Справа № 194/159/22
Номер провадження № 2/194/249/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2022 року м.Тернівка

Тернівський міський суд Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді Корягіна В.О.,

з участю секретаря судового засідання Виходцевої А.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представник позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача Плескачової Ж.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у залі судових засідань Тернівського міського суду Дніпропетровської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Тернівське житлово-комунальне підприємство» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 28 січня 2022 року звернулася до суду з позовною заявою до Комунального підприємства «Тернівське житлово-комунальне підприємство» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.Крім того, 03 лютого 2022 року позивач ОСОБА_1 надала суду уточнену позовну заяву.Свою уточнену позовну вимогу мотивує тим, що вона працювала у КП ТЖКП. Наказом по КП ТЖКП № 53-к від 27 лютого 2014 року її було переведено на посаду головного бухгалтера КП ТЖКП з 03 березня 2014 року з місячним окладом згідно штатного розкладу. Наказом КП ТЖКП № 6-к від 13 січня 2022 року, її, головного бухгалтера КП ТЖКП, було звільнено з 13 січня 2022 року за згодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України, підстава: особиста заява. За період роботи в КП ТЖКП вона зарекомендувала себе як сумлінний працівник, мала тринадцять заохочень. Зазначає, що з грудня 2021 року директор КП ТЖКП Кривозуб О.В. без наявних причин змушував її звільнитися з займаної посади. 12 січня 2022 року вона звернулася до директора КП ТЖКП Кривозуб О.В. із заявою про надання їй невикористаної відпустки за 2020-2021 року з 13 січня 2022 року, попереднє з`ясувавши у начальника відділу кадрів кількість наявних у неї днів такої відпустці, а саме - 52 дня, яка власною рукою на заяві вказала кількість невикористаних днів відпустки. Директор КП ТЖКП Кривозуб О.В. повідомив її, що він підпише мені заяву про відпустку, якщо вона напише заяву про звільнення за угодою сторін без зазначення дати, та звільниться з підприємства після використаної відпустки за 2020-2021 роки, на що вона погодилася. Після того, як під тиском директора вона написала заяву про звільнення за угодою сторін без зазначення дати, директор КП ТЖКП Кривозуб О.В. поставив у лівому кутку (резолюцію) власний підпис на її заяві про надання відпустки, та направив її з заявою до відділу кадрів. Вона занесла заяву про відпустку начальнику відділу кадрів ОСОБА_3 , після чого пішла на своєї робоче місце. В кінці робочого часу 12 січня 2022 року начальник відділу кадрів Заверзаєва Т.В. повідомила її, що її заяву про звільнення, вона на вимогу директора Кривозуб О.В., занесла в кабінет та він назад її не повертав, а тому наказ про відпустку на кінець робочого дня відсутній. 13 січня 2022 року зранку вона звернулася до начальника відділу кадрів Заверзаєвої Т.В. з питанням розгляду її заяви про відпустку від 12 січня 2022 р, але вона повідомила, що її заява досі знаходиться у директора КП ТЖКП, а тому наказ про відпустку нею не підготовлений. Після чого вона приступила до виконання своїх трудових обов`язків, а після обіду її викликала начальник відділу кадрів ОСОБА_3 та надала для ознайомлення та підпису наказ № 6-к від 13 січня 2022 року. Вона була впевнена, що її викликали до відділу кадрів для ознайомлення з наказом про відпустку, але ознайомившись з наказом № 6-к від 13 січня 2022 року, була здивована що її звільнили з займаної посади з 13 січня 2022 року, за згодою сторін, на підставі її заяви.Крім того, в наказі зобов`язано бухгалтерії виплатити компенсацію за невикористану відпустку. Звертає увагу що, заява, яка додана до наказу № 6-к від 13 січня 2022 року Про звільнення, не містить взагалі узгодженої сторонами дати її звільнення, та на заяві проставлена дата подання заяви (13 січня 2022), невідомою особою. Після ознайомлення з наказом № 6-к від 13 січня 2022 року Про звільнення вона власноручно в наказі внесла зауваження, зазначивши про виявлення нею ознак правопорушення, а саме підробка документів, що підтверджується копією наказу № 6-к від 13 січня 2022 року Про звільнення. Крім того, при звільнені її з посади головного бухгалтеру, директор підприємства не вимагав від неї передачі справ, будь-якій іншій особі, в тому числі знову призначеному головному бухгалтеру, що передбачено п. 1.7 посадової інструкції головного бухгалтера КП ТЖКП, що ще раз є доказом того, що моє звільнення відбувалося за відсутністю згоди сторін. З приводу даного підроблення документу (заява про звільнення) нею 13 січня 2022 року до Павлоградської окружної прокуратури та до ВП № 1 Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області подано відповідні заяви. 13 січня 2022 року вона отримала розрахункові кошти, зокрема виплату компенсації за невикористану відпустку. Вважає, що наказ КП ТЖКП № 6-к від 13 січня 2022 року про її звільнення, відповідно до КЗпП України, є незаконним та має бути скасований. Так, нею подано заяву про надання відпустки та додатково, за примушенням директора КП ТЖКП Кривозуб О.В., написана заява про звільнення без дати, оригінал якої залишився в кабінеті директора КП ТЖКП Кривозуб О.В., вона сподівалася, що з 13 січня 2022 року буде перебувати у відпустці тривалість, якої буде зазначено директором у наказі про відпустку, та перебуваючи у відпустці вона планувала розглянути питання щодо пошуку нової роботи. Звертає увагу суду, що підставою для її безпідставного звільнення послугувала заява про звільнення за згодою сторін, на якій проставлена дата її подання невідомою особою та не узгоджена дата її фактичного звільнення. Крім того, на відповідній заяві відсутні будь-які докази того, що заява про звільнення подана нею та саме 13 січня 2022 року. За підробку документів, 19 січня 2022 року вказаний факт зареєстровано до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України. Просить визнати незаконним та скасувати наказ КП «ТЖКП» №6-к від 13 січня 2022 року про її звільнення з посади головного бухгалтера за згодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України; поновити її на посаді головного бухгалтера КП «ТЖКП»; стягнути з КП «ТЖКП» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13 січня 2022 року до 02 лютого 2022 року у сумі 23110,22 грн. та за період з 03 лютого 2022 року до дня ухвалення рішення про поновлення на роботі; допустити негайне виконання рішення в частині поновлення її на роботі; стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Так, з січня 2022 року директор КП «ТЖКП» просив головного бухгалтера ОСОБА_1 надати йому інформацію про рух коштів на рахунках підприємства за період з 01 січня 2020 року по 31 грудня 2021 року з метою проведення аналізу збитковості підприємства, але на усні прохання ОСОБА_1 не реагувала та відмовлялася надавати відповідну запитувану інформацію. 10 січня 2022 року відповідно до наказу №20-вир «Про надання інформації», з яким ОСОБА_1 ознайомилася під підпис, директор КП «ТЖКП» вкотре намагався отримати інформацію щодо руху коштів на рахунках КП «ТЖКП» з зазначенням терміну надання інформації, а саме до 16-00 год. 11 січня 2022 року. В зазначений термін ОСОБА_1 інформацію не надала та причин щодо неможливості надання інформації не пояснила. ОСОБА_1 повністю проігнорувала усні та письмові накази директора підприємства та порушила свої посадові обов`язки, визначені в посадовій інструкції. 12 січня 2022 року ОСОБА_1 , намагаючись уникнути відповідальності, подала директору КП «ТЖКП» Кривозубу О.В. заяву про надання невикористаної відпустки за 2020-2021 рік з 13 січня 2022 року. Директором дана заява була погоджена, та передана до відділу кадрів для опрацювання. Однак, наприкінці робочого дня 12 січня 2022 року директор підприємства, працюючи з фінансовими документами, помітив деякі невідповідності в русі фінансових коштів підприємства. Так як дане питання потребувало негайних дій, директор підприємства наприкінці робочого дня особисто вилучив з відділу кадрів заяву ОСОБА_1 аби 13 січня 2022 року начальник відділу кадрів винесла наказ про відкликання ОСОБА_1 з відпустки з метою роз`яснення даного питання. На момент вилучення заяви з відділу кадрів, начальником відділу кадрів наказ про відпустку ще не було підготовлено, але фактично ОСОБА_1 13 січня 2022 року перебувала у відпустці. ОСОБА_1 13 січня 2022 року сама прийшла на підприємство та пройшла обов`язкову для працівників КП «ТЖКП» відмітку про вихід на робоче місце за відбитком пальця. Своїм виходом ОСОБА_1 викликала не аби який подив своїх підлеглих працівників, які були впевнені, що головний бухгалтер перебуває у відпустці. З приходом директора на своє робоче місце ОСОБА_1 звернулася до нього з власноруч написаною заявою про звільнення на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України з власним підписом. Заява директором підприємства була погоджена та дата звільнення сторонами узгоджена. Водночас директор підприємства попросив начальника відділу кадрів надати оригінал заяви про відпустку ОСОБА_1 з метою проставляння візи «не надавати у зв`язку з заявою про звільнення». Законодавством не забороняється звільнення працівника під час відпустки або тимчасової непрацездатності за умови якщо ініціатива про припинення трудових відносин сходить від працівника, а відповідно до вимог ст. 36 КЗпП України звільнення працівника за п.1 цієї статті відбувається в день погодження дати звільнення. 13 січня 2022 року винесено наказ про звільнення ОСОБА_1 в порядку, передбаченому п. 1 ст. 36 КЗпП України з 13 січня 2022 року з виплатою компенсації за невикористану відпустку. ОСОБА_1 13 січня 2022 року була ознайомлена з наказом про звільнення під підпис в наказі, отримала трудову книжку та розрахунок з виплатою компенсації за невикористану відпустку. Процедура написання заяви, звернення до директора, очікування оформлення наказу про звільнення, трудової книжки, розрахунку тривала майже цілий день. В цей час ОСОБА_1 вчиняла дії на підтвердження свого наміру звільнитись: розписувалася у необхідних документах, отримувала документи що стосуються звільнення, отримувала кошти тощо. При цьому вона нікому не повідомляла що змінила своє бажання розірвати трудовий договір, або хтось на неї тисне. Але наприкінці робочого дня ОСОБА_1 змінила свою думку та власноруч зробила запис на наказі «прошу надати оригінал заяви на звільнення в зв`язку з тим, що в копії моєї заяви на звільнення виявлені ознаки правопорушення, а саме підробка документів». Даний запис є повністю безпідставний та порушує етику поведінки посадових осіб на підприємстві та вимоги ведення діловодства. Після прославлення запису на наказі ОСОБА_1 зареєструвала доповідну на ім`я директора КП «ТЖКП» та до відома міського голови, начальнику відділу кадрів, профспілкового комітету, Дніпропетровської обласної організації профспілки, Тернівського відділу Павлоградської прокуратури, відділу поліції м. Тернівка щодо здійснення тиску з боку директора підприємства та підробки документу. Дані звинувачення є безпідставними та надуманими. ОСОБА_1 під час виконання своїх посадових обов`язків не була матеріально відповідальною особою та при звільненні мала передати т.в.о. головного бухгалтера ОСОБА_4 залишки на рахунках підприємства, але не зробила цього. Наказом директора КП «ТЖКП» від 14 січня 2022 року № 35-вир «Про проведення позапланового аудиту фінансово-господарської діяльності підприємства» призначено проведення аудиту фінансово-господарської діяльності, наразі тривають переговори з аудиторською компанією щодо укладення правових відносин між сторонами. Вважає вимоги позивача безпідставними та просить відмовити у задоволенні позову.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з наведених в позові підстав. Зазначила, що нею та директором Кривозуб О. не узгоджувалося те, що дата її звільнення буде саме з 13 січня 2022 року. Заяву про звільнення вона написала власноруч, поставила свій підпис, однак дату не ставила. Потім виявилося що дату на її заяві про звільнення дописано. Трудову книжку та розрахунок при звільнені вона отримала. Спочатку вона написала заяву на відпустку, а потім написала заяву про звільнення. Неприязних відносин між нею та директором КП «ТЖКП» не має.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з наведених в позові підстав. Також, зазначила, що сторони не досягали умов щодо дати звільнення ОСОБА_1 саме з 13 січня 2022 року.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити в задоволенні позову з наведених у відзиві підстав. Також, зазначила, що тиску щодо звільнення на позивача не було, вона вийшла на роботу сама 13 січня 2022 року. Наказу про надання відпустки ОСОБА_1 не виносилося. Директором ОСОБА_5 та ОСОБА_1 було погоджено в усній формі про те, що ОСОБА_1 буде звільнено саме з 13 січня 2022 року.

Суд, вислухавши позивача, представника позивача, представника відповідача, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, оцінивши докази у їх сукупності, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Так, в судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 на підставі наказу КП «ТЖКП» №3-к від 12 вересня 2003 року з 15 вересня 2003 року прийнята по переводу бухгалтером на період декретної відпустки, про що свідчить копія трудової книжки ОСОБА_6 .

Відповідно до витягу з наказу №3-к від 12 вересня 2003 року по КП «ТЖКП» « ОСОБА_7 прийняти по переводу з Тернівського УЖКГ з 15 вересня 2003 року по 21 січня 2005 року на період відпустки по догляду за дитиною віком до 3-х років ОСОБА_8 з місячним окладом згідно штатного розкладу. Робоче місце надати в управлінні. Підстава: особиста заява, згода керівників.

Згідно наказу №53-к від 27 лютого 2014 року по КП «ТЖКП», ОСОБА_1 виконуючу обов`язки головного бухгалтера перевести з 03 березня 2014 року головним бухгалтером з місячним окладом згідно штатного розкладу. З наказом ОСОБА_1 ознайомлена.

Директором КП «ТЖКП» Мамедовим Г.Г. затверджено 10 грудня 2014 року посадову інструкцію головного бухгалтера КП «Тернівське ЖКП».

Відповідно до заяви про звільнення ОСОБА_1 від 13 січня 2022 року на ім`я директора КП «ТЖКП», ОСОБА_1 просить звільнити її за угодою сторін. Дана заява містить підпис та дату 13.01.2022. Також, мається візування «Звільнити згідно чинного законодавства з 13.01.2022 року».

Дані обставини також підтверджуються копією трудової книжки НОМЕР_1 на імя ОСОБА_6 .

Згідно наказу № 6-к від 13 січня 2022 року по КП «ТЖКП», ОСОБА_1 головного бухгалтера КП «ТЖКП» звільнено з 13 січня 2022 року за згодою сторін, п. 1 ст.36 КЗпП України. Підстава: особиста заява. Бухгалтерії виплатити компенсацію за невикористану відпустку. Провести з ОСОБА_1 остаточний розрахунок. Контроль за проведенням розрахунку покласти на заступника головного бухгалтера ОСОБА_4 . Наказ підписаний директором КП «ТЖКП» Кривозуб О. Під наказом № 6-к від 13 січня 2022 року ОСОБА_1 власноруч дописано: «копію наказу «Про звільнення» № 6-к від 13 січня 2022 року отримала. Прошу надати оригінал заяви на звільнення, у зв`язку з тим, що в копії заяви на звільнення виявлені ознаки правопорушення, а саме підробка документа. 13.01.2022 підпис».

Також, 12 січня 2021 року ОСОБА_1 на ім`я директора КП «ТЖКП» ОСОБА_9 подана заява в якій вона просить надати їй невикористану відпустку за 2020-2021 рік з 13 січня 2022 року. Не використано за 2020 рік 24 календарних дні, за 2021 року 28 календарних дні.

Так, у лівому верхньому куті заяви ОСОБА_1 від 12 січня 2021 року про надання відпустки зазначено: «не надавати у зв`язку з заявою на звільнення».

13 січня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до міського голови м. Тернівка Тарелкіну В.В., начальнику відділу кадрів КП «ТЖКП», профспілкового комітету КП «ТЖКП», Дніпропетровської обласної організації профспілки, Тернівського відділу Павлоградської прокуратури, ВП №1 м. Тернівка з завою про вжиття заходів щодо усунення порушень, вчинених директором КП «ТЖКП» Кривозубом О.В. щодо неї.

Відповідно до Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом того, що невстановленою особою було підроблено дату в власноручно написаній ОСОБА_1 заяві про її звільнення з місця роботи, 19 січня 2022 року вказаний факт був зареєстрований до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 358 КК України.

Згідно довідки про доходи, наданої КП «Тернівське ЖКП» від 25 січня 2022 року, заробітна плата головного бухгалтера КП «ТЖКП» ОСОБА_1 за листопад 2021 року за 15 відпрацьованих робочих днів склала 24723,33 грн., за грудень 2021 року за 22 відпрацьованих робочих днів склала 36353,67 грн. Середньоденна заробітна плата складає 1650,73 грн., середньомісячна заробітна плата складає 36316,06 грн.

З постанови про закриття кримінального провадження від 31 березня 2022 року, вбачається, що 18 січня 2022 року до чергової частини ВП №1 Павлоградського РВП засобами поштового зв`язку надійшов матеріал з Павлоградської окружної прокуратури за фактом того, що невстановленою особою було підроблено дату в власноручно написаній ОСОБА_1 заяві про її звільнення з місця роботи. 19 січня 2022 року по даному факту розпочато кримінальне провадження № 0000025, яке було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України. 31 березня 2022 року було закрито кримінальне провадження № 0000025 у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 358 КК України, оскільки 13.01.2022 року ОСОБА_1 особисто звернулася до директора підприємства з власноруч написаною заявою про звільнення, в якій зазначена причина звільнення з датою та підписом, таким чином не встановлено, що дату в власноручно написаній заяві ОСОБА_1 могла поставити інша особа. Постанова про закриття кримінального провадження від 31 березня 2022 року станом на 26 липня 2022 року не скасована.

Відповідно до наданих розрахункових листків за січень 2022 року та платіжних доручень від 13.01.2022 року, ОСОБА_1 виплачені у сі належні їй сумі при звільненні в день її звільнення 13.01.2022 року, що не оспорюється сторонами.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що вона працює бухгалтером КП «ТЖКП». Так, 12 січня 2022 року позивач зазначила, що йде у відпустку, однак зранку 13 січня 2022 року прийшла на роботу, та після того як сходила до директора підприємства зайшла в кабінет та повідомила, що звільняється, при цьому будь-якого незадоволення у зв`язку зі звільненням не висловлювала. При звільнені ОСОБА_1 , як головний бухгалтер, не повинна була передавати справи, оскільки на підприємстві є посада заступника головного бухгалтера. Доповідну записку вона не бачила.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 суду пояснив, що він працює директором КП «ТЖКП». Задовго до цього дня ОСОБА_1 зазначала, що готова звільнитися з посади. Так, 12 січня 2022 року вона написала заяву на відпустку, він завізував його, однак так як на протягом дня він виявив певні недоліки в документах, він вирішив її відізвати з відпустки. При цьому, він з`ясував, що наказу про відпустку не виносилось, тому вирішив не надавати позивачу відпустку. На наступний день в її заяві про відпустку зазначив не надавати у зв`язку зі звільненням. 13.01.2022 року вранці позивач зайшла до його кабінету, та надала йому заяву про її звільнення за згодою сторін. При цьому, на повторному допиті зазначив, що він з ОСОБА_1 разом узгодили дату її звільнення в усній формі з 13 січня 2022 року, вона надала йому власноруч написану заяву про її звільнення, дата в її заяві стояла. Він поставив резолюцію на її заяві (звільнити з 13.01.2022 р.) та передав до відділу кадрів. При узгодженні між ним та ОСОБА_1 в усній формі дати її звільнення ніхто більше не був присутній. При цих подіях, будь-якого тиску на неї не було. При першому допиті зазначив, що він хвилювався, а тому на питання про усну бесіду з позивачем в кабінеті зазначив, що її не було, однак усна домовленість про дату звільнення з позивачем була.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що вона працює заступником головного бухгалтера в КП «ТЖКП». Так, 12 січня 2022 року ОСОБА_1 повідомила її про відпустку, а 13 січня 2022 року зранку вона прийшла до директора, а потім повідомила її що звільняється. Вже наприкінці робочого дня 13.01.2022 року повідомила, що вона заперечує проти її звільнення. Відповідь на її заяву від 13.01.2022 року ОСОБА_1 не надавали, оскільки нею була подана заява для відома, тому на засіданні профспілки вирішили її залишити без розгляду. Вже після подання позову до суду, позивач зазначила, що бажає поновитися на роботі та отримати компенсацію, і одразу звільнитися.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що вона працює секретарем директора в КП «ТЖКП». 12 січня 2022 року позивач прийшла до директора та пішла, а у вечері 12 січня 2022 року їй стало відомо, що вона йде у відпустку. Однак, 13 січня 2022 року позивач вийшла на роботу. Пригніченого стану у позивача як 12 січня 2022 року так і 13 січня 2022 року вона не замітила.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 суду пояснила, що вона працює спеціалістом у відділі кадрів у КП «ТЖКП». Так, вранці 12 січня 2022 року позивач надала заяву про відпустку, яку завізувала у директора. Однак, пізніше подзвонив директор та зазначив, щоб вона повернула йому заяву про відпустку, тому наказу про відпустку стосовно позивача не виносилось. На наступний день, їй занесли документи, в яких була копія заяви позивача на звільнення, вони піднялася до директора та перевірила у нього оригінал заяви ОСОБА_1 на підставі якого зробила наказ про звільнення останньої. Після чого, вранці 13.01.2022 р. надала позивачу підписаний наказ про звільнення останньої. Однак, вже після ознайомлення з ним позивач внесла два записи про її незгоду з ним.

У відповідності до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст.ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України в редакції, чинній на момент розгляду справи судами попередніх інстанцій, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно з ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є угода сторін.

При домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами.

Анулювання такої домовленості може відбутися лише тоді, коли власник або уповноважений ним орган і працівник дійшли взаємної згоди.

Припинення трудового договору за п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України застосовується у випадку взаємної згоди сторін трудового договору, але пропозиція (ініціатива) про припинення трудового договору за цією підставою може виходити як від працівника, так і від власника або уповноваженого ним органу. За угодою сторін може бути припинено як трудовий договір, укладений на невизначений строк, так і строковий трудовий договір. Припинення трудового договору за п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України не передбачає попередження про звільнення ні від працівника, ні від власника або уповноваженого ним органу. День закінчення роботи визначається сторонами за взаємною згодою.

Пропозиція (ініціатива) і сама угода сторін про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП можуть бути укладені як в письмовій такі в усній формі. Якщо працівник подає письмову заяву про припинення трудового договору, то в ній мають бути зазначені прохання звільнити його за угодою сторін і дата звільнення. Саме ж оформлення припинення трудового договору за угодою сторін має здійснюватися лише в письмовій формі. У наказі (розпорядженні) і трудовій книжці зазначаються підстава звільнення за угодою сторін з посиланням на пункт 1 статті 36 КЗпП і раніше домовлена дата звільнення.

Розглядаючи позовні вимоги щодо оскарження наказу про припинення трудового договору за п. 1 ст. 36 КЗпП України (за угодою сторін), суди повинні з`ясувати: чи дійсно існувала домовленість сторін про припинення трудового договору за взаємною згодою; чи було волевиявлення працівника на припинення трудового договору в момент видачі наказу про звільнення; чи не заявляв працівник про анулювання попередньої домовленості сторін щодо припинення договору за угодою сторін; чи була згода власника або уповноваженого ним органу на анулювання угоди сторін про припинення трудового договору.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 квітня 2021 року по справі № 473/4262/19.

Якщо роботодавець і працівник домовилися про певну дату припинення трудового договору, працівник не має права відкликати свою заяву про звільнення. Анулювати таку домовленість можна лише за взаємною згодою про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

Аналогічний висновок викладений, зокрема, в постановах Верховного Суду від 27 січня 2021 року в справі № 442/2603/18, від 23 грудня 2019 року в справі № 233/1563/18 та від 31 серпня 2020 року в справі № 359/5905/18.

Так, в судовому засіданні судом встановлено, що позивач у судовому засіданні зазначила, що підстав казати про неї неправду у жодного допитаного судом свідка не має та не висловлювала про її неприязнені відносини з ними.

Свідок ОСОБА_9 зазначив, що він з ОСОБА_1 разом узгодили дату її звільнення в усній формі з 13 січня 2022 року, вона надала йому власноруч написану заяву про її звільнення, дата в її заяві стояла. Він поставив резолюцію на її заяві (звільнити з 13.01.2022 р.) та передав до відділу кадрів.

Свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 суду пояснили, що позивач повідомила, що звільняється, при цьому будь-якого незадоволення у зв`язку зі звільненням не висловлювала.

Судом враховується те, що незгода позивача зі звільненням відбулася вже після вручення останній наказу про її звільнення, а до цього моменту про будь-які незаконні дії директора підприємства вона не висловлювала, а навпаки особисто надала останньому заяву про її звільнення на підставі п.1 ст.36 КЗпП України.

Отже, між директором КП «ТЖКП» та позивачем ОСОБА_1 було погоджено в усній формі дату з якої останню буде звільнено за угодою сторін, а саме з 13 січня 2022 року. Таким чином, позивач 13 січня 2022 року подала власноруч написану заяву про звільнення із займаної посади, порушень роботодавцем трудового законодавства при звільненні не встановлено.

Установивши, що звільнення позивача відбулося за згодою сторін та на підставі відповідної заяви позивача про звільнення, а анулювання такої домовленості не мало місця, суд приходить до висновку що звільнення ОСОБА_1 з роботи відбулося з дотриманням вимог п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

Твердження позивача про те, що в заяві про звільнення дата проставлена після надання її директору підприємства невідомою їй особою, жодними доказами не підтверджено.

Крім того, в постанові про закриття кримінального провадження від 31 березня 2022 року, зазначено, що кримінальне провадження № 0000025 закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 358 КК України, оскільки 13 січня 2022 року ОСОБА_1 особисто звернулася до директора підприємства з власноруч написаною заявою про звільнення, в якій зазначена причина звільнення з датою та підписом, таким чином не встановлено, що дату в власноручно написаній заяві ОСОБА_1 могла поставити інша особа. Постанова про закриття кримінального провадження від 31 березня 2022 року станом на день ухвалення рішення по цивільній справі (26 липня 2022 року) не скасована.

Крім того, в судовому засіданні не доведений в установленому законом порядку факт написання заяви ОСОБА_1 про звільнення за згодою сторін під впливом психологічного тиску з боку директора КП «ТЖКП», оскільки в судовому засіданні позивач зазначила, що неприязних відносин між нею та директором КП «ТЖКП» не було, також цей факт не підтверджують допитані у судовому засіданні свідки.

При цьому, суд зазначає, що сторона позивача не заявляла клопотання про допит позивача як свідка, а тому з урахуванням наведених вище обставин, пояснення представника позивача та позивача відносно не погодження дати звільнення позивача суд не бере до уваги.

На підставі вищезазначеного, суд приходить до висновку про недоведеність позивачем її тверджень про відсутність у неї добровільного волевиявлення на звільнення за угодою сторін, а тому в задоволені позову ОСОБА_1 до КП «ТЖКП» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, слід відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, суд вважає за необхідне відмовити в стягненні судових витрат понесених позивачем.

Керуючись ст. ст. 19, 49, 76, 77, 81, 131, 141, 247, 256 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Тернівське житлово-комунальне підприємство» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Повне судове рішення складено 29 липня 2022 року.

Головуючий суддя: В.О. Корягін