УХВАЛА

06 вересня 2022 року

м. Київ

справа № 183/4204/21

провадження № 61-6625ск22

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Сердюка В. В., розглянув заяву ОСОБА_1 про відвід судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Сердюка Валентина Васильовича у справі за позовом ОСОБА_2 до Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) міста Новомосковська, третя особа: виконавчий комітет Новомосковської міської ради, про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2021 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) м. Новомосковська, третя особа - виконавчий комітет Новомосковської міської ради, про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що 02 липня 2007 року вона була прийнята на роботу до Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) м. Новомосковська, а з 28 лютого 2008 року працювала на посаді соціального робітника відділення соціальної допомоги вдома, не маючи жодного стягнення та зауваження. Розпорядженням міського голови № 295-к від 18 травня 2021 року її було включено до атестаційної комісії з атестації директора Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) м. Новомосковська і з того часу між нею та директором склалися неприязні відносини, внаслідок чого ОСОБА_1 запропонувала їй написати заяву про звільнення, однак вона відмовилася. Отримавши відмову, ОСОБА_1 наказала написати заяву про причини її відсутності на робочому місці 24 травня 2021 року, незважаючи на те, що вона була на робочому місці в цей день та виконувала безпосередньо свою роботу. Після цієї події вона звернулася за медичною допомогою та перебувала на лікарняному. 29 травня 2021 року отримавши грошові кошти у більшій сумі ніж вона розраховувала, зателефонувала бухгалтеру територіального центру та остання повідомила про її звільнення з роботи за прогул.

Вказувала, що звільнення відбулося незаконно, оскільки 24 травня 2021 року вона виконувала свою роботу, а на момент прийняття наказу про звільнення перебувала на лікарняному. Крім того, її звільнення не було погоджено, у відповідності до вимог статті 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», а тому просила скасувати наказ № 28-К/тр від 26 травня 2021 року «Про звільнення ОСОБА_2 з посади соціального робітника відділення соціальної допомоги вдома»; поновити її на роботі на посаді соціального робітника відділення соціальної допомоги вдома Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг)

м. Новомосковська та стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 26 травня 2021 року по день винесення рішення.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області

від 01 жовтня 2021 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Скасовано наказ № 28-К/тр від 26 травня 2021 року «Про звільнення

ОСОБА_2 з посади соціального робітника відділення соціальної допомоги вдома».

Поновлено ОСОБА_2 на роботі на посаді соціального робітника відділення соціальної допомоги вдома Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) міста Новомосковська.

Стягнуто з Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) міста Новомосковська на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 26 травня 2021 року по 01 жовтня 2021 року у розмірі 37 501,20 гривня 20 копійок.

Стягнуто з Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) міста Новомосковська на користь ОСОБА_2 50 % сплаченого судового збору у розмірі 454 грн.

Зобов`язано Головне управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області повернути ОСОБА_2 50 % сплаченого судового збору у розмірі 454 грн, а також надлишково сплачений судовий збір у розмірі

52 грн, за квитанцією № 0.0..1 від 06 липня 2021 року.

Рішення в частині поновлення на роботі допущено до негайного виконання.

Не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , яка не брала участі у справі, подала апеляційну скаргу.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 20 квітня 2022 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) міста Новомосковська, третя особа - виконавчий комітет Новомосковської міської ради, про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу закрито.

15 липня 2022 року ОСОБА_1 , засобами поштового зв`язку, звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Дніпровського апеляційного суду від 20 квітня 2022 року в указаній справі.

Ухвалою Верховного Суду від 26 липня 2022 року вказану касаційну скаргу було залишено без руху на надано заявнику строк для усунення недоліків, зокрема запропоновано звернутись до суду касаційної інстанції з клопотанням (заявою) про поновлення строку касаційного оскарження, у якому (якій) надати належні докази в оригіналах чи належним чином завірені їх копії з приводу недотримання апеляційним судом вимог, встановлених статтею 272 ЦПК України, щодо порядку видачі або направлення копій судових рішень, а також докази отримання заявником копії постанови суду апеляційної інстанції саме 24 червня 2022 року, подати уточнену редакцію касаційної скарги, разом із копіями уточненої скарги та додатками відповідно до кількості учасників справи, в якій необхідно вказати конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, та надати докази доплати судового збору.

На виконанням вимог вищевказаної ухвали Верховного Суду від 26 липня

2022 року, заявником надіслано на адресу суду матеріали на усунення недоліків, серед яких міститься заява про відвід судді Сердюка В. В.

В обґрунтування заяви про відвід судді ОСОБА_1 зазначає, що суддя Верховного Суду Сердюк В. В. не може розглядати справу і підлягає відводу у зв`язку з наявними обґрунтованими сумнівами у безсторонності судді та його упередженості (пункт 5 частини першої статті 36 ЦПК України).

Заявник вважає, що ухвала Верховного Суду від 26 липня 2022 року про залишення її касаційної скарги без руху містить протизаконні вимоги.

Розглядаючи заяву про відвід судді, Верховний Суд виходить із такого.

Відповідно до положень статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 40 ЦПК України питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Зміст заяви ОСОБА_1 про відвід судді Верховного Суду Сердюка В. В. не свідчить про наявність підстав, передбачених статтею 36 ЦПК України, для відводу судді з огляду на таке.

Європейський суд з прав людини вказав, що наявність безсторонності відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного. Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (рішення у справі «Білуха проти України», N 33949/02, § 49-52, від 09 листопада 2006 року).

Верховний Суд, оцінюючи наявність обґрунтованих підстав для відводу щодо суб`єктивного критерію, дійшов переконання про відсутність підстав стверджувати, що суддя Верховного Суду Сердюк В. В. виявляє особисту упередженість. Презумпція особистої неупередженості судді діє, допоки не з`являться докази на користь протилежного, а доказів протилежного заявником суду не надано.

Щодо наявності об`єктивного критерію.

По суті заява про відвід судді обґрунтована незгодою заявника з ухвалою Верховного Суду від 26 липня 2022 року про залишення її касаційної скарги без руху та надання ОСОБА_1 строку для усунення вказаних в ухвалі недоліків.

Положення процесуального закону однозначно визначають, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу (частина четверта статті 36 ЦПК України).

Оцінюючи доводи заяви ОСОБА_1 про відвід судді, Верховний Суд виходить із того, що вони по своїй суті зводяться до незгоди заявника із постановленою ухвалою про залишення без руху касаційної скарги ОСОБА_1 , що відповідно до статті 36 ЦПК України не є підставою для відводу судді.

Необґрунтоване усунення судді від участі у розгляді певної справи є порушенням права на справедливий суд, так само як і задоволення необґрунтованої заяви про відвід судді.

Ураховуючи необґрунтованість заявленого ОСОБА_1 відводу судді Верховного Суду Сердюку В. В., питання про відвід судді, відповідно до частини третьої статті 40 ЦПК України, підлягає передачі на розгляд іншому судді, визначеному у порядку, встановленому частиною першою статті 33 ЦПК України.

Керуючись статтями 36, 40 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про відвід судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Сердюка Валентина Васильовича визнати необґрунтованою.

Заяву про відвід передати іншому судді у порядку, передбаченому статтею 40 ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя В. В. Сердюк