ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Панченка О.О.,

суддів Одринської Т.В., Пікуля В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 жовтня 2021 року, постановлене під головуванням судді Штих Т.В, повний текст судового рішення виготовлено 22 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтава про компенсацію моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Зміст позовних вимог

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою про компенсацію моральної шкоди, заподіяної протиправною тривалою бездіяльністю слідчого Територіального управління Держаного бюро розслідувань (далі ТУ ДБР) розташованого у м.Полтава Папу В.В. при імітації досудового розслідування по кримінальному провадженню №0002601.

У своїй позовній заяві ОСОБА_1 прохав суд, захистити його конституційне право на компенсацію моральної шкоди, заподіяної неправомірною тривалою бездіяльністю слідчого Папу В.В. при розслідуванні кримінального провадження №0002601; стягнути з державного бюджету через Державну казначейську службу України компенсацію моральної шкоди в розмірі 239 101,00 грн, завдану тривалою бездіяльністю слідчого.

Свої вимоги мотивує тим, що 25 жовтня 2018 року, у порядку вимог ст.214 КПК України, внесені відомості до ЄРДР за ч.1 ст.364 КК України проте досудове слідство у вказаному кримінальному провадженні тривалий час не проходить, слідчий зволікає з проведенням необхідних слідчих дій, що завдає значних моральних страждань позивачу. Тож позивач просить стягнути на його користь вказану суму, як компенсацію за моральну шкоду завдану йому.

17 листопада 2020 року до Дзержинського районного суду м.Харкова надійшов відзив на позовну заяву, відповідач просить у задоволинні позовних вимог відмовити.У відзиві відповідач зазначив, що слідчим ТУ ДБР у м.Полтаві вжито всіх необхідних заходів щодо розслідування правопорушення, розслідування по даному кримінальному провадженню проведено в повній мірі ,досліджено документи в кимінальному провадженні, допитано свідків.

Короткий зміст рішення суду перої інстанції

Рішенням Дзержинского районного суду м.Харкова від 22 жовтня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ТУ ДБР у м.Полтаві відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що позивач реалізував свої права передбачені нормами КПК України, оскарживши дії та бездіяльність органів досудового розсідування, однак суду не було надано жодного доказу спричинення моральних страждань ОСОБА_1 діями відповідача. Позивачем не було надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження винної поведінки відповідача під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні, які б прямо і безпосередньо впливали на негативні для нього наслідки.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги

Не погодившись з рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 22.10.2021 року ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. Позивач посилається на те, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріалного права без урахування висновків Великої Палати Верховного Суду, що висловлена у постанові від 03.09.2019 року справа №916/1423/1, щодо застосування відповідних норм матеріального права по даній категорії справ і виніс рішення з порушенням вказаних норм та ст.6 Конвенції з прав людини, яка передбачає, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру .

У своїй апеляційній скарзі прохав захистити його конституційне право на компенсацію моральної шкоди. Скасувати рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 22.10.2021 року, ухвалити нове рішення яким задовольнити його позов.

22 грудня 2021 року надійшов відзив на апеляційну скаргу від ТУ ДБР розташованого у м.Полтаві, в якому відповідач зазначає, що рішення суду першої інстанції прийнято на підставі правильно встановлених та досліджених обставин справи, а апеляційна скарга є необгрунтованою та такою що не підлягає задоволенню.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Сторони будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилися.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлені обставини справи

З матеріалів справи вбачається, що 24.10.2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань на виконання ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 23.07.2018 за скаргою ОСОБА_1 та інших від 14.05.2017 року внесені відомості за ч.1 ст.364 КК України.

Постановою заступника прокурора Полтавської області Галицького О.В. від 08.11.2018 року доручено здійснення досудового розслідування кримінального правопорушення у кримінальному провадженні № 0002601, внесеного до ЄРДР 24.10.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 КК України слідчим слідчого відділу УСБУ в Полтавській області.

Постановою прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Ілляшевича Р.В. визначено підслідність кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 КК України, у кримінальному провадженні № 0002601, внесеного до ЄРДР 24.10.2018 року за слідчими Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві.

Постановою слідчого Першого СВ СУ ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві Папу В.В. від 17.04.2020 року кримінальне провадження № 0002601, внесене до ЄРДР 24.10.2018 року закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України в зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення в діях працівників прокуратури Полтавської області ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 02 вересня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Скасовано ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 14.07.2020 року. Постановлено нову ухвалу, якою задоволено скаргу ОСОБА_1 та скасовано постанову від 17.04.2020 року слідчого Першого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002601 від 24.10.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 364 КК України.

22 грудня 2021 року Територіальне управління ДБР розташованого у м. Полтаві надало відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 22.10.2021 року. У відзиві зазначено, що ОСОБА_1 , звертаючись до суду з позовом не зазначив відповідачем державу Україна в особі відповідних органів та клопотань у передбачений ЦПК України спосіб і строк про залучення до участі у справі в якості відповідача державу Україна як учасника цивільних відносин позивач, який приймав участь у розгляді справи, не заявляв. ОСОБА_1 не звернув уваги на правові висновки Верховного Суду у подібних правовідносинах, де зазначено, що у такій категорії справ відповідачем повинна бути Держава.

Застосування норм права , що регулюють спірні правовідносини

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади органів місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

За змістом статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (стаття 1174 ЦК України).

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування матеріальної чи моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Статтями 12, 80 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін, суд не може збирати докази за власною ініціативою.

Однією із засад кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, гарантоване статтею 24 КПК України, зараз і надалі в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, згідно з якою кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до змісту частини першої статті 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

За правилом частини другої статті 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Таким чином, в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування реалізується така засада кримінального судочинства, як реалізація особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності до суду.

Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунути недоліки у такій діяльності. Втім наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб саме по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного відшкодування моральної шкоди.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 641/7772/17 (провадження № 61-40338св18).

Для відшкодування моральної шкоди необхідно встановити та довести наявність усіх складових елементів цивільного правопорушення, однак, ОСОБА_1 не надав належних та допустимих доказів на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою слідчого ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві Папу В.В. та моральною шкодою.

У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження порушення його особистих немайнових чи процесуальних прав, завдання шкоди його здоров`ю та душевних страждань, а отже заподіяння йому внаслідок неправомірних дій відповідача моральної шкоди.

З огляду на наведене, місцевий суд надав належну оцінку наданим доказам та дійшов правильного висновку про недоведеність позивачем спричинення йому моральної шкоди бездіяльністю органів досудового слідства.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до п.1,ч.1,ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 жовтня 2021 року - підлягає залишенню без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до ч.ч. 1,13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи те, що суд апеляційної інстанції залишає рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 жовтня 2021 року без змін, розподіл судових витрат не здійснює.

Керуючись ст.141.,367, п.1,ч.1,ст 374,ст.375,ст.382,384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає сили з дня її прийняття та може бути оскарженя до Верхового Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий суддя О.О.Панченко

Судді Т.В. Одринська

В.П. Пікуль