Справа № 350/652/22
Номер провадження 2/350/335/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

05 жовтня 2022 року селище Рожнятів

Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області

у складі:

головуючого судді Бейка А.М.

секретаря Маєвської С.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду селища Рожнятів у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Орган опіки і піклування Брошнів-Осадської селищної ради про позбавлення батьківських прав та призначення піклувальником, -

у с т а н о в и в:

позивач звернувся до Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області із позовною заявою до відповідача, в якій просив суд ухвалити рішення, яким позбавити ОСОБА_2 , 1970 року народження, батьківських прав щодо дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; встановити піклування над неповнолітньою ОСОБА_3 та призначити його її піклувальником.

Позовні вимоги мотивовані тим, що він проживає в сел.Брошнів-Осада Калуського району разом зі своєю неповнолітньою сестрою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Він і його сестра ОСОБА_3 народжені від шлюбу їх батьків ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , який був зареєстрований 05.07.1993 у відділі реєстрації актів громадянського стану м.Калуша Івано-Франківської області за актовим записом № 260. Спільне сімейне життя їх батьків не склалось через негативну поведінку відповідача, у зв`язку з чим його мама звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу і рішенням Рожнятівського районного суду від 27 жовтня 2010 року шлюб між ними було розірвано, а він та його сестра залишені на проживання з мамою ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 його мама ОСОБА_5 загинула, про що видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 та складено відповідний актовий запис за №70 від 05. 10.2018.

Не зважаючи на те, що відповідач ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3 , він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, а тому створились умови, які шкодять інтересам дитини. Так, відповідач проживає за іншою адресою і більшість часу проводить за кордоном. Відповідач уникає зустрічі з дитиною та ухиляється від надання будь-якої матеріальної допомоги на утримування дитини. Відповідач ухиляється від піклування та виховання дитини, не проявляє по відношенню до дитини щонайменшої батьківської турботи, не спілкується з донькою. З моменту смерті матері, його сестра проживає з ним і її утриманням та вихованням займається тільки він. Враховуючи вищенаведене, він змушений звернутися до суду з цим позовом.

У судове засідання позивач не прибув, направив до суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутності, позов підтримує, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі.

Відповідач у судове засідання також не прибув, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відзиву на позов від нього не надходило.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - органу опіки і піклування Брошнів-Осадської селищної ради у судове засідання не прибув, подав клопотання про розгляд справи без їх участі та просив при розгляді справи врахувати надані ним висновок та інші документи.

Згідно з ч.8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

У відповідності до вимог ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинство більш ефективно.

Беручи до уваги положення ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, а також те, що відповідач клопотань про відкладення судового засідання на адресу суду не направляв, в силу положень ч.1 ст.223 ЦПК України, суд вважає за доцільне здійснити судовий розгляд за його відсутності.

Оскільки у судове засідання сторони не прибули, суд вважає за можливе і доцільне розглянути справу у відсутності сторін з ухваленням заочного рішення та при наявних матеріалах справи, яких достатньо, щоб вирішити питання про права та обов`язки сторін.

У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, суд вважає за можливе не здійснювати фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що у свою чергу буде відповідати приписам ст.247 ч.2 ЦПК України.

Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши та оцінивши в судовому засіданні письмові докази в їх сукупності, встановивши таким чином фактичні обставини справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з такого.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частинами 1, 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У статтях 15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Даючи оцінку вимозі позивача про позбавлення відповідача батьківських прав та доказам, які він наводить на її обгрунтування, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Згідно з ч.2 ст.1 СК України, регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою: зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов`язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім`ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку.

Відповідно до ч.1 ст.3 СК України, сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Частиною 3 статті 4 СК України передбачено, що кожна особа має право на проживання в сім`ї.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.5 СК України, держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини.

Відповідно до положень ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення.

Крім того, суд бере до уваги, що Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення у справі Мамчур проти України, № 10383/09, §100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54).

Відповідно до ч.8 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Згідно з ч.ч.2, 4 ст.155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК України (статті 164-167).

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише з підстав, передбачених статтею 164 СК України.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дітей, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Виключний характер позбавлення батьківських прав пояснюється тим, що воно може бути здійснено тільки судом. З цієї ж причини встановлений вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав, який охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини.

Будь-яка з підстав для позбавлення батьківських прав, перелічена в ст.164 СК України, є критерієм протиправної поведінки батьків по відношенню до своєї дитини. Відповідно до п.2 ч.1 цієї ж статті СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини.

Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася ОСОБА_3 , батьками якої є відповідач ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (а.с.6).

З копії рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 27.10.2010 (справа №2/0913/1424/10) (а.с.11) установлено, що шлюб між відповідачем ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було розірвано, а дітей ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 залишено на проживання з їх матір`ю.

З копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 (а.с.8) суд установив, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мати позивача та колишня дружина відповідача - ОСОБА_5 , про що зроблено відповідний актовий запис №70.

З довідки про реєстрацію місця проживання особи №48 від 26.02.2019 (а.с.5) вбачається, що місце проживання ОСОБА_3 зареєстровано у буд. АДРЕСА_1 .

Довідкою про склад сім`ї №2766 від 23.10.2018 (а.с.7) установлено, що позивач ОСОБА_1 є братом ОСОБА_3 та однією сім`єю проживають у буд. АДРЕСА_1 .

За вказаною адресою прописаний і відповідач ОСОБА_2 , однак судом установлено, що він фактично проживає за межами України.

Судом також установлено, що 12.10.2018 позивач ОСОБА_1 звертався до голови Рожнятівської районної державної адміністрації із заявою (а.с.15), у якій повідомляв, що бажає залишити у своїй сім`ї ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з подальшим її влаштуванням на правах підопічної, у зв`язку з чим зазначив, що приймає її на проживання до себе в сім`ю на період з 12.10.2018 до прийняття рішення про надання відповідного статусу піклування.

З копії наказу начальника служби у справах дітей №83/01-07 від 19.10.2018 (а.с.18) вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 було тимчасово влаштовано в сім`ю родичів - її брата ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за адресою: АДРЕСА_1 . Також зазначеним наказом було покладено на ОСОБА_1 відповідальність за збереження житття і здоров`я дитини.

Окрім цього, 19.10.2018 позивач ОСОБА_1 звертався до Служби у справах дітей Рожнятівської районної державної адміністрації із попередженням (а.с.14), у якому зазначав, що його сестра, дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишилася без батьківського піклування, оскільки мама дитини - ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 померла, а батько дитини - ОСОБА_2 перебуває за кордоном. Органом опіки та піклування Рожнятівської районної державної адміністрації вирішено питання про тимчасове влаштування малолітньої ОСОБА_3 у сім`ю позивача, на якого тимчасово покладено обов`язок законного представника.

Актом обстеження матеріально-побутових умов від 25.02.2022 (а.с.10), який складений комісією в складі депутатів Брошнів-Осадської селищної ради, підтверджено, що саме позивач ОСОБА_1 , житель буд. АДРЕСА_1 , фактично здійснює догляд за неповнолітньою сестрою ОСОБА_3 , мати якої померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , а батько якої - відповідач ОСОБА_2 більше року за межами України.

Вищенаведеними доказами, окрім іншого підтверджено, що позивач ОСОБА_1 з жовтня місяця 2018 року вживав заходів для забезпечення можливості влаштування своєї сестри у свою сім`ю та із зазначеного періоду здійснює фактичний догляд за неповнолітньою сестрою, мати якої померла, а батько виїхав за межі державного кордону України та належним чином не виконує своїх батьківських обов`язків з догляду за своєю дитиною.

Згідно з ч.4 ст.19 СК України, при розгляді судом спорів, зокрема щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч.5 ст.19 СК України).

З висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2. стосовно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.33-34), затвердженого рішенням виконавчого комітету Брошнів-Осадської селищної ради Калуського району Івано-Франківскої області від 18.08.2022 (а.с.32) вбачається, що виконавчий комітет вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2. відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . У висновку, окрім іншого, зазначено, що питання про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2. заслухано 05.08.2022 на засіданні комісії з питань захисту прав дитини в присутності позивача ОСОБА_1 та неповнолітньої дитини ОСОБА_3 за відсутності батька ОСОБА_2. , якого телефонним зв`язком було проінформовано про необхідність участі в засіданні комісії. Враховуючи постійне місце роботи за кордоном, ОСОБА_2 30.07.2022 надіслав Viber- зв`язком заяву, де зазначив, що в силу обставин не має змоги бути в Україні. У висновку також зазначено, що батько дітей ОСОБА_2 зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 , однак вже тривалий час проживає в Республіці Польща.

Суд, враховуючи конкретний зміст вказаного висновку, вважає його повним та достатньо обґрунтованим, оскільки в ході розгляду даної цивільної справи викладені в ньому обставини у відповідній частині знайшли своє підтвердження.

Так, зазначені вище обставини підтверджені, окрім іншого, копією заяви ОСОБА_1 від 03.08.2022 (а.с.44), яка була адресована органу опіку та піклування Брошнів-Осадської селищної ради, у якій відповідач зазначив, що справді перебуває за кордоном, де має постійне місце праці і не має змоги перебувати на території України у цей час, а також просив надати його сину ОСОБА_1 опікунство над його дочкою ОСОБА_3 для можливості вирішення життєво необхідних справ.

Письмовими поясненнями ОСОБА_3 від 05.08.2022 (а.с.39) вбачається, що її батько не брав участі у її вихованні після смерті матері, а її брат - позивач ОСОБА_1 завжди допомагав їй, цікавився її життям та здоров`ям, у неї з ним кращі відносини ніж з батьком.

З довідки класного керівника ОСОБА_8 від 27.07.2022, виданої ОСОБА_3 (а.с.50-51) вбачається, що після смерті матері, батько ОСОБА_2 не брав участі в освітньому процесі дитини, не цікавився шкільними успіхами чи проблемами дочки, не брав участь в батьківських зборах, не зв`язувався засобами зв`язку з метою отримання інформації про шкільне життя дитини. Натомість, рідний брат ОСОБА_1 активно брав участь в освітньому процесі, відвідував батьківські збори, цікавився успіхами сестри, допомагав їй, в результаті чого ОСОБА_3 закінчила 11 клас фізико-математичного профілю Брошнівського ліцею з медаллю.

Стаття 81 ЦПК України, передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п.п.15 16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Необхідно зазначити, що ухилення від виконання юридичного обов`язку - виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, що перешкод у спілкуванні з дитиною йому ні хто не чинив і не чинить.

Вирішуючи спір, суд враховує вимоги ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набула чинності для України 27.09.1991, де зокрема зазначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Проаналізувавши викладені обставини, оцінивши зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що фактично відповідач не цікавився життям своєї дитини ОСОБА_3 та не брав участі у її вихованні, оскільки уже тривалий час знаходиться за межами державного кордону України, а всі питання, щодо виховання неповнолітньої дитини вирішувались з участю її брата - позивача ОСОБА_1 . При цьому, суд враховує, що батько свідомо не бере участь в утриманні та вихованні ОСОБА_3 , жодних перешкод у спілкуванні з нею, участі в її вихованні та утриманні у нього немає.

Отже, факт того, що відповідач не піклується про неповнолітню дитину, про її фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться її успіхами, станом здоров`я, вихованням, не проявляє щодо неї батьківської уваги і турботи, не відвідує та не спілкується з нею, тобто самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, знайшов своє підтвердження у судовому засіданні.

Аналізуючи всі обставини справи, суд вважає, що наявні у справі докази свідчать про умисне ухилення відповідача від обов`язків по вихованню дитини та з урахуванням наведених конкретних обставин справи, є достатньо підстав для застосування до відповідача вказаного крайнього заходу впливу у виді позбавлення батьківських прав.

Щодо позовної вимоги позивача про встановлення піклування над неповнолітньою ОСОБА_3 та призначення його її піклувальником, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Згідно зі статтею 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст.243 СК України опіка, піклування встановлюється над дітьми - сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених ЦК України.

Положеннями ст.58, ст.59 ЦК України передбачено, що опіка встановлюється над малолітніми особами, які позбавлені батьківського піклування. Піклування встановлюється над неповнолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, цивільна дієздатність яких обмежена.

Як зазначено у частинах 3 та 4 ст.60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою дитиною та піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вони позбавлені батьківського піклування.

Статтею 62 цього ж Кодексу визначено, що опіка та піклування встановлюється за місцем проживання фізичної особи, яка їх потребує, або за місцем проживання піклувальника (опікуна).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.244 СК України опікуном, піклувальником дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа. При призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини.

Відповідно до ст.55 ЦК України, опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих майнових та немайнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.

Згідно з п.п. 2, 3, 4 ст.63 ЦК України, опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю; фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою; опікун або піклувальник призначається переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника.

З висновку служби у справах дітей Брошнів-Осадської селищної ради від 05.08.2022 про доцільність встановлення піклування над ОСОБА_3 (а.с.37) вбачається, що служба у справах дітей вважає за доцільне призначити громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 піклувальником над дитиною, яка залишилась без батьківського піклування - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Окрім цього, з висновку щодо можливості призначення ОСОБА_1 піклувальником над неповнолітньою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.35-36), затвердженого рішенням виконавчого комітету Брошнів-Осадської селищної ради Калуського району Івано-Франківскої області №73 від 18.08.2022 (а.с.32) вбачається, що виконавчий комітет вважає за доцільне призначити ОСОБА_1 піклувальником над неповнолітньою сестрою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в разі позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 .

Суд, враховуючи конкретний зміст вказаного висновку, вважає його повним та достатньо обґрунтованим, оскільки в ході розгляду даної цивільної справи викладені в ньому обставини у відповідній частині знайшли своє підтвердження у доданих до матеріалів справи письмових доказах.

Особисті якості позивача, як особи, яка претендує виконувати обов`язки піклувальника, відповідають вимогам, викладеним у п.п. 2, 3, 4 ст.63 ЦК України та підтверджуються матеріалами справи.

Підстав, які унеможливлюють призначення ОСОБА_1 піклувальником над неповнолітньою його сестрою ОСОБА_3 не встановлено в ході судового розгляду.

Виходячи з викладеного, враховуючи найкращі інтереси дитини, а також вищевикладені обставини справи та наявні у справі письмові докази, суд вважає, що наявні правові підстави для встановлення над неповнолітньою ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 піклування та призначення її брата ОСОБА_1 її піклувальником.

Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог, у зв`язку з чим позов слід задоволити.

На підставі вищевикладеного, ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, ст.ст.3, 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, принципу 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, ст.ст.1, 3-5, 7, 19, 141, 150, 155, 164-167, 243-244, 247 Сімейного кодексу України, ст.ст.11, 12, 18 Закону України «Про охорону дитинства» та керуючись ст.ст.4, 13, 80, 81, 141, 258, 259, 264, 265, 268, 282, 289 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

у х в а л и в:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Орган опіки і піклування Брошнів-Осадської селищної ради про позбавлення батьківських прав та призначення піклувальником - задоволити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , батьківських прав щодо дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Встановити піклування над неповнолітньою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 та призначити її піклувальником ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуто Рожнятівським районним судом Івано-Франківської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя А.М.Бейко