Справа № 708/19/22
Номер провадження № 2/708/54/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2022 року м. Чигирин

Чигиринський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді - Попельнюха А.О.,

за участю:

секретаря судових засідань - Пасічної Л.А.,

представника позивача - адвоката Куріловича С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чигирині Черкаської області у залі судових засідань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Чигиринської міської ради про визнання права власності на житловий будинок з надвірними господарсько-побутовими будівлями в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Куріловича С.О. звернулась до суду із позовом до Чигиринської міської ради про визнання права власності на житловий будинок з надвірними господарсько-побутовими будівлями в порядку спадкування за законом. В обґрунтування поданого позову зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_2 . У зв`язку з його смертю відкрилась спадщина, до складу якої увійшов житловий будинок з надвірними господарсько-побутовими будівлями АДРЕСА_1 . За життя померлий заповіту не складав, тому спадкування належного померлому майна відбулося за законом. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_2 є дружина померлого ОСОБА_1 та їх спільний син ОСОБА_3 . Вказані спадкоємці проживали за місцем відкриття спадщини, у шестимісячний строк позивач звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, у свою чергу інший спадкоємець - син померлого ОСОБА_3 , подав заяву про відмову від прийняття спадщини. Після спливу шестимісячного строку для прийняття спадщини позивач звернулась до нотаріуса для оформлення своїх спадкових прав, натомість постановою про нотаріальну відмову їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. В обґрунтування вказаної постанови нотаріус зазначила, що на день смерті ОСОБА_2 право власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 не було зареєстровано. Згідно наданих відомостей вказаний будинок на дату смерті спадкодавця продовжує обліковуватися за його матір`ю ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . У свою чергу померлий ОСОБА_2 успадкував вказане домоволодіння після смерті матері ОСОБА_4 , оскільки проживав із нею та був зареєстрований за однією адресою, помер до спливу шестимісячного строку на прийняття спадщини. У свою чергу оформити свідоцтво про право на спадщину на ім`я ОСОБА_2 після смерті його матері ОСОБА_4 неможливо, оскільки він помер до закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини. Позивачці нотаріусом було роз`яснено право зареєструвати спочатку право власності на вказаний житловий будинок у порядку, визначеному п. 66 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127.

За наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 про реєстрацію права власності державний реєстратор виніс рішення про відмову у державній реєстрації. Вказані обставини стали підставою для звернення до суду. Просить суд визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з надвірними господарсько-побутовими будівлями в порядку спадкування за законом, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою від 12.01.2022 провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 10.02.2022 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті, у порядку ч. 7 ст. 81 ЦПК України витребувані додаткові докази, а саме копія спадкової справи.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Курілович С.О. позов підтримав у повному обсязі та просив суд його задовольнити. Суду додатково повідомив, що першочергово власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , була ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . У реєстрі речових прав на нерухоме майно або у інших реєстрах право власності на вказаний будинок за померлою зареєстровано не було, оскільки на час набуття права власності законодавством проведення такої реєстрації не вимагало. Після смерті матері спадкоємцем вказаного будинку став її син ОСОБА_2 , оскільки проживав із нею на день її смерті, від прийняття спадщини не відмовився. Натомість сам ОСОБА_2 помер майже через місяць після смерті матері, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно він не мав об`єктивної можливості оформити право власності на вказаний будинок, оскільки на день його смерті ще не сплив шестимісячний строк для прийняття спадщини. А вже після його смерті єдиний спадкоємець першої черги за законом, який прийняв спадщину - позивач ОСОБА_1 , не має можливості оформити свої спадкові права. Тому єдиним варіантом захисту її порушених прав є судовий захист та визнання за нею права власності.

Відповідач по справі Чигиринська міська рада участь у розгляді справи свого уповноваженого представника не забезпечила, на адресу суду направила заяву, відповідно до якої просили проводити розгляд справи у відсутність представника позивача, проти задоволення позову не заперечували.

Заслухавши представника позивача, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності та взаємозв`язку, судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Спірні правовідносини виникли у зв`язку зі спадкуванням майна, відповідно до їх правового регулювання підлягають застосуванню норми Книги шостої «Спадкове право» Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

В розумінні частини першої статті 1221 Цивільного кодексу України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

На підставі ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Зі змісту статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 , на підтвердження чого надано свідоцтво про смерть від 28.02.2020, актовий запис № 53 (а.с. 14).. За життя померла склала декілька заповітів, якими визначила обсяг спадщини та спадкоємців, яким вона заповіла належне їй на день смерті майно.

Зокрема відповідно до заповіту, який посвідчений 13.11.2015 секретарем Галаганівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області Беденко Т.Г., зареєстровано в реєстрі за № 35, ОСОБА_4 на випадок своєї смерті за життя зробила розпорядження, відповідно до якого житловий будинок із надвірними спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельні ділянки, які обліковуються за житловим будинком, заповіла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 78). Вказаний заповіт на день смерті заповідача не змінено та не скасовано, що підтверджено відміткою в.о. старости на цьому заповіті, а також інформаційною довідкою зі спадкового реєстру за № 60275670 від 22.05.2020 (а.с. 75-76).

З наданого суду свідоцтва про народження вбачається, що ОСОБА_2 був сином ОСОБА_4 , про що у книзі записів актів громадянського стану 08.12.1956 зроблено відповідний актовий запис за № 37 (а.с. 15). Тобто окрім наявності заповіту ОСОБА_2 був спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері ОСОБА_4 . Натомість, оскільки наявність заповіту виключає можливість спадкування за законом, у даних правовідносинах суд враховує норми права, які регламентують порядок спадкування за заповітом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

На підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

З листа Галаганівського старостинського округу від 05.01.2022 за вих. № 02/12-05 судом встановлено, що на момент смерті ОСОБА_4 проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Разом із померлою на день відкриття спадщини проживали та були зареєстровані син ОСОБА_2 , невістка ОСОБА_1 , онук ОСОБА_3 (а.с. 18). Відповідно спадкоємець за заповітом - син померлої ОСОБА_2 прийняв спадщину після смерті матері.

На день смерті померла ОСОБА_4 була власником вказаного домоволодіння. Ця обставина у сукупності підтверджується листом Галаганівського старостинського округу від 05.01.2022, з якого вбачається, що воно обліковується за ОСОБА_4 на підставі погосподарської книги № 1 за 2016-2020 роки, погосподарський номер 56 (а.с. 19); інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 293867572 від 06.01.2022, відповідно до якої право власності на домоволодіння у вказаному реєстрі не зареєстровано (а.с. 20); довідкою КП ЧООБТІ від 15.12.2021 за № 760/о, відповідно до якої станом на 01.01.2013 домоволодіння АДРЕСА_1 не зареєстровано у бюро технічної інвентаризації (а.с. 21) та технічним паспортом на будинок садибного типу станом на 22.12.2021, з якого вбачається, що житловий будинок з прибудовою побудовані у 1969 році, інші будівля та споруди збудовані до 05.08.1992, за виключенням тимчасового сараю літ. «б1», який не є капітальною спорудою, оскільки не має фундаменту (а.с. 22-28).

Такі висновки суду узгоджуються з узагальненнями судової практики з розгляду цивільних справ про спадкування (лист ВССУ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»).

Зокрема у п. 3.1 зазначено, що при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про власність", Законом України від 7 грудня 1990 року № 533-XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами.

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили).

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Спадкоємець майна померлої ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджено свідоцтвом про смерть від 19.03.2020, актовий запис № 77 (а.с. 11).

Спадкування після його смерті відбулося за законом, оскільки за життя померлий заповітів не складав, що підтверджено копією дослідженої судом спадкової справи, заведеної після його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України).

З матеріалів справи судом встановлено, що спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_2 є його дружина ОСОБА_1 та син ОСОБА_3 , які на час відкриття спадщини були зареєстровані та проживали разом із померлим (а.с. 18).

Спадкоємець першої черги за законом ОСОБА_1 28.04.2020 звернулась до Чигиринської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 56), у свою чергу син померлого ОСОБА_3 , як спадкоємець першої черги за законом, подав заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті батька (а.с. 65). З урахуванням наведених юридичних фактів єдиним спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_2 , який у визначеному законом порядку прийняв спадщину, є позивач по справі ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

На підставі ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України).

Зі змісту статті 328 Цивільного кодексу України вбачається, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За таких обставин суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 у порядку спадкування за законом після смерті свого чоловіка ОСОБА_2 набула право власності на житловий будинок з надвірними господарсько-побутовими будівлями АДРЕСА_1 , який вказане набув у порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_4 . Набуте позивачкою право власності на спадкове майно підлягає судовому захисту, оскільки позасудовим шляхом ОСОБА_1 не має об`єктивної можливості зареєструвати право власності на нього. За таких обставин позов підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 328, 392, 1216, 1217, 1220 - 1223, 1258, 1261 - 1265, 1268, 1296, 1297 ЦК України, ст. ст. 12, 76 - 81, 141, 200, 258, 259, 264 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 до Чигиринської міської ради про визнання права власності на житловий будинок з надвірними господарсько-побутовими будівлями в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на житловий будинок з надвірними господарсько-побутовими будівлями і спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , до складу якого входять:

Житловий будинок літ. «А-1,» з прибудовою літ. «а»;

Літня кухня - сарай літ. «Б» з прибудовою літ. «б»;

Сарай (тимчасовий) літ. «б1»;

Сараї літ. «В», «Г», «Ж»;

Погріб літ. «Д»;

Навіс літ. «З»;

Колодязь № 1;

Ворота з хвірткою № 2;

Огорожа № 3.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Черкаського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники та їх адреси:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , прож.: АДРЕСА_1 );

Представник позивача - адвокат Курілович Сергій Олександрович (адреса робочого місця адвоката: вул. Грушевського, буд. 16, каб. № 9, м. Чигирин, Черкаський район, Черкаська область; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЧК № 000534, видане Радою адвокатів Черкаської області 24.10.2013);

Відповідач: Чигиринська міська рада (, місцезнаходження: Черкаська обл., м. Чигирин, вул. Б. Хмельницького, буд. 26).

Вступна та резолютивна частини рішення проголошені судом 29.03.2022, повне рішення складено та підписано 05.04.2022.

Суддя А.О. Попельнюх