УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2022 року місто Чернігів

Справа №750/11952/20

Провадження №2/751/442/22

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

у складі: головуючого-судді Ченцової С. М.

секретаря судового засідання Мірошник В. П.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 (не прибула)

відповідач ОСОБА_2 (не прибув)

представник відповідача адвокат Гордійко Ю.Г.

третя особа Друга чернігівська державна нотаріальна контора (не прибув)

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права власності на 1/2 частину будівельних матеріалів та обладнання,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з травня 2001 року до 24.08.2020 року; визнання за позивачем права власності на 1/2 частину будівельних матеріалів та обладнання, які були використані в процесі будівництва будівель з 2001 року до дня смерті ОСОБА_3 , що розташовані по АДРЕСА_1 .

У судові засідання призначені на 30.08.2022 року та 23.09.2022 року позивач не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлена у встановленому законом порядку (а.с.12, 18), з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду чи розгляду справи без її участі не зверталася.

Відповідач та представник третьої особи у судове засідання не з`явилися. Представник третьої особи надіслав заяву про розгляд справи без представника Другої чернігівської державної нотаріальної контори.

Представник відповідача у судовому засіданні висловив думку, що позов ОСОБА_1 необхідно залишити без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача та її представника.

Вислухавши думку представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 5 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позову заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Аналіз зазначених норм вказує на те, що процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, у відповідності до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд повинен залишати позовну заяву без розгляду. Зазначена норма дисциплінує позивача, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи.

Правове значення у даному випадку має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки у судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 22.05.2019 у справі № 310/12817/13, який суд враховує під час розгляду цієї справи з огляду на положення ч. 4 ст. 263 ЦПК України.

Судом встановлено, що позивач, яка повторно не з`явилася у судове засідання, належним чином була повідомлена про дату, час і місце його проведення. У той же час, в матеріалах справи відсутня заява позивача про розгляд справи за її відсутності.

Згідно із ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Також, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, суд бере до уваги, що Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить з того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Європейський суд з прав людини дотримується позиції, що проявляти ініціативу щодо своєчасного розгляду справи повинен саме позивач.

Так, у рішенні ЄСПЛ від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд, позивач як сторона, яка задіяна у ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

За таких обставин, враховуючи те, що позивач згідно із ч. 3 ст. 13 ЦПК України розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, оскільки належним чином повідомлений позивач без поважних причин повторно не з`явився в судове засідання, що крім іншого, може свідчити про втрату інтересу позивачем до зазначеної цивільної справи, суд вважає за необхідне залишити позовну заяву без розгляду.

Разом із тим, суд вважає за доцільне роз`яснити позивачу, що залишення його позову без розгляду не перешкоджає повторному зверненню до суду з аналогічним позовом.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права власності на 1/2 частину будівельних матеріалів та обладнання слід залишити без розгляду у зв`язку із повторною неявкою позивача у судове засідання без поважних причин.

Керуючись статтями 223, 257, 260, 352-355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права власності на 1/2 частину будівельних матеріалів та обладнання залишити без розгляду.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Ухвала може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її повного складання. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повного тексту ухвали суду.

Суддя С. М. Ченцова