Судом постановлено про розгляд справи у відсутності сторін, що відповідає приписам ст. 223 ЦПК України.

Як зазначено в позові, між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір б/н, відповідно до умов якого останній отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно з умовами договору.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.На думку позивача, відповідач, як така, що постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є його спадкоємцем.

14 липня 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» направило до Першої державної нотаріальної контори претензію кредитора, в якій просило включити кредиторські вимоги в спадкову масу після смерті ОСОБА_2 , повідомити спадкоємців про наявність заборгованості перед банком, повідомити чи зверталися спадкоємці з заявами про прийняття спадщини та надати відомості про цих осіб.

Листом Першої державної нотаріальної контори від 23.07.2020 р. АТ КБ «ПриватБанк» повідомлено, що спадкова справа після смерті ОСОБА_2 не заводилась.

17.11.2021 року на адресу суду прийшло повідомлення Державного нотаріуса Ткаченко Ю. про те, що спадкова справа після смерті ОСОБА_2 не заводилась.

Статтями 1216, 1218 ЦК України передбачено, що спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини другої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

Згідно із статтею 1281 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Обґрунтовуючи підстави позову банк посилався на те, що ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 , оскільки постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу він не заявив про відмову від неї.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_1 не зареєстрована.

Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Отже, встановлені статтею 1281 ЦК України строки є преклюзивними, а тому їх недотримання позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Сплив визначених ст.1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за зобов`язанням, а також припинення такого зобов`язання.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц (провадження № 14-53цс18).

Так, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Отже, в матеріалах справи міститься лише нічим не обґрунтований розрахунок заборгованості, а отже в силу принципу змагальності сторін, визначеного ст. 12 ЦПК України, позивач мав надати належні та допустимі докази надання відповідачу грошових коштів за кредитним договором та розміру заборгованості у випадку її наявності, чого ним зроблено не було.

Крім того, суд звертає увагу на те, що звертаючись до суду з дійсним позовом позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за простроченим тілом кредиту спадкодавця за кредитним договором у розмірі 8627,82 грн. , в той же час суд вважає, що розмір заборгованості є непідтвердженим, та є прострочення зобов`язання.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, провадження №14-131 цс 19.

Також, суд звертає увагу на те, що згідно з статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

За змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ним у спадщину майна. Тобто, у разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи.

Між тим, докази прийняття спадщини відсутні.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Звертаючись із позовом до спадкоємця , позивач мав довести, що спадкоємцем всього майна є саме відповідач, а інші спадкоємці відсутні або відмовились від прийняття спадщини, у зв`язку з чим може задовольнити вимоги кредитора в межах його вартості.

Крім того, позивач не надав доказів на підтвердження того, що спадкодавцю за життя взагалі належало будь-яке рухоме чи нерухоме майно.

З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 1216, 1218, 1268, 1270, 1281, 1282 ЦК України та ст. ст. 4, 12, 13, 263-265 ЦПК України суд,-

вирішив:

В позові АТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення підлягає оскарженню в строки, та порядку, передбаченому ст.ст. 353-356 ЦПК України.

Повний текст рішення складений 05 вересня 2022 року.

Суддя: Черенкова Н.П.