КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2022 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Вербова І.М., Невідома Т.О.,

секретар Гулієв М.Д.о,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 січня 2022 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», треті особи: приватний виконавець виконавчого округу Київської області Крегул Іван Іванович, приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарас Володимирович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Вердикт Капітал», треті особи: ПВ ВО Київської області Крегул І.І., ПН Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В., в якому просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 8047, виданий 30.04.2021, ПН Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В.

Подану заяву обґрунтовував тим, що вчиняючи спірний виконавчий напис, нотаріусом було порушено вимоги Закону України «Про нотаріат» та Постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, не передбачено вчинення виконавчого напису на договорі, який не є нотаріально посвідченим; не перевірено безспірність заборгованості; не надано виписки по рахунку; на час вчинення виконавчого напису минуло три роки з дня виникнення права вимоги.

Крім того позивач зазначав, що на даний час в провадженні Васильківського міськрайонного суду Київської області перебуває на розгляді справа № 362/1180/19 щодо стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с. 1-4).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21.01.2022 позов ОСОБА_1 до ТОВ «Вердикт Капітал», треті особи: ПВ ВО Київської області Крегул І.І., ПН Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений ПН Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В. 30.04.2021 та зареєстрований в реєстрі за № 8047 (а.с. 70-75).

В апеляційній скарзі, ТОВ «Вердикт Капітал», посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні заяви відмовити у повному обсязі. Вказує, що судом першої інстанції ототожнено пропуск строку позовної давності для звернення до суду та строк вчинення виконавчого-напису; пункт 2 (розділ 2) Постанови № 1172, на підставі якої було вчинено оскаржуваний виконавчий напис, є чинним, оскільки цей пункт, в редакції Постанови КМУ № 662 від 26.11.2014, не виключений з державного реєстру нормативно-правових актів; заборгованість була безспірною та підтверджена належними документами (а.с. 79-87).

04.07.2022 ОСОБА_1 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що висновки суду першої інстанції повністю відповідають фактичним обставинам справи, ним правильно та з дотриманням неодноразово висловлених правових позицій Верховного Суду, застосовано вимоги ст. 88 Закону України «Про нотаріат» (а.с. 115-118).

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 заперечував проти поданої апеляційної скарги та просив її відхилити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.08.2013 між ПАТ «Фортуна-Банк» та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір № 04КР/31/1243/ФР за умовами якого Банк надав позивачу грошові кошти в сумі 50 000,00 грн. зі сплатою 22% річних та терміном повернення до 15.08.2016.

Договір вчинено в простій письмовій формі, він не є нотаріально посвідченим.

30.04.2021 ПН Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В. вчинено виконавчий напис, яким запропоновано: звернути стягнення з ОСОБА_1 , який є боржником за Кредитним договором № 04КР/31/1243/ФР від 15.08.2013, укладеним з ПАТ «Фортуна-Банк», правонаступником всіх прав та обов`язків якого є ТОВ «Вердикт капітал».

Як зазначено у виконавчому написі, строк платежу за кредитним договором № 04КР/31/1243/ФР від 15.08.2013, настав, Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться станом на 01.04.2021, сума заборгованості складає 89 773,16 грн. Виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за № 8047.

16.09.2021 ПВ ВО Київської області Крегул І.І. відкрив виконавче провадження № 66854001 з примусового виконання виконавчого напису № 8047 виданого 30.04.2021.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17.11.2021 позов ТОВ «Вердикт Капітал» задоволено та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованість по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом за Кредитним договором № 04КР/31/1243/ФР від 15.08.2013 в розмірі 65 941,17 грн.

Інформації про оскарження вищезазначеного рішення в апеляційному порядку матеріали справи не містять.

Відповідно ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом.

Згідно пункту 19 частини 1 статті 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси.

У статті 87 Закону України «Про нотаріат» визначено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Главою 16 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 передбачено порядок вчинення виконавчих написів.

Згідно п. 1.1 даної Глави, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.

Згідно п. 1.2 Інструкції, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 1 Переліку документів за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172, для одержання виконавчого напису надаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Відповідно до ст. 89 Закону України «Про нотаріат» у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис; найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення; розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання.

Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса.

Пунктом 3.1 Інструкції визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Крім того, пункт 3.3 Інструкції передбачає, що якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку.

Пунктом 3.5 Інструкції передбачено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.

Як передбачено ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 05.07.2017 у справі за № 6-887цс17 суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Вказані висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 15.01.2020 у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19).

Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172.

Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017, постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 07.11.2016 скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту проголошення.

Верховний Суд у своїй постанові від 12.03.2020 у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені відповідно до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо.

Зазначена позиція підтверджується зокрема постановою Верховного Суду від 15.04.2020 по справі № 158/2157/17.

У даному випадку, до суду першої інстанції не було надано доказів, що для вчинення виконавчого напису надавались первинні документи, оформлені відповідно до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 23.01.2018 у справі № 310/9293/15.

Крім того, оскаржений виконавчий напис був вчинений приватним нотаріусом 30.04.2021, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14.

Також, укладений між ПАТ «Фортуна-Банк» та позивачем договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису не був посвідчений нотаріально, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що наявні правові підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису та подання стягувачем неналежних документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Разом з тим, як зазначено у виконавчому написі, він вчинений станом на 01.04.2021. Однак як вбачається з матеріалів справи, за умовами кредитного договору грошові кошти надавались строком повернення до 15.08.2016.

При цьому, ані до суду першої інстанції, ані до апеляційного суду не було надано доказів, що за умовами додаткових угод строк повернення кредитних коштів був пролонгований та виконавчий напис вчинено в межах трирічного строку з моменту виникнення права вимоги.

З урахуванням зазначений обставин, суд першої інстанції правильно не взяв до уваги як належний доказ існування заборгованості виписку з рахунку, яка вчинена станом на 01.04.2019, т.я. з неї немає можливості зробити висновок про дати надання кредиту позивачу, дати сплати заборгованості за кредитом чи відсутності сплати за кредитом, не можливо зрозуміти порядок нарахування процентів, відсутній розрахунок по нарахуванню 3% річних.

Отже, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що оскільки в матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують, що на час вчинення виконавчого напису у розпорядженні нотаріуса були всі необхідні документи, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, тобто докази, які мають підтверджувати, що нотаріус мав, передбачені законом, підстави для вчинення виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитним договором, то позовна вимога про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню підлягає задоволенню.

Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції ототожнено пропуск строку позовної давності для звернення до суду та строк вчинення виконавчого-напису є помилковим, оскільки строк для звернення до нотаріуса для вчинення нотаріального напису встановлено у ст. 88 Закону України «Про нотаріат».

Крім того, у рішенні суду першої інстанції немає жодного посилання на строки позовної давності. Під час розгляду справи відповідачем не було надано суду доказів того, що за умовами додаткових угод строк повернення кредитних коштів був пролонгований та виконавчий напис вчинено в межах трирічного строку з моменту виникнення права вимоги, як це передбачено у ст. 88 Закону України «Про нотаріат».

Що стосується чинності п. 2 розділу 2 Постанови № 1172 від 29.06.1999, то відповідач у своїй апеляційній скарзі послався на положення Указу Президента України 503/97 від 10.06.1997 «Про порядок офіційного оприлюднення нормативно-правових актів та набрання ними чинності» та «Порядок скасування рішення про державну реєстрацію нормативно-правових актів, внесених до державного реєстру».

Так, на думку відповідача, оскільки п. 2 розділу 2 Постанови № 1172, на підставі якої було вчинено оскаржуваний виконавчий напис, в редакції Постанови КМУ № 662 від 26.11.2014, не виключений з державного реєстру нормативно-правових актів, то він є чинним.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягненні заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту проголошення є чинною зараз та була чинною на момент виникнення спірних правовідносин та є загальнообов`язковою до виконання.

При цьому, у Єдиному державному реєстрі нормативно-правових актів текст Постанови № 1172 зазначено з посиланням на усі документи, якими до неї вносились зміни: спочатку додано текст, яким її доповнено Постановою КМУ № 662, зокрема розділ 2 «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», а потім зазначено всі судові рішення, якими ці зміни визнано незаконними.

Отже, хоча в самому тексті документу і є розділ- 2, посилатись на нього не можна, оскільки Постанова КМУ № 662 від 26.11.2014, на підставі якої цей розділ було внесено, визнана незаконною та скасована і всі ці відомості (щодо її скасування) також зазначені в Єдиному державного реєстру нормативно-правових актів.

Проте, для того, щоб правильно застосувати Закон у часі, в Єдиному державного реєстру нормативно-правових актів такі акти відображені з усіма змінами, оскільки в даному випадку спірні правовідносини виникла у 2021 році, а у інших суб`єктів вони могли виникнути у період з 26.11.2014 по 22.02.2017, коли зміни, внесені Постановою КМУ № 662 від 26.11.2014 ще були чинними.

За таких обставин, тлумачення відповідачем чинності п. 2 розділу 2 Постанови № 1172 від 29.06.1999 (в редакції Постанови КМУ № 662 від 26.11.2014) є необґрунтованими та безпідставними, тому висновки суду першої інстанції повністю відповідають фактичним обставинам справи, ним правильно та з дотриманням неодноразово висловлених правових позицій Верховного Суду, застосовано вимоги 3.2 п. 3 Глави 16 розділу II «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» та «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172.

За таких обставин, судом першої інстанції правильно застосовано до правовідносин норми процесуального права, повно та всебічно досліджено матеріали справи та прийнято обґрунтований висновок про відмову у задоволенні позову. Доводи апелянта зводяться до його незгоди з висновками суду та на законність і обґрунтованість постановленого судового рішення не впливають.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволенню, рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Понесені заявниками судові витрати (судовий збір за подання апеляційної скарги) відшкодуванню не підлягають (ст. 141 ЦПК України).

Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови виготовлено 08 вересня 2022 року.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді І.М. Вербова

Т.О. Невідома