печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" серпня 2022 р.

Суддя Печерського районного суду м. Києва Головко Ю.Г., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Держави України в особі Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Пенсійного фонду України як Центрального органу виконавчої влади, Головного управління пенсійного фонду України в Одеській області про зобов`язання вчинити дії та відшкодування моральної (не майнової) шкоди,

ВСТАНОВИВ :

05.07.2022 Печерським районним судом м. Києва зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 до Держави України і в особі Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Пенсійного фонду України як Центрального органу виконавчої влади, Головного управління пенсійного фонду України в Одеській області про зобов`язання вчинити дії та відшкодування моральної (не майнової) шкоди, яку передано судді, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.07.2022 для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач просить:

1) зобов`язати посадовців Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України виконати обов`язок виконати виконавчий документ у виконавчому провадження № 60687067;

2) стягнути з Держави України 1000000 гривень моральної шкоди;

3) стягнути з Держави України судові витрати в розмірі 12 677,71 грн. за проведення судової психологічної експертизи, відповідно до договору від 04.01.2021 № 207325.

Як встановлено судом, з січня 2016 року на виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України перебувало виконавче провадження №49868375 з виконання рішення №64511/12, виданого 19.11.2015 Європейським судом з прав людини у справі «Юрій Олексійович Щічка проти України та інші 572 заяви», яким визначено, що на користь ОСОБА_1 підлягає виплата 1000 євро в перерахунку на національну валюту держави - відповідача та виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду від 17.12.2012 №2а/1570/8165/2011, зазначеної у пункті 320 додатку до рішення Суду.

Згідно зазначеної постанови ГУ ПФУ в Одеській області зобов`язано здійснити перерахунок з 13.08.2008 та виплату пенсії ОСОБА_1 відповідно до подання Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУ МВС України в Одеській області від 29.09.2011 за № 14/1029, з урахуванням процентної надбавки за вислугу років підполковника ОСОБА_1 , а саме: у календарному обчислені - 21 рік 4 місяці 28 днів, у пільговому включені - 29 років 8 місяців 23 дня.

13.09.2016 державним виконавцем винесено постанову про закриття виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки в ході виконання зазначеного рішення ЄСПЛ Міністерством юстиції України платіжним дорученням від 17.03.2016 № 1326 на користь ОСОБА_1 перераховані кошти у розмірі 28575,47 грн. (еквівалент 1000 євро) та платіжним дорученням від 06.09.2016 № 5623 сплачена заборгованість по рішенню національного суду в розмірі 2357,92 грн.

Водночас, рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 27.04.2018 у справі №501/536/17 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту ДВС Міністерства юстиції України, визнано протиправними дії старшого державного виконавця ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Сіренко С.В. щодо внесення відомостей до Вимоги державного виконавця №467/23 від 23.08.2016 про встановлення розміру заборгованості перед ОСОБА_1 . Вимогу державного виконавця №467/23 від 23.08.2016 про виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду та постанову від 13.09.2016 щодо закінчення виконавчого провадження ВП №49868375 скасовано.

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 05.11.2019 у справі №501/2675/18 визнано неправомірною бездіяльність Департаменту ДВС Міністерства юстиції України щодо виконання рішення Іллічівського міського суду Одеської області по адміністративній справі № 501/536/17 від 27.04.2018.

Департамент зобов`язано: вжити необхідних заходів щодо виконання посадовцями Міністерства юстиції України рішення Європейського суду з прав людини № 64511/12 від 19.11.2015 в частині вирішення питання щодо відновлення провадження судом України у зв`язку з виключеними обставинами відповідно до вимог пункту 3 частини п`ятої статті 361 КАС Україна по справі № 2-а-5830/10/1570; здійснити примусове виконання рішення Іллічівського міського суду Одеської області по адміністративній справі № 501/536/17 від 27.04.2018.

Таким чином, ОСОБА_1 в першій позовній вимозі оскаржує бездіяльність Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо не виконання судового рішення у адміністративній справі.

У ст. 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття суд, встановлений законом включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Судова юрисдикція це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справ в суді, але за умови, що ця справа відноситься до підсудності саме цього суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У ч. 1 ст. 3 Закону №1404-VIII передбачено перелік виконавчих документів, на підставі яких рішення підлягають примусовому виконанню. Серед них є виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках, зокрема, на підставі судових рішень, а також виконавчі написи нотаріусів (п. п. 1, 3).

Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби на час звернення з позовом до суду врегульований у ст. 74 Закону №1404-VIII.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону №1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом (ч. 2 ст. 74 Закону №1404-VIII).

Тобто, юрисдикція спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби залежить від типу виконавчого документа, на підставі якого було відкрите виконавче провадження, а також суб`єктів їх видання.

Відповідно до ч. 1 ст. 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Отже, за правилами адміністративного судочинства мали оскаржуватися рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, вчинені під час виконання ухвалених в адміністративній справі судових рішень, оскільки закон не встановлює для такого оскарження іншого порядку судового оскарження.

Виходячи з наведеного вище, враховуючи, що ОСОБА_1 подав позов із вимогою на дії/бездіяльність Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з виконання виконавчого документа у адміністративній справі, тому захист прав, свобод та інтересів ОСОБА_1 у даному випадку підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, та дана позовна вимога не може бути розглянута Печерським районним судом м. Києва.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на викладене, у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в частині вимоги про зобов`язання вчинити дії, слід відмовити, оскільки вимога не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного вище, керуючись ст. ст. 4, 5, 19, 186, 259, 260 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження в частині вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання посадовців Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України виконати обов`язок виконати виконавчий документ у виконавчому провадження № 60687067.

Роз`яснити позивачу, що розгляд даної позовної вимоги віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ю. Г. Головко