ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4479/22 Справа № 205/6083/21 Суддя у 1-й інстанції - Мовчан Д. В. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу

Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро»

на заочне рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 27 січня 2022 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2021 року Акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро» (далі - АТ «Банк Кредит Дніпро») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог посилалося на те, що 06 листопада 2019 року між ними та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 4049, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти у розмірі 62 000 грн на споживчі потреби, на строк до 06 листопада 2024 року, а відповідач зобов`язався повернути наданий кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісії, що передбачені цим договором, а також здійснити всі інші платежі за кредитом у встановлених даним договором розмірах і строках та виконати свої зобов`язання за даним договором у повному обсязі. ОСОБА_1 порушив умови договору та станом на 21 травня 2021 року допустив заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 103 016, 60 грн, яка складається з: 58 244, 40 грн - залишок строкового кредиту; 3 231, 50 грн - залишок простроченого кредиту; 0,70 грн - залишок прострочених відсотків та 41 540 грн - залишок прострочених комісій, а тому просило стягнути вказану заборгованість та судовий збір.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 27 січня 2022 року позовні вимоги АТ «Банк Кредит Дніпро» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Банк Кредит Дніпро» заборгованість за кредитним договором №4049 від 06 листопада 2019 року станом на 21 травня 2021 року у загальному розмірі 61 476, 60 грн, що складається із: залишку строкового кредиту 58 244, 40 грн, залишку простроченого кредиту 3 231, 50 грн, залишку прострочених відсотків 0,70 грн. Вирішено питання щодо судових витрат (а.с.85-89).

В апеляційній скарзі позивач АТ «Банк Кредит Дніпро» посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по сумі несплачених комісій скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити їх позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по сумі несплачених комісій.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що ними доведені позовні вимоги в частині наявності підстав для стягнення з відповідача заборгованості за простроченою комісією, що передбачено умовами кредитного договору. Відповідач був ознайомлений з усіма умовами кредитного договору, підписав його та погодився з ними (а.с.92-98).

Відповідач своїм правом передбаченим ст. 360 ЦПК України не скористався.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову становить 103 016, 60 грн та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга АТ "Банк Кредит Дніпро" підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Проте, у повній мірі зазначеним вимогам закону рішення суду в оскаржуваній частині не відповідає з огляду на таке.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 06 листопада 2019 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № 4049 (далі - договір), який підписаний сторонами без будь-яких зауважень та заперечень, та відповідно до умов п.1 якого Банк надає Клієнту грошові кошти (кредит) у тимчасове платне користування на споживчі потреби, а Клієнт зобов`язується повернути споживчий кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісії, що передбачені цим договором, а також здійснити інші платежі за кредитному встановлених даним договором розмірах та строках і виконати свої зобов`язання за цим договором у повному обсязі.

Згідно п.1.1 вказаного договору, Банк надає Клієнту кредит в сумі 62 000 грн строком на 60 місяців з кінцевою датою повернення кредиту до 06 листопада 2024 року.

Умовами вказаного кредитного договору передбачено: 1) сплату процентної ставки за користування кредитом, яка є фіксованою та складає: на строкову заборгованість за кредитом 0,001 % річних, на прострочену заборгованість 56,0 % річних; 2) сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту з 06 листопада 2019 року по 05 березня 2021 року 5 % від суми кредиту, з 06 березня 2021 року по 05 червня 2022 року 4 % від суми кредиту, з 06 червня 2022 року по 05 вересня 2023 року - 3 % від суми кредиту, з 06 вересня 2023 року по 06 листопада 2024 року 1,95 % від суми кредиту. В п.4 договору зазначено графік платежів /розрахунків загальної вартості кредиту для клієнта та реальної річної процентної ставки за договором. Даний кредитний договір підписано відповідачем (а.с.10-11).

Пунктом п.3 даного договору передбачено, що укладаючи з Банком цей Договір Клієнт приймає на себе всі обов`язки та набуває усіх прав, передбачених Універсальним договором банківського обслуговування клієнтів - фізичних осіб у АТ «Банк Кредит Дніпро» (УДБО).

Позивач наголошує, що в порушення умов вказаного кредитного договору, ОСОБА_1 допустив прострочення повернення кредиту і сплати процентів, внаслідок чого за ним станом на 21 травня 2020 року за договором виникла заборгованість на загальну суму 103 016, 60 грн, що складається із: залишку строкового кредиту 58 244, 40 грн, залишку простроченого кредиту 3 231, 50 грн, залишку прострочених відсотків 0,70 грн та залишку прострочених комісій 41 540 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог АТ «Банк Кредит Дніпро» в частині стягнення 41 540 грн, що становить залишок прострочених комісій, суд першої інстанції виходив з того, що встановлення банком у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит (саме як компенсація сукупних послуг банку за рахунок клієнта), є незаконним.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 367 ЦПК України).

Колегія суддів звертає увагу на те, що АТ «Банк Кредит Дніпро» оскаржує рішення суду лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог, а тому в іншій частині рішення суду не переглядається.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції у зв`язку з наступним.

Суд першої інстанції не звернув належної уваги на те, що відповідач укладення кредитного договору з Банком у суді першої інстанції у цій справі не оспорював, як і не оспорював його окремі умови.

Згідно із ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

У відповідності до п. 2.1. кредитного договору №4049 від 06 листопада 2019 року сторони домовились про те, що платежі з погашення заборгованості за кредитом, сплата процентів за користування кредитом та щомісячна комісія за обслуговування кредиту здійснюється у вигляді щомісячних ануітетних (рівномірних) платежів, тобто обов`язковий платіж, розмір якого визначений Графіком платежів (а.4 договору), що є невід`ємною частиною цього договору, до якого також включена фіксована сума щомісячної комісії за розрахунково-касове обслуговування.

Сторони досягли всіх істотних умов цього договору, що скріпили особистими підписами, що свідчить про те, що відповідач, укладаючи такий договір, погодився на нарахуванням до обов`язкового платежу і фіксованої суми комісії за обслуговування кредиту.

Порядок надання і погашення кредиту - розкриває механізм видачі і погашення кредиту із зазначенням терміну. При цьому має бути наведений графік погашення кредиту щодо сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартість усіх супутніх послуг та інших фінансових зобов`язань щодо кредиту. Слід визначити, яким чином повинен бути повернений позичальником кредит, а також дії банку у випадках несвоєчасної сплати позичальником основної суми боргу та процентів за користування ним тощо.

У п.2.1. кредитного договору №4049 від 06 листопада 2019 року банком чітко визначено яким чином повинен бути повернений позичальником кредит, що викладено у Графіку погашення заборгованості (а.с.10-11), що судом першої інстанції досліджено не було та не взято до уваги, а як наслідок не надано належної правової оцінки, при цьому застосування у даному випадку висновку Верховного Суду України, викладених у постанові від 16 листопада 2016 року у справі №6-1746цс16 не відповідає правовідносинам, які склались, з чого колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вирішив питання у своєму рішенні, яке не було предметом цього спору, тобто умови договору, як окремі положення, ніким не оспорювались, а Правила надання банками інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджені постановою Правління НБУ від 10 травня 2007 року № 168, на які посилався суд, втратили чинність на підставі постанови Правління НБУ від 08 червня 2017 року № 49 "Про затвердження Правил розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит".

Посилання суду на постанову Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 та рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року у справі № 15-рп/2011 є безпідставними, оскільки таке рішення та практика суду касаційної інстанції були сформовані за кредитними договорами, що укладалися банками із споживачами до набрання чинності Законом України від 15 листопада 2016 року № 1734-VIII "Про споживче кредитування", без урахування особливостей цього Закону.

Отже, при врегулюванні спірних правовідносин судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права (застосовано закон, який не підлягав застосуванню), тобто положення Закону України Про захист прав споживачів.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 47 Закону України від 07 грудня 2000 року № 2121-III "Про банки і банківську діяльність" банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги. Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері визначає Закон України від 15 листопада 2016 року № 1734-VIII "Про споживче кредитування" .

У статті 1 Закону № 1734-VIII наведено визначення термінів, які вживаються в цьому Законі, зокрема: договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; загальна вартість кредиту для споживача - сума загального розміру кредиту (це сума коштів, які надані та/або можуть бути надані споживачу за договором про споживчий кредит) та загальних витрат за споживчим кредитом (це витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту); споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом, що врегулювано в частині другій статті 8 Закону № 1734-VIII.

До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності). У разі якщо витрати на додаткові чи супутні послуги кредитодавця, отримання яких є обов`язковим для укладення договору про споживчий кредит, або кредитного посередника (за наявності) не були включені до загальних витрат за споживчим кредитом, платежі за ці послуги не підлягають сплаті споживачем. Платежі за додаткові та супутні послуги третіх осіб, пов`язані з договором про споживчий кредит, не включаються до загальних витрат за споживчим кредитом. Якщо укладення договору про надання додаткових чи супутніх послуг третіми особами є обов`язковим для отримання кредиту або для отримання кредиту на умовах, що пропонуються кредитодавцем, споживач має бути прямо проінформований про це у письмовій формі. До загальних витрат за споживчим кредитом не включаються: 1) платежі, що підлягають сплаті споживачем у разі невиконання його обов`язків, передбачених договором про споживчий кредит; 2) платежі з оплати товарів (робіт, послуг), які споживач зобов`язаний здійснити незалежно від того, чи правочин укладено з оплатою за рахунок власних коштів споживача чи за рахунок споживчого кредиту.

Таким чином, Закон № 1734-VIII не забороняє встановлення у договорі про споживчий кредит комісій та інших обов`язкових платежів за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності) (крім тих, які згідно із законом надаються безоплатно) для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

За змістом статей 6, 626, 627, 628 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Враховуючи положення чинного законодавства України про принцип свободи договору, відповідач мав можливість не вступати у кредитні відносини із банком, якщо дійсно вважав встановлення комісії за управління коштами в частині обслуговування кредитної заборгованості у разі порушення позичальником встановлених кредитним договором зобов`язань несправедливою умовою, натомість відповідач погодив зі своєї сторони такі умови договору, підписавши його зміст без будь-яких застережень. Підписавши кредитний договір, ОСОБА_1 засвідчив, що погодився на отримання у кредит коштів саме на умовах, що визначені договором.

Зазначене вище узгоджується з висновком Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеного у постанові від 30 червня 2021 року справа № 201/10403/19 провадження № 61-263св21, що судом першої інстанції не взято до уваги, на вимогу ч.4 ст. 263 ЦПК України.

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що хоча суд і може при розгляді справи про стягнення заборгованості за кредитом надати оцінку умовам договору, однак це слід вирішувати при оскарженні однією із сторін договору таких умов, що в цій справі не відбулось, а судом першої інстанції, всупереч ч.1 ст. 13 ЦПК України, розглянуто питання та встановлено несправедливість умов кредитного договору поза межами заявлених вимог позивачем та відсутності заперечень відповідача щодо заявлених позовних вимог, що є безумовною підставою для скасування рішення в цій частині.

Відповідач у суді першої інстанції у цій справі про оскарження умов кредитного договору у зв`язку із їх невідповідністю положенням ЗУ Про захист прав споживачів не заявляв, тому питання про його застосування у цій справі судом до будь-якої заборгованості відповідача за договором не могло вирішуватись.

З огляду на зазначене, належні, допустимі докази того, що відповідач у добровільному порядку погасив заборгованість за договором перед Банком, тобто в частині суми несплачених комісій у розмірі 41 540 грн, що було заявлено позивачем та не спростовано відповідачем, станом на час розгляду справи судом першої інстанції чи перегляду останньої колегією суддів у матеріалах цієї справи відсутні.

Тому при вищевикладених обставинах, колегія суддів приймає до уваги доводи апеляційної скарги АТ "Банк Кредит Дніпро", вважає їх такими, що ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а рішення суду першої інстанції у цій справі в частині відмови у задоволенні заявлених позовних вимог є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням вимог ЦК України.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм процесуального та матеріального права.

За таких обставин, апеляційну скаргу АТ Банк Кредит Дніпро слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості по сумі несплачених комісій скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення цієї частини позову.

На підставі ч.13 ст.141 ЦПК України апеляційний суд, в порядку розподілу судових витрат між сторонами, вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача АТ "Банк Кредит Дніпро" судовий збір за подачу позовної заяви та апеляційної скарги у загальному розмірі 5 675 грн (2 270 грн + (2 270 грн х 150 %)).

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» - задовольнити.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2022 року в частині відмови стягнення залишку прострочених комісій та в частині стягнення судових витрат по справі у вигляді судового збору - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в частині залишку прострочених комісій - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» () 41 540 грн залишку прострочених комісій за кредитним договором № 4049 від 06 листопада 2019 року станом на 21 травня 2021 року.

Змінити загальний розмір заборгованості, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» () за кредитним договором № 4049 від 06 листопада 2019 року станом на 21 травня 2021 року, збільшивши його з 61 476, 60 грн до 103 016, 60 грн.

Змінити розподіл судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» () судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви в сумі 2 270 грн та за подання апеляційної скарги в сумі 3 405 грн, а всього - 5 675 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров