Справа № 372/4786/21
Провадження № 2-576/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2022 року м. Обухів

Обухівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Сташків Т.Г. ,

при секретарі Павлик А.В.,

за участю:

представника позивача Андійченка В.М.,

представника відповідачів ОСОБА_1 ,

третьої особи - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Обухівського районного суду Київської області цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, -

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі позивач, АТ КБ «Приватбанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 (далі відповідач-1, ОСОБА_3 ), ОСОБА_4 (далі відповідач-2, ОСОБА_4 ), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2 (далі третя особа, ОСОБА_2 ), в якому просить: у рахунок погашення заборгованості третьої особи за кредитним договором від 13.11.2007 року № КІQ0GA00000073 в розмірі 126 329,23 долари США, що за курсом Національного банку України становить 3 355 304 грн. 35 коп. (58 073,84 долари США заборгованість за кредитом (тілом кредиту), 46 627,29 доларів США заборгованість за процентами за користування кредитом, 14 014,00 доларів США заборгованість за комісією за користування кредитом, 7 614,10 доларів США пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором за період з 21.01.2018 року по 21.08.2018 року) звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру загальною площею 64,50 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 шляхом продажу вказаного предмету іпотеки на прилюдних торгах; виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у зазначеній квартирі; вирішити питання розподілу судових витрат.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що 13.11.2007 року між ним та третьою особою укладено кредитний договір № КІQ0GA00000073, згідно з яким ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 93 500,00 доларів США зі сплатою 11,04 % на рік за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 12.11.2027 року; погашення заборгованості повинно здійснюватись щомісяця.

У зв`язку з невиконанням зобов`язань за вказаним кредитним договором у третьої особи утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 200 345,67 доларів США станом на 22.11.2021 року, яка складається з наступного: 58 073,84 долари США заборгованість за кредитом (тілом кредиту), 46 627,29 доларів США заборгованість за процентами за користування кредитом, 14 014,00 доларів США заборгованість за комісією за користування кредитом, 81 630,54 доларів США пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором.

Заборгованість, що підлягає стягненню, становить: 58 073,84 долари США заборгованість за кредитом (тілом кредиту), 46 627,29 доларів США заборгованість за процентами за користування кредитом, 14 014,00 доларів США заборгованість за комісією за користування кредитом, 7 614,10 доларів США пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором за період з 21.01.2018 року по 21.08.2018 року.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 13.11.2007 року між позивачем та відповідачами укладено договір іпотеки № КІQ0GA00000073, згідно з яким відповідачі передали в іпотеку позивачу нерухоме майно квартиру загальною площею 64,50 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить відповідачам на праві власності; обумовлена сторонами договору іпотеки вартість предмету іпотеки становить 555 500 грн. 00 коп.

Вказаним договором іпотеки передбачено право іпотекодавця на реєстрацію в зазначеній квартирі інших осіб за умови одержання від іпотекодержателя письмової згоди на це, проте такої згоди позивач не давав.

Посилаючись на вказані обставини, на підставі ст.ст. 599, 610 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), ст.ст. 7, 33, 35, 39, 40 Закону України «Про іпотеку», ст. 109 Житлового кодексу Української РСР, позивач звернувся до суду з указаним позовом.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 13.01.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, призначено підготовче судове засідання на 02.02.2022 року та витребувано від Обухівського районного відділу ДМС України у Київській області довідку про склад сім`ї та реєстрацію осіб у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

У зв`язку з перебуванням головуючого судді на лікарняному справу, призначену на 02.02.2022 року, знято з розгляду та призначено розгляд справи на 04.03.2022 року.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 22.02.2022 року клопотання представника позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено.

У зв`язку з введенням воєнного стану в Україні справу, призначену на 04.03.2022 року, знято з розгляду.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 30.05.2022 року клопотання представника позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено.

24.06.2022 року представником відповідачів адвокатом Маркіним С.Г. подано до суду заяву про застосування позовної давності, у якій він просить застосувати позовну давність згідно зі ст. 257 ЦК України до позовних вимог позивача і на підставі цього відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування заяви представник відповідачів зазначає, що заочним рішенням Обухівського районного суду Київської області від 16.06.2015 року у справі № 372/1878/15-ц з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «Приватбанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором від 13.11.2007 року № КІQ0GA00000073 в розмірі 1 891 908 грн. 82 коп. з цього часу дія кредитного договору та договору іпотеки припинилась, проте позивач протягом 7 років нараховував проценти за вказаним кредитним договором та штрафні санкції, що вдвічі перевищили суму боргу.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 24.06.2022 року підготовче провадження у цивільній справі за вказаним позовом закрито та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні на 28.07.2022 року.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 19.07.2022 року клопотання представника позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх у повному обсязі з підстав, викладених у позові.

Представник відповідачів заперечив щодо задоволення позову, просив застосувати позовну давність до позовних вимог відповідно до статті 257 ЦК України

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2 підтримав думку представника відповідачів.

Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Судом встановлено, що 13.11.2007 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_5 укладено кредитний договір № КІQ0GA00000073, згідно з яким банк надав ОСОБА_2 кредит у розмірі 93 500,00 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом на строк з 13.11.2007 року по 12.11.2027 року з погашення заборгованості щомісячними платежами з 14 по 20 число кожного місяця.

В забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за цим кредитним договором 13.11.2007 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 укладено договір іпотеки, згідно з яким ОСОБА_3 , ОСОБА_4 передали в іпотеку банку належне їм на праві власності нерухоме майно квартиру загальною площею 64,50 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 ; сторони визначили, що вартість предмета іпотеки становить 110 000 доларів США, що еквівалентно 555 500 грн. 00 коп.

Заочним рішенням Обухівського районного суду Київської області від 16.06.2015 року у справі № 372/1878/15-ц стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 13.11.2007 року № КІQ0GA00000073 в розмірі 1 891 908 грн. 82 коп., а також судові витрати в розмірі 3 654 грн., всього 1 895 562 грн. 82 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За положеннями ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою.

В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (ст. 572 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

За змістом ст.ст. 12, 33 Закону України «Про іпотеку» одним зі способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з ч. 4 ст. 33 цього Закону звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Позивач звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах відповідно до вимог Закону України «Про іпотеку», тобто в порядку задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на електронних аукціонах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначив, що внаслідок неналежного виконання ОСОБА_2 (позичальником за кредитним договором) своїх зобов`язань заборгованість станом на 22.11.2021 року, яка підлягає стягненню, становить 126 329,23 долари США, що за курсом Національного банку України становить 3 355 304 грн. 35 коп. (58 073,84 долари США заборгованість за кредитом (тілом кредиту), 46 627,29 доларів США заборгованість за процентами за користування кредитом, 14 014,00 доларів США заборгованість за комісією за користування кредитом, 7 614,10 доларів США пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором за період з 21.01.2018 року по 21.08.2018 року).

При цьому, судом встановлено, що заочним рішенням Обухівського районного суду Київської області від 16.06.2015 року у справі № 372/1878/15-ц стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 13.11.2007 року № КІQ0GA00000073 в розмірі 1 891 908 грн. 82 коп., а також судові витрати в розмірі 3 654 грн., всього 1 895 562 грн. 82 коп.

У вказаному судовому рішенні суд зазначив, що ця заборгованість станом на 17.04.2015 року складалась із: заборгованості за кредитом розмірі 69 251,58 доларів США, заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 9 509,07 доларів США, заборгованості за комісією в розмірі 1 848 доларів США, пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором в розмірі 3 420,26 доларів США, штрафу (фіксована частина) в розмірі 11,66 доларів США, штрафу (процентна складова) в розмірі 4 201,45 доларів США.

Тобто, у зв`язку з невиконанням позичальником встановленого кредитним договором від 13.11.2007 року № КІQ0GA00000073 обов`язку з повернення кредиту частинами, банк використав право передбаченої ч. 2 ст. 1050 ЦК України вимоги дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу, змінивши на власний розсуд умови зобов`язання щодо строку дії договору та періодичності платежів, а відтак строк виконання зобов`язання є таким, що настав.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором від 13.11.2007 року № КІQ0GA00000073 станом на 22.11.2021 року вбачається, що кредитодавець після ухвалення заочного рішення Обухівським районним судом Київської області від 16.06.2015 року продовжував нараховувати проценти за користування кредитними коштами та пеню.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 року в справі № 202/4494/16-ц міститься висновок про те, що право кредитодавця нараховувати проценти припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року в справі № 444/9519/12 міститься висновок про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, а права та інтереси кредитодавця у вказаних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

У постанові від 06.02.2019 року в справі № 175/4753/15-ц Верховний Суд висловив правову позицію, що вимоги банку про стягнення процентів та пені після закінчення строку кредитування не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

З огляду на те, що АТ КБ «Приватбанк» скористався своїм правом дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу, право кредитодавця захищено судом, та рішення суду набрало законної сили.

На підставі зазначеного суд вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені кредитним договором проценти, а також обумовлену в договорі неустойку (пеню), припинилося у зв`язку з пред`явленням позовної вимоги про дострокове повернення суми кредиту, що залишилася несплаченою згідно з ч. 2 ст.1050 ЦК України.

Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за кредитним договором від 13.11.2007 року № КІQ0GA00000073 станом на 22.11.2021 року залишок поточної заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) станом на 14.04.2015 року становив 58 073,84 доларів США.

При цьому, у заочному рішенні Обухівського районного суду Київської області від 16.06.2015 року у справі № 372/1878/15-ц, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 13.11.2007 року № КІQ0GA00000073 в розмірі 1 891 908 грн. 82 коп., встановлено, що станом на 17.04.2015 року заборгованість за кредитом (тілом кредиту) становила 69 251,58 доларів США, заборгованість за процентами за користування кредитом становила 9 509,07 доларів США, заборгованості за комісією в розмірі 1 848 доларів США, пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором в розмірі 3 420,26 доларів США, штрафу (фіксована частина) в розмірі 11,66 доларів США, штрафу (процентна складова) в розмірі 4 201,45 доларів США.

Отже, право кредитодавця захищено в межах суми заборгованості за тілом кредиту в розмірі 69 251,58 доларів США, заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 9 509,07 доларів США, заборгованості за комісією в розмірі 1 848 доларів США, пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором в розмірі 3 420,26 доларів США, штрафу (фіксована частина) в розмірі 11,66 доларів США, штрафу (процентна складова) в розмірі 4 201,45 доларів США, в межах якої кредитор має право на пред`явлення вимоги про звернення стягнення на іпотечне майно.

Вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення суми заборгованості в іншій частині нарахованих процентів та пені є необґрунтованими з наведених вище підстав.

Щодо іншої частини заборгованості, то суд бере до уваги, що представник відповідачів просив застосувати наслідки пропуску позивачем позовної давності, а тому в задоволенні позову слід відмовити в зв`язку з пропуском позовної давності з огляду на наступне.

Згідно зі ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За положеннями ч.ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. 1 ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Позовна давність виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення від 20.12.2007 року у за заявою № 23890/02 у справі «Фінікарідов проти Кіпру»).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності може бути пов`язаний з різними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Використовуючи своє право згідно з указаною нормою, шляхом пред`явлення позову про стягнення заборгованості за кредитним договором до кінцевого терміну, банк змінив строк виконання зобов`язання. Цим банк як кредитор одночасно також змінив момент початку перебігу позовної давності за його вимогами.

Перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в цілому обчислюється з дня настання строку виконання основного зобов`язання, тобто строку виконання зобов`язання в повному обсязі (кінцевий строк) або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 03.06.2020 року у справі № 2-3258/2008.

Отже, позивач змінив строк виконання зобов`язання та набув право пред`явити позов до іпотекодавця протягом трьох років, починаючи від дати невиконання забезпеченого іпотекою зобов`язання, а саме з дати одержання позичальником повідомлення банку про дострокове повернення кредиту, тобто у 2015 році, проте з даним позовом позивач звернувся до суду 13.12.2021 року, більш ніж через 6 років, звернення відбулось поза межами трирічного строку позовної давності, про застосування якої заявлено представником відповідачів.

Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду України від 11.10.2017 року у справі № 6-1674цс17, Верховного Суду від 09.10.2019 року у справі № 390/669/17.

Відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

У постанові Верховного Суду від 18.08.2021 року в справі № 201/15310/16 зазначено, що слід розмежовувати вимогу про стягнення боргу за основним зобов`язанням (actio in personam) та вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки (actio in rem). Вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки «піддається» впливу позовної давності. На неї поширюється загальна позовна давність тривалістю у три роки. На вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки поширюються всі правила щодо позовної давності (початок перебігу, зупинення, переривання, наслідки спливу тощо). У ст. 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також, якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності до нового строку не зараховується. Тлумачення ст. 264 ЦК України дає підстави для висновку, що вона пов`язує переривання позовної давності з будь-якими активними діями іпотекодавця, внаслідок яких він визнає існування саме іпотеки. Тому переривання перебігу позовної давності за основним зобов`язанням не перериває перебігу позовної давності за іншим обов`язком, у тому числі забезпечувальним. Отже, вчиненням позичальником дій, що свідчать про визнання ним свого боргу за основним зобов`язанням, не переривається позовна давність за вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки вимога про стягнення боргу за основним зобов`язанням і вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки є різними вимогами (основною та додатковою), застосування до додаткових вимог наслідків переривання перебігу позовної давності за основною вимогою законом не передбачено.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки.

З огляду на те, що позовна вимога про виселення відповідачів є похідною від вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, у задоволенні цієї вимоги також слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 16, 257, 260, 261, 264, 267, 526, 546, 572, 575, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 12, 33, 35, 36, 37, 38, 39, 41 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 3-5, 7-13, 17, 43, 49, 76-81, 258, 259, 263-265, 352, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення відмовити.

Позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д; .

Відповідач-1 ОСОБА_3 : АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач-2 ОСОБА_4 : АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 .

Третя особа ОСОБА_2 : АДРЕСА_3 .

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.Г. Сташків