Справа № 710/1780/21
Провадження № 2/710/57/22
УХВАЛА

щодо повернення позову

29.03.2022 м. Шпола

Шполянський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді Побережної Н.П.,

за участю секретаря судового засідання - Харченко Л.М.,

представника позивача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду клопотання по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

06.12.2021 до Шполянського районного суду Черкаської області надійшов даний позов, в якому позивач просить стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 145893,81 грн., з яких: 141839,00 грн. - сума основного боргу, 1060,87 грн. 3 % річних за період з 27.08.2021 по 26.11.2021 включно та інфляцій втрати за вересень та жовтень 2021 року, що складають 2993,94 грн.

Свій позов позивач мотивує тим, що між позивачем (позикодавцем) та відповідачем (позичальником) укладений договір позики 26.02.2021, відповідно до умов якого позикодавець передав, а позичальник отримав відсоткову позику в сумі 400000,00 (чотириста тисяч) гривень готівкою та зобов`язався повернути грошові кошти в строки і у порядку, зазначені в Договорі. На підтвердження факту отримання грошових коштів у сумі 400 000,00 грн відповідач власноручно написав розписку. Станом на 26.06.2021 відповідач повернув борг за період 26.05.2021 - 26.06.2021 у сумі, що є меншою на 8 507,00 грн. від суми, що підлягала поверненню в строк до 26.06.2021. На даний час, не зважаючи на настання 26.08.2021 граничного строку для повернення боргу за договором, залишився неповернутим борг у сумі 141 839,00 грн. В усній формі позивач неодноразово вимагав від відповідача виконання зобов`язань за договором та повернення позивачу грошових коштів, проте відповідач залишок боргу позивачу не повернув, посилаючись на відсутність у нього грошових коштів, а останнім часом взагалі на зв`язок не виходить. Тому позивач звернувся до суду.

Ухвалою судді Шполянського районного суду Черкаської області від 14.12.2021 було відкрито провадження у справі.

Ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 24.01.2022 було відмолено в задоволенні клопотання представника відповідача про передачу справи за підсудністю відмовлено.

23.03.2022 до суду надійшло клопотання представника відповідача, в якому він просив повернути позовну заяву, як таку, що подана передчасно. Клопотання мотивоване тим, що позов є передчасним, оскільки договір позики між фізичними особами від 26.02.2021 передбачає обов`язковий досудовий порядок врегулювання спору.

Представник позивача надав суду заперечення, в яких вказав, що вказане клопотання потрібно залишити без розгляду, зважаючи на те, що встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб`єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист. Повернення позовної заяви з підстав не зазначення в ній відомостей про вжиття заходів досудового врегулювання спору, заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, а також доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою, на думку представника позивача, розцінюється як надмірний формалізм, що позбавляє особу права на доступ до суду та ефективний захист порушеного права.

Представник позивача в судове засідання з`явився, проти задоволення клопотання відповідача заперечував та просив залишити його без розгляду.

Представник відповідача до суду не з`явився, просив розглянути клопотання про повернення позову у його відсутність.

Суд, вивчивши клопотання представника відповідача, доходить до висновку, що воно не підлягає задоволенню з таких підстав.

Право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК України, статті 3 і 4 ЦПК України у вказаній редакції Кодексу).

Пунктом 3 Рішення Конституційного Суду України від 09.07.2002 № 15-рп/20002 встановлено, що обов`язкове досудове врегулювання спорів, яке виключає можливість прийняття позовної заяви до розгляду і здійснення за нею правосуддя, порушує право особи на судовий захист. Можливість використання суб`єктами правовідносин досудового врегулювання спорів може бути додатковим засобом правового захисту, який держава надає учасникам певних правовідносин, що не суперечить принципу здійснення правосуддя виключно судом. Виходячи з необхідності підвищення рівня правового захисту держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту.

Право на судовий захист не позбавляє суб`єктів правовідносин можливості досудового врегулювання спорів. Це може бути передбачено цивільно-правовим договором, коли суб`єкти правовідносин добровільно обирають засіб захисту їхніх прав. Досудове врегулювання спору може мати місце також за волевиявленням кожного з учасників правовідносин і за відсутності у договорі застереження щодо такого врегулювання спору.

Таким чином, обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом обов`язкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист.

Такого висновку дійшов в своїй постанові Верховний Суд 27.05.2020 у справі № 2-2134/2010.

Разом з тим згідно з висновком, викладеним в постанові Верховного Суду від 10.11.2021 у справі № 2-8499/10, за змістом статей 526, 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок відповідно до умов договору, тобто як особа, яка порушила права або законні інтереси іншого суб`єкта - кредитора, зобов`язаний поновити їх, не чекаючи на повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту чи звернення до суду із відповідним позовом.

Враховуючи, що вимоги кредитора та взяті позичальником, поручителем зобов`язання за кредитними договорами, договорами поруки в добровільному порядку не виконані на час ухвалення судом рішення, а також частину другу статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час. Тому непред`явлення повідомлення (вимоги) про дострокове виконання зобов`язання з повернення кредиту, чи в разі її направлення: до встановленої дати дострокового добровільного повернення всієї суми кредиту й пов`язаних із ним платежів, або до закінчення терміну, визначеного кредитором у повідомленні (вимозі) для його дострокового добровільного повернення, саме по собі не є необхідною умовою подальшого задоволення позову.

Таким чином, направлення повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту стосується загального порядку досудового врегулювання цих спорів. Ненаправлення такого повідомлення кредитором не може свідчити про відсутність порушення його прав, а як наслідок, кредитор може вимагати їх захисту через суд - виконати боржником, поручителем обов`язок із дострокового повернення кредиту.

Аналогічний висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27.03.2019 у справі № 521/21255/13-ц (провадження № 14-600цс18).

Отже, на підставі наведеного суд доходить до висновку, що ненаправлення повідомлення про повернення прострочених платежів кредитором не може свідчити про відсутність порушення його прав, а як наслідок, кредитор може вимагати їх захисту через суд.

Твердження представника відповідача про те, що наявні підстави для повернення позовної заяви не відповідають дійсності.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 185 ЦПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Відповідно до приписів ст. 185 ЦПК України повернення позовної заяви здійснюється ухвалою суду, внаслідок виявлених недоліків, які не були усунуті позивачем, або ж за наявності обставин, передбачених ч. 4 ст. 185 ЦПК України.

Даний позов, в якому позивач просить стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 145893,81 грн, надійшов до Шполянського районного суду Черкаської області 06.12.2021. Ухвал про залишення позовної заяви без руху суддею постановлено не було. Обставин, передбачених ч. 4 ст. 185 ЦПК України судом також не було виявлено.

Крім того, суд роз`яснює відповідачу, що згідно зі ст. 185 ЦПК України право на звернення про повернення позовної заяви належить позивачу.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Також суд наголошує відповідачу, що заперечення проти позову, він має право викласти в своєму відзиві у строк встановлений судом. Так, ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 14.12.2021 було відкрито провадження у справі та встановлено строк для надання відзиву п`ятнадцять днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження у справі.

Представник відповідача надав суду заяву про вступ в справу 13.01.2022, однак станом на момент постановлення цієї ухвали відзив до суду не надходив.

Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Згідно з ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

За таких обставин суд відмовляє в задоволення клопотання представника відповідача за його необґрунтованістю.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 43-44, 126, 127, 185, 193, 194, 353, ст.354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання представника відповідача про повернення позову відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Ухвала в повному обсязі складена 31.03.2022.

Суддя Н.П. Побережна