Постанова

Іменем України

07 вересня 2022 року

м. Київ

справа № 200/19013/14-ц

провадження № 61-3912св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

особа, яка подала апеляційну та касаційну скарги, - ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 02 березня 2022 року у складі колегії суддів: Пищиди М. М., Лаченкової О. В., Городничої В. С.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до

ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

у якому просив суд визнати за ним та ОСОБА_2 право спільної сумісної власності на домоволодіння, яке складається із житлового будинку літ. «А-2», площею 255,7 кв. м, сараю «літ. В», навісу літ. «Б», вольєру літ. «Г», сараїв літ. «Д, Е, З», навісу літ. «И», споруд «1-7», та на земельну ділянку, площею 624 кв. м, кадастровий номер :02:345:0001, розташовані на АДРЕСА_1 , а також на будинок загальною площею

160,8 кв. м, житловою площею 86,6 кв. м.

У листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до

ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського нотаріального округу Якуба О. А., ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , у якому просив суд визнати договори купівлі-продажу домоволодіння, яке складається із: житлового будинку літ. «А-2», площею 255,7 кв. м, сараю літ. «В», навісу літ. «Б», вольєру літ. «Г», сараїв літ. «Д, Е, З», навісу літ. «И», споруд «1-7», та земельної ділянки, площею

624 кв. м, кадастровий номер :02:345:0001, розташованих

на АДРЕСА_1 та укладених 25 листопада 2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , недійсними.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська

від 11 листопада 2014 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності на майно задоволено.

Визнано домоволодіння, яке складається з житлового будинку літ. «А-2», площею 255,7 кв. м, сараю літ. «В», навісу літ. «Б», вольєру літ. «Г», сараїв літ. «Д, Е, З», навісу літ. «И», споруд поз. «1-7» та земельну ділянку, площею 624 кв. м, кадастровий номер :02:345:0001, що розташовані на

АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 до ОСОБА_2 .

Визнано будинок літ. А-2, загальною площею 160,8 кв. м, житловою

площею 86,6 кв. м, земельну ділянку площею 700 кв. м, кадастровий

номер :02:345:0001, розташовані в

АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 до ОСОБА_2 .

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що 01 жовтня 2013 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська прийнято рішення

в справі № 200/1147/13-ц, яким встановлено факт проживання однією сім`єю без укладення шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 із березня

1991 року, а тому вказане майно придбано за спільні кошти подружжя та

є спільною сумісною власністю.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

УхвалоюДніпровського апеляційного суду від 02 березня 2022 року закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська

від 11 листопада 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності на майно.

Ухвалу суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки скаржника, враховуючи предмет

спору - визнання права спільної сумісної власності на майно, при вирішенні спору не вирішувалися. Оскаржуване рішення суду не містять будь-яких висновків щодо прав та обов`язків скаржника та не порушує його прав. Спір виник між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності на майно. Належних, допустимих та достатніх доказів щодо порушення прав ОСОБА_3 вказаним рішенням не надано.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у травні 2022 року до Верховного Суду,

ОСОБА_3 , посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати, справу передати для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 03 травня 2022 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

У травні 2022 року справ надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційну скаргу мотивовано тим, що у провадженні Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська перебуває інша цивільна справа

№ 403/4191/12 за його позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу. Предметом позовних вимог у справі № 403/4191/12 є стягнення на його користь заборгованості з ОСОБА_2 за нотаріально посвідченими договорами позики грошей, укладеними 09 квітня 2008 року та 18 липня 2011 року.

Вказує, що його законний інтерес полягає у можливості виконання рішення суду у справі № 403/4191/12, за рахунок майна боржника ( ОСОБА_2 ) на стадії виконання судового рішення.

При цьому раніше, з метою забезпечення позову у справі

№ 403/4191/12, ухвалою Бубушкінського районного суду від 11 травня

2012 року накладено арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :05:005:0118, що розташована на

АДРЕСА_3 .

Рішення суду у справі № 200/1013/14-ц яким вказану земельну ділянку визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та

ОСОБА_2 , зачіпає його інтереси та призведе до ускладнення або унеможливлення виконання рішення суду за позовом скаржника ( ОСОБА_3 ) до відповідача ( ОСОБА_2 ).

Визнання спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та

ОСОБА_2 будинку в с. Новоолександрівка також зачіпає законні інтереси скаржника ( ОСОБА_3 ) та призведе до ускладнення або унеможливлення виконання рішення суду у справі № 403/4191/12, незважаючи на те, що арешт на такий будинок, на відміну від земельної ділянки, не накладено.

Вказує, що провадження у справі № 200/19013/14-ц (про визнання майна спільною сумісною власністю) було розпочато вже після подання позову скаржника ( ОСОБА_3 ) до ОСОБА_2 .

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У червні 2022 року ОСОБА_2 подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_3 , в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення апеляційного суду - без змін.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьоюстатті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга ОСОБА_3 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400цього Кодексу.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог

і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Виходячи з приписів статей 55, 129 Конституції України, застосування та користування правами на судовий захист, апеляційний перегляд справи здійснюється у випадках та в порядку, встановлених законом.

Тобто, реалізація конституційного права, зокрема, на апеляційне оскарження судового рішення, ставиться в залежність від положень відповідних процесуальних норм, в даному випадку - норм Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 17 ЦПК України учасники справи,

а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Положеннями частини першої статті 352 ЦПК України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Отже, виходячи з аналізу наведених норм, відповідно до вимог частини першої статті 352 ЦПК України, особи, яких не було залучено до участі

у справі, вправі оскаржити виключно рішення суду, яке безпосередньо стосується прав та обов`язків цієї особи.

У контексті зазначеного, за приписами процесуального законодавства судове рішення, оскаржуване особою, яка не брала участі у справі, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов`язків цієї особи, що випливають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини

і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.

Пунктом 3 частини першої статті 362 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що при розгляді апеляційної скарги, поданої особою, яка не брала участі в розгляді справи судом першої інстанції і яка вважає, що місцевим судом вирішено питання про її права та обов`язки, суд апеляційної інстанції, перевіривши матеріали апеляційної скарги на предмет їх відповідності статтям 354, 356 ЦПК України, та за відсутності підстав для залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги чи для відмови у відкритті апеляційного провадження з інших підстав, відкриває апеляційне провадження за апеляційною скаргою такої особи та має належним чином дослідити і встановити, чи вирішив суд в оскаржуваному рішенні питання про права, інтереси та (або) обов`язки заявника апеляційної скарги.

Якщо ж при цьому судом апеляційної інстанції буде встановлено, що права, інтереси та (або) обов`язки такої особи оскаржуваним судовим рішенням не порушені та що питання про її права, інтереси та (або) обов`язки у справі судом першої інстанції не вирішувалися, то апеляційний суд не позбавлений права закрити апеляційне провадження на підставі пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України.

Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 07 квітня 2020 року у справі

№ 504/2457/15-ц (провадження № 14-726цс19) дійшла подібного за змістом висновку щодо застосування норм процесуального права у випадках розгляду апеляційної скарги на рішення місцевого суду, яка подана особою, яка не брала участі у справі.

Так, згідно із зазначеною ухвалою, судове рішення, оскаржене незалученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право

у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є заявник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо у мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб.

Апеляційний суд на виконання вимог процесуального закону відкрив апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , який не брав участі у справі, належним чином дослідив і перевірив доводи апеляційної скарги та дійшов правильного висновку про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , оскільки у цій справі вирішувався спір між між ОСОБА_1 та

ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності на майно, права та обов`язки ОСОБА_3 не були предметом спору та не вирішувались судом при розгляді цієї справи, мотивувальна частина рішення не містить висновків суду про права та обов`язки ОСОБА_3 , також у резолютивній частині не зазначено про його права та обов`язки.

Перевіривши наведені в касаційній скарзі доводи, які стали підставою для відкриття касаційного провадження у справі, колегія суддів дійшла висновку, що такі не спростовують висновків суду апеляційної інстанції та не дають підстав вважати, що апеляційним судом порушено норми процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення -без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову апеляційного суду - без змін.

Оскільки касаційна скарга залишається без задоволення, то відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 02 березня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: І. А. Воробйова

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк