справа № 2-904/11
УХВАЛА

08 вересня 2022 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді Колодяжного С.Ю.

з участю секретаря судового засідання Петришак С.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м.Львові заяву Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про заміну сторони у справі,

встановив:

АТ «Альфа-Банк» березня 2021 року звернулося до Залізничного районного суду м.Львова із заявою, яку на виконання ухвали суду від 30.06.2022 року уточнило 20.07.2022 року, та просить змінити сторону у справі №2-904/11 з ПАТ «Дельта Банк» на АТ «Альфа-Банк»; замінити сторону стягувача у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа у справі №2-904/11 з ПАТ «Дельта Банк» на АТ «Альфа-Банк»; замінити сторону стягувача у виконавчому листі у справі №2-904/11 з ПАТ «Дельта Банк» на АТ «Альфа-Банк»; поновити строк пред`явлення виконавчих документів по справі №2-904/11; у разі скерування попереднього стягувача виконавчих листів по справі №2-904/11, видати дублікати виконавчих листів по справі №2-904/11.

В обґрунтування заяви посилається на те, що рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 08.12.2016 року, яке набрало законної сили, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта-Банк» 124667, 29 грн. заборгованості за кредитним договором №0 від 01.10.2008 року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта-Банк» 565925,03 грн. заборгованості за кредитним договором №00 від 15.07.2008 року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта-Банк» 417018,62 грн. заборгованості за кредитним договором №0 від 24.04.2008 року. 09.12.2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та АТ «Альфа-Банк» укладено Договір №2098/К про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Дельта Банк» відступило АТ «Альфа-Банк» право вимоги за кредитними договорами, в тому числі за договорами кредитів №0 від 01.10.2008 року, №00 від 15.07.2008 року, №0 від 24.04.2008 року, які були укладені з ОСОБА_1 . Оскільки заборгованість за договорами не погашена, просить заяву задовольнити.

Сторони, які беруть участь у справі, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду заяви, в судове засідання не з`явились, що, відповідно до положень ч.3 ст.442 ЦПК України не є перешкодою для розгляду заяви. При цьому представник АТ «Альфа-Банк» у поданій заяві просить розглядати таку за його відсутності.

Вивчивши матеріали заяви, перевіривши матеріали справи №2-904/11, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 08.12.2016 року , яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 15.06.2017 року та постановою Верховного Суду від 30.10.2019 року, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта-Банк» 124667, 29 грн. заборгованості за кредитним договором №0 від 01.10.2008 року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта-Банк» 565925,03 грн. заборгованості за кредитним договором №00 від 15.07.2008 року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта-Банк» 417018,62 грн. заборгованості за кредитним договором №0 від 24.04.2008 року.

09.12.2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та АТ «Альфа-Банк» укладено Договір №2098/К про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Дельта Банк» відступило АТ «Альфа-Банк» право вимоги за кредитними договорами, в тому числі за договорами кредитів №0 від 01.10.2008 року, №00 від 15.07.2008 року, №0 від 24.04.2008 року, які були укладені з ОСОБА_1 .

Відповідно до Додатку №1 до Договору №2098/К про відступлення прав вимоги від 09.12.2019 року до Реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами включено боржника ОСОБА_1 за кредитними договорами №0 від 01.10.2008 року, №00 від 15.07.2008 року, №0 від 24.04.2008 року.

З матеріалів цивільної справи №2-904/11 вбачається, що виконавчі листи на примусове виконання рішення Залізничного районного суду м.Львова від 08.12.2016 року не видавалися, виконавче провадження не відкривалося.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора в зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин. У зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Процесуальне правонаступництво є похідним від матеріального та випливає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони в матеріальному правовідношенні її правонаступником). Процесуальне правонаступництво передбачене статтею 55 ЦПК України. Це перехід процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні. У зв`язку із цим для вирішення судом питання щодо процесуальної заміни сторони у справі необхідна наявність відповідних первинних документів, які підтверджують факт вибуття особи з матеріального правовідношення та перехід її прав та обов`язків до іншої особи - правонаступника.

Матеріальне правонаступництво реалізується в межах процесуального правонаступництва виключно за правилами останнього.

Законодавець не ототожнює «процесуальне правонаступництво» і «заміну сторони виконавчого провадження», оскільки цим інститутам присвячені дві окремі статті ЦПК України - 55 та 442 відповідно. Також це опосередковано випливає зі змісту пункту 28 частини першої статті 353 ЦПК, відповідно до якого ухвала про заміну сторони у справі (процесуальне правонаступництво) та ухвала про заміну сторони виконавчого провадження відокремлені одна від одної як такі, на які можуть подаватись скарги окремо від рішення суду.

Особа, на користь якої видано виконавчий документ, набуває статусу стягувача з моменту видачі такого виконавчого документа, а не з моменту відкриття виконавчого провадження. Але разом з тим ця особа до відкриття виконавчого провадження як юридичного процесу є лише стягувачем у виконавчому документі на стадії виконання судового рішення з відповідним потенціалом прав у виконавчому провадженні, які повноцінно реалізує лише у статусі стягувача як сторони відкритого виконавчого провадження, за виключеннями, передбаченими законодавством. Тому заміна стягувача саме як сторони виконавчого провадження неможлива, якщо заява правонаступника про це подана, зокрема, після спливу строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, але якщо цей строк не був поновлений судом. Водночас заміна стягувача у виконавчому документі іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) допускається на будь-якій стадії судового процесу, у тому числі до відкриття виконавчого провадження.

Підставою для заміни сторони виконавчого провадження (стаття 442 ЦПК України), тобто процесуального правонаступництва в межах виконавчого провадження як юридичного процесу, є правонаступництво в матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і перехід до іншої особи прав чи обов`язків сторони, яка вибула, в цих правовідносинах.

Процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні - це заміна на будь-якій стадії саме виконавчого провадження як юридичного процесу стягувача або боржника іншою особою у зв`язку з її вибуттям, тобто підставою заміни стягувача внаслідок правонаступництва є настання певних обставин, які мають юридичне значення і в результаті яких виникають цивільні права та обов`язки або пряма вказівка акта цивільного законодавства, що не залежить від умов та порядку здійснення виконавчого провадження органами і посадовими особами.

Заміна сторони виконавчого провадження правонаступником у виконавчому провадженні, тобто здійснення процесуального правонаступництва після набрання судовим рішенням законної сили, полягає в поширенні на правонаступників законної сили судового рішення. При цьому на правонаступників законна сила судового рішення поширюється усіма своїми правовими наслідками - незмінністю, неспростовністю, виключністю, преюдиційністю, виконуваністю.

Оскільки виконавче провадження є самостійною стадією судового процесу, сторони виконавчого провадження належать до учасників справи, а отже, якщо процесуальне правонаступництво має місце на стадії виконавчого провадження, заміна сторони виконавчого провадження означає й заміну учасника справи. Але заміна учасника справи не обов`язково означає заміну сторони відкритого виконавчого провадження.

На стадії виконання судового рішення як на завершальній стадії судового провадження можлива заміна сторони у виконавчому провадженні як юридичному процесі правонаступником за наявності відкритого виконавчого провадження. Після відкриття виконавчого провадження та до його закінчення заміна сторони виконавчого провадження (з одночасною заміною відповідного учасника справи) правонаступником здійснюється у порядку, передбаченому статтею 442 ЦПК України з урахуванням підстав, визначених статтею 55 ЦПК України. У цьому випадку приписи статті 442 ЦПК України, що містить процесуальні особливості здійснення правонаступництва у виконавчому провадженні, застосовуються разом з положеннями статті 55 ЦПК України.

Натомість як до відкриття виконавчого провадження, так і після його закінчення заміна учасника справи правонаступником здійснюється на підставі статті 55 ЦПК України, а в окремих випадках також на підставі частини п`ятої статті 442 ЦПК України.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові №2-7763/10 від 08.02.2022 року.

Відповідно до положень ст.124 Конституції України та ст.18 ЦПК України, судові рішення, що набрали чинності, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року, та відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

Також, суд звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини зазначає, що право на судовий розгляд, гарантований ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, захищає також виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які в країні, що поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи при цьому шкоди одній зі сторін.

Зокрема, у п.40 Рішення Європейського суду з прав людини від 19.03.1997 року у справі «Горнсбі проти Греції», п.19 Рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2004 року у справі «Михайленки та інші проти України», Суд наголошує, що п.1 ст.6 Конвенції гарантує кожному право порушити в суді чи трибуналі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Однак це право було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду однієї зі сторін. Важко уявити, щоб п.1 ст.6 Конвенції детально описував процедурні гарантії, які надано сторонам, - справедливість, відкритість і оперативність проваджень, - і не передбачав би гарантій виконання судових рішень. Тлумачення ст.6 як положення, що лише гарантує право на звернення до суду та проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуації, несумісної з принципом верховенства права, який Високі Договірні Сторони зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, виконання судового рішення має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей ст.6 (див. також рішення у справі «Бурдов проти Росії», заява № 589498/00, п. 34).

У своєму рішенні у справі Шмалько проти України від 20/07/2004 Європейський суд з прав людини зазначив, що передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін.

Тобто, практика Європейського суду з прав людини переконливо свідчить про те, що невід`ємною умовою забезпечення права на суд є виконання судового рішення.

Таким чином, оскільки рішення Залізничного районного суду м. Львова від 08.12.2016 року на час укладення Договору №2098/К про відступлення прав вимоги за кредитними договорами №0 від 01.10.2008 року, №00 від 15.07.2008 року, №0 від 24.04.2008 року не виконане, тому наявні підстави для матеріального правонаступництва у спірних правовідносинах, з урахуванням підстав, визначених статтею 55 ЦПК України.

Водночас, вирішуючи питання заміни сторони у справі необхідно врахувати, що зі спливом строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та відсутність підстав для його поновлення, відсутні підстави для процесуального правонаступництва, оскільки правонаступник у матеріальних правовідносинах (новий кредитор) не набув тих прав, які втратив попередній кредитор у зв?язку зі спливом строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання.

В обґрунтування поважності причин пропуску для пред`явлення виконавчого листа до примусового виконання АТ «Альфа-Банк», посилається на те, що рішення Залізничного районного суду м. Львова від 08.12.2016 року було оскаржене до Верховного Суду, тому цивільна справа №2-904/11 протягом тривалого часу знаходилася у Верховному суді, що стало однією з підстав пропуску строків на пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Згідно ч.1 ст.433 ЦПК України, у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

З конструкції ст.433 ЦПК України вбачається, що у ЦПК України не наведено причин, які можна вважати поважними при пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, суд їх визначає у кожному конкретному випадку на підставі доказів, поданих стягувачем.

Враховуючи наведене, суд визнає наведені АТ «Альфа-Банк» причини пропуску строку для пред?явлення виконавчого документа до виконання поважними, тому заява в частині поновлення пропущеного строку для пред?явлення виконавчого листа до виконання та заміни сторони у справі підлягає до задоволення.

Проте, з огляду на те, що виконавчі листи на примусове виконання рішення Залізничного районного суду м.Львова від 08.12.2016 року не видавалися, та виконавче провадження не відкривалося, тому заява в частині заміни сторони стягувача у виконавчому листі та заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, а також у видачі дублікату викокнавчого листа не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 55, 433, 258-261ЦПК України, суд

постановив:

Заяву Акціонерного товариства «Альфа-Банк» задовольнити частково.

Замінити стягувача Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» на його правонаступника Акціонерне товариство «Альфа-Банк» у справі №2-904/11 за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборованості за кредитним договором.

Поновити Акціонерному товариству «Альфа-Банк» пропущений строк для пред?явлення виконавчого документа до виконання у справі №2-904/11 за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборованості за кредитним договором.

В решті вимог заяви - відмовити.

Ухвала набирає законної сили в порядку ст.261 ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя /підпис/

Згідно з оригіналом.

Суддя: С.Ю. Колодяжний