Справа № 567/713/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 вересня 2022 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - Венгерчук А.О.

при секретарі - Остроголова О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів

в с т а н о в и в:

в Острозький районний суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів звернулась ОСОБА_1 , в якому просить стягнути із відповідача на її користь аліменти на утримання їх спільних двох малолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 6000 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та одночасно просить стягнути з відповідача аліменти на її утримання в розмірі 2500 грн. щомісячно і на весь час проживання з нею дитини-інваліда.

В обґрунтування позову зазначає, що з 16.07.2003 перебувала з відповідачем в шлюбі, який було зареєстровано виконавчим комітетом Розвазької сільської ради. В шлюбі в них народилися діти: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом з нею та перебувають на її повному матеріальному утриманні.

Вказує, що їх донька ОСОБА_3 є інвалідом дитинства і потребує постійного догляду. Не дивлячись на це, ОСОБА_2 достатньої матеріальної допомоги на утримання дітей та на її утримання, як особи, яка здійснює догляд за дитиною інвалідом, не надає.

Зазначила, що відповідач за віком, станом здоров`я є працездатним та періодично виїжджає на роботу за кордон.

Також вказує, що відповідач ухиляється від участі в утриманні дітей, хоча має всі можливості брати достатню, належну та регулярну участь в їх матеріальному утриманні, у зв`язку з чим поставив дітей та її в скрутне матеріальне становище.

Вказує, що не має можливості самостійно надати дітям належне утримання, достатнє для їх віку, оскільки вона не працює та її доходу недостатньо для забезпечення дітей.

Посилаючись на те, що відповідач, будучи працездатним, свідомо ухиляється від належного утримання дітей та її утримання, просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти.

Суд, розглянувши справу відповідно до ст.274-279 ЦПК України за правилами спрощеного позовного провадження, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.

Ухвалою суду від 27.06.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін, відповідно до ст.274-279 ЦПК України, визначено учасникам справи строки для подання відповідних заяв по суті спору, роз`яснено відповідачу, право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Заяв із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження учасники справи не подавали.

Відповідач, скориставшись своїм правом, подав відзив на позовну заяву в якому позов визнав частково. Згідний на стягнення з нього щомісячно на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей, сина ОСОБА_3 та доньки ОСОБА_3 , в розмірі 3 600,00 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення в суд і до досягнення дітьми повноліття. В решті вимог ОСОБА_1 просить відмовити. В обґрунтування заперечень проти позову вказує, що позивач неофіційно працює та отримує стабільний дохід. Також у власності позивачки є автомобіль придбаний нею нещодавно, що, на його думку, свідчить про приховування нею свого доходу.

Вважає, що позивачкою не надано суду жодного доказу, який би підтверджував обставини, що викладені нею у ньому, зокрема щодо того, що він свідомо ухиляюся від виконання своїх обов`язків як батька, в добровільному порядку не сплачує аліментів, оскільки часу розірвання шлюбу у 2020 році, між ними було досягнуто домовленості щодо його матеріальної участі у утриманні дітей та посилається на те, що кожного місяця регулярно, а інколи і декілька разів на місяць, надавав кошти на утримання дітей, на підтвердження чого надав дублікати квитанцій. Водночас починаючи з 24.02.2022 він повністю втратив роботу на території України та будучи військовозобов`язаним він, на даний час, в зв`язку з введеним воєнним станом, позбавлений можливості виїхати за межі України для термінового пошуку роботи. Таким чином, він втратив всі джерела свого доходу та з незалежних від нього обставин він не може на даний час надавати матеріальне утримання для дітей у тому розмірі до якого звикла позивачка.

Також вказує, що з 05.06.2021 він перебуває у шлюбі з ОСОБА_4 , в зв`язку з чим на його частковому утриманні також перебуває дочка дружини. Також він має непогашені боргові зобов`язання на суму 34 069,43 грн.

За вказаних обставин зазначає, що немає можливості надавати матеріальну допомогу на утримання дітей у визначеному позивачем розмірі, а також на утримання ОСОБА_1 в зв`язку з проживанням з нею дитини з інвалідністю.

Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

В судове засідання сторони не з`явились, в поданих на адресу суду заявах, кожен окремо, просять здійснювати розгляд справи в їх відсутності.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Суд, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного.

Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 17.07.2007 встановлено, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 і його батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.9).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 13.01.2012, встановлено, що ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 і її батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.10).

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_3 , встановлено, що ОСОБА_3 є дитиною з інвалідністю до 18 років. (а.с.11).

Відповідно до рішення Острозького районного суду від 21.12.2020 встановлено, що сторони у справі перебували в шлюбі, який було розірвано 21.12.2020. (а.с.12)

Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого №2301 вбачається, що ОСОБА_3 перебувала на стаціонарному лікуванні в зв`язку з наявним захворюванням з 14.03.2019 по 29.03.2019. (а.с.13-14)

Згідно з санаторно-курортними книжками ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували на санаторному лікуванні з 04.08.2021. по 14.08.2021. (а.с.16-17)

Відповідно до копії трудової книжки НОМЕР_4 вбачається, що ОСОБА_1 не працевлаштована (а.с.18-19)

Відповідно до медичної карти амбулаторного хворого вбачається що в ОСОБА_1 наявні захворювання. (а.с.20-21)

Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого №1074 вбачається, що ОСОБА_3 перебувала на стаціонарному лікуванні в зв`язку з наявним захворюванням з 10.02.2022 по 18.02.2022. (а.с.23-25)

Згідно з довідкою про склад сім`ї від 15.06.2022 вбачається, що ОСОБА_1 проживає в с.Хорів Рівненського району та до складу її сім`ї входять: син ОСОБА_3 та дочка ОСОБА_3 (а.с.26)

Відповідно до довідки НАК "Оженинська загальноосвітня школа І-ІІІ ст. (ліцей) ДНЗ" ім. Т.Г. Шевченка вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_3 навчаються у вказаному закладі. (а.с.27)

Відповідно до повідомлення Державної прикордонної служби України вбачається, що ОСОБА_2 перетинав кордон України 02.10.2021 та 24.12.2021. (а.с.43)

Відповідно до довідки Ледянського старостинського округу Антонінської селищної ради встановлено, ОСОБА_2 зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 та до складу його сім`ї входять: дружина ОСОБА_4 , дочка дружини ОСОБА_5 (а.с.55)

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 вбачається, що ОСОБА_2 перебуває в шлюбі з ОСОБА_4 (а.с.56)

Відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_6 заповненої 24.01.2007 вбачається, що з 21.12.2008 ОСОБА_2 не працевлаштований. (а.с.59)

Відповідно до довідки Красилівської районної філії Хмельницького обласного центру зайнятості №54 від 05.07.2022 ОСОБА_2 за даними Єдиної інформаційно-аналітичної системи державної служби зайнятості України, станом на 05.07.2022 на обліку як безробітний у Красилівській районній філії Хмельницького обласного центру зайнятості не перебуває. (а.с.60)

Відповідно до довідки про отримання (неотримання) допомоги Управління соціального захисту населення Хмельницької районної державної адміністрації №563/5 від 05.07.2022 на обліку у управлінні праці та соціального захисту населення Хмельницької районної державної адміністрації (Красилівський відділ) Машталяр С.В. не перебуває. (а.с.61)

Відповідно до виписок з Приват24 та дублікатів квитанцій від 09.08.2021, 30.08.2021, 29.09.2021 вбачається, що ОСОБА_2 періодично переказував для ОСОБА_1 грошові кошти. (а.с.62-68)

Відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк» № TTKGHLJDP506CM1P від 05.07.2022 ОСОБА_2 має непогашені боргові зобов`язання на суму 34 069,43 грн. (а.с.69)

Відповідно до повідомлення Територіального сервісного центру №5641 РСЦ ГСЦ МВС в рівненській області від 29.07.2022 встановлено, що за ОСОБА_1 зареєстровані транспортні засоби "Suzuki Lets 2", реєстраційний номер ВКАВ3881, від 30.08.2017 та "Skoda Roomster", реєстраційний номер НОМЕР_7 від 06.11.2021. (а.с.80)

Отже, в судовому засіданні встановлено, що на даний час позивач та відповідач разом не проживають, їх діти проживають з позивачем та знаходяться на утриманні матері.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 3 Конвеції ООН про права дитини (Конвенції), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст. 180 СК України, обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття лежить на обох батьках.

У відповідності до ст. 181 СК України, у разі відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той з подружжя, з яким вона проживає, має право звернутися до суду з відповідним позовом про стягнення аліментів.

Відповідно до ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно з вимогами ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо утримання дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В судовому засіданні встановлено, що будучи батьком дітей, ОСОБА_2 на даний час своїх дітей належним чином не утримує, посилаючись на відсутність доходу, хоча зобов`язаний це робити. При цьому суд виходить з того, що відповідач доказів про те, що він належним чином займається утриманням своїх дітей на даний час не надав.

Таким чином, загальний розмір утримання дітей від відповідача є меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, суд приходить до висновку, що відповідач не бере належної участі в їх утриманні.

Оскільки відповідач, будучи батьком дітей, на даний час своїх дітей належним чином не утримує, хоча зобов`язаний це робити, то з нього на користь позивача необхідно стягнути аліменти.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з ким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дітей; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

При цьому, визначаючи розмір аліментів, суд виходить з того, що розмір коштів на утримання має відповідати певному рівню, достатньому для утримання та забезпечення нормальної життєдіяльності особи. Мінімальний розмір такого рівня, який мають забезпечити обоє батьків, визначений законодавчо прожитковий мінімум і встановлюється законом про бюджет кожного року.

Відповідно до ст.7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2022 рік», прожитковий мінімум на дитину від 6 до 18 років становить 2618 грн.

Враховуючи наведене, а також виходячи з того, що сторони повинні забезпечити дитині рівень життя, необхідний і достатній для її нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, виходячи з рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини, встановленого прожиткового мінімуму на дітей, суд приходить до висновку про необхідність стягнення аліментів із відповідача на утримання дітей в розмірі 2500 грн. на кожну дитину щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В той же час, при вирішенні позову суд виходить з того, що відповідач не заперечив наявності у нього можливості утримувати дітей та згідний сплачувати аліменти.

Водночас позивачем не доведено наявності у відповідача можливості сплачувати аліменти у визначеному нею розмірі.

Також, згідно відомостей Державної прикордонної служби України ОСОБА_2 у 2021 році двічі перетинав кордон України, востаннє 24.12.2021. Разом з тим, відомостей про отримання відповідачем доходу в зв`язку з виїздом за кордон позивачем не зазначено та будь-яких доказів, що підтверджували б дані обставини, суду не надано. Отже позивач не довела, що виїзди відповідача за межі України пов`язані з тим, що він працює за кордоном, де отримує дохід.

Окрім того, судом береться до уваги стан здоров`я та матеріальне становище дітей та сторін.

Судом встановлено, що на даний час відповідач не працевлаштований.

В матеріалах справи відсутні будь-які відомості, що на утриманні позивача перебувають інші особи.

Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні.

Разом з тим, відповідачем не доведено обставин, що на його утриманні перебувають дружина та дочка дружини, на що він посилається, обґрунтовуючи свої заперечення проти позову, оскільки будь-яких доказів, що підтверджували б дані обставини суду не надано.

Також суд зауважує, що утворюючи сім`ю, відповідач повинен був усвідомлювати, що на нього покладається обов`язок дбати про таку сім`ю, матеріально її забезпечувати, що не звільняє його від обов`язку сплачувати аліменти на утримання його дітей.

Невжиття відповідачем активних заходів до поліпшення свого працевлаштування, байдуже ставлення до свого матеріального становища, а також наявність боргових зобов`язань не являється достатньою підставою для висновку про його неспроможність сплачувати аліменти на утримання дітей.

Також, судом враховується стан здоров`я та матеріальне становище дітей. Взято до уваги, що неповнолітня ОСОБА_3 є особою з інвалідністю. При цьому, судом прийнято до уваги, що батьки зобов`язані брати участь у витратах на дитину, а розмір аліментів має забезпечити, зокрема, нормальні належні матеріальні умови для життя дитини, для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Крім того, позивачка не просить суд про стягнення будь яких додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами, такими як розвиток здібностей, її хворобою, каліцтвом, тощо.

Суд також бере до уваги, що платник аліментів є працездатним, має задовільний стан здоров`я, може надавати матеріальну допомогу на утримання дітей та вважає, що їх необхідно стягувати в розмірі 2500 грн. на кожну дитину щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Вирішуючи спір, судом також взято до уваги принцип рівності обов`язку батьків в утриманні дітей.

Запропонований позивачем до стягнення розмір аліментів на дітей є більшим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, в той же час, суд вважає, що стягнення аліментів в сумі 6000 грн. на дітей буде надто обтяжливим для відповідача, який на даний час не має постійного місця роботи.

При цьому, суд виходить і з того, що в судовому засіданні не встановлено наявність у відповідача заробітку та можливості сплачувати аліменти в зазначеному позивачем розмірі.

Одночасно, суд бере до уваги, що позов про стягнення аліментів був поданий 23.06.2022, а тому за правилами ст.191 СК України саме з цього часу необхідно стягувати аліменти.

Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини як матері дитини, з якою проживає дитина з інвалідністю в сумі 2500 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Сімейним Кодексом України визначені особливості надання утримання дружині, з якою проживає дитина з інвалідністю.

Згідно з ч. 1 ст. 88 СК України якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до Закону України "Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні" від 06.10.2005р. N 2961-IV (з подальшими змінами): дитина з інвалідністю - особа віком до 18 років (повноліття) зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Статтею 1 Закону України «Про охорону дитинства» визначення інвалідності дитини доповнено посиланням на те, що стійкий розлад функцій організму зумовлює обмеження її нормальної життєдіяльності та необхідність додаткової соціальної допомоги і захисту.

Статтею 19 цього ж Закону визначено безпосередній причинний зв`язок інвалідності з потребою у сторонньому догляді, як форми додаткової соціальної допомоги та захисту.

За правилами ст. 88 СК України, якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Вказана норма встановлює підстави, за яких виникає зазначене вище право: один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною-інвалідом; дитина не може обходитися без постійного стороннього догляду; цей з подружжя опікується нею; другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Отже, виходячи з аналізу наведеної норми, обов`язковими умовами виникнення права на утримання одного з подружжя, з яким проживає дитина-інвалід, є не тільки наявність в дитини інвалідності, але й неспроможність дитини обходитись без постійного стороннього догляду, а також наявність в другого з подружжя можливості надавати матеріальну допомогу.

З огляду на зазначене, враховуючи, що позивачка не надала суду доказів про те, що донька потребує постійного стороннього догляду, неспроможна обходитись без постійного стороннього догляду, що заважає позивачу працювати або вона позбавлена можливості виконувати роботу чи не виконувала її взагалі, а також доказів можливості відповідачем сплачувати аліменти у визначеному нею розмірі, суд вважає, що в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на її утримання слід відмовити.

Також, з відповідача слід стягнути судовий збір на користь держави, оскільки позивач була звільнена від його сплати при подачі позову відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» та ч. 6 ст. 141 ЦПК України.

На підставі ст.ст. 180-184, 191 Сімейного кодексу України, керуючись ст.ст. 10, 57, 60, 88, 212 ЦПК України, суд

у х в а л и л а :

позов ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_8 ) до ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ), про стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі по 2500 грн. на кожну дитину, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23.06.2022 і до досягнення дітьми повноліття.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 992,40 грн. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 08.09.2022.

Суддя Острозького районного судуВенгерчук А.О.