Справа №: 398/1985/22
провадження №: 2/398/1411/22
РІШЕННЯ

Іменем України

"01" вересня 2022 р. м. Олександрія

Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді Демченко І.М.,

за участю секретаря Міщенко С.А.

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої на підставі ордеру діє адвокат Гулян Яніна Вікторівна до Попельнастівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області про визнання незаконним та скасування розпорядження про звільнення та поновлення на роботі,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Гулян Я.В.,

представника відповідача адвоката Віватенка М.І.,

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача ОСОБА_2 звернулася до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовною заявою, яка в подальшому була уточнена, посилаючись на те, що ОСОБА_1 з 02.03.2021 року працювала на посаді директора Комунальної установи "Центр надання соціальних послуг Попельнастівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області" за контрактом. Розпорядженням сільського голови Попельнастівскої сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області №50-к/тр від 07.04.2022 року ОСОБА_1 було звільнено з займаної посади з 07.04.2022 року на підставі ст. 5 Закону України від 15.03.2022 року №2136-IX тп п. 1, п. 1 прим, п. 2 ст. 41 КЗпП України. Із звільненням позивач не погоджується, вважає його безпідставним, незаконним та таким, що порушує її право на працю.

В обґрунтування позовних вимог посилається на такі обставини.

Розпорядженням сільського голови Попельнастівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області №50-к/тр від 07.04.2022 року ОСОБА_1 було звільнено з займаної посади з 07.04.2022 року на підставі ст. 5 Закону України від 15.03.2022 року №2136-IX тп п. 1, п. 1 прим, п. 2 ст. 41 КЗпП України.

Позивач вважає вищезазначене розпорядження незаконним та таким, що грубо порушує її права як працівника, оскільки воно є результатом упередженого ставлення до неї.

Зазначає, що з 14.03.2022 року по 23.03.2022 року вона перебувала у щорічній відпустці, частина якої їй була надана відповідно до розпорядження №8к/тм від 11.03.2022 року. З 24.03.2022 року по 06.04.2022 рік вона перебувала у відпустці без збереження заробітної плати, що надана була їй строком на 14 днів на підставі розпорядження №42к/тр від 11.03.2022 року. У зв`язку з воєнними діями на території України, в період наданих їй відпусток, 18.03.2022 року вона разом з своїми неповнолітніми дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , поїхала за межі України. Під час перебування за межами України, а саме в Данії, її син захворів на отіт, перебіг якого був ускладнений у зв`язку з наявним пошкодженням барабанної перетинки. Лікування було тривалим та йому було не рекомендовано тривалі переїзди чи перельоти. Зважаючи на вищевикладені обставини, 06.04.2022 року вона написала заяву на ім`я голови Попельнастівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області, в які просила надати їй відпустку строком на 30 днів без збереження заробітної плати з 07.04.2022 року по 06.05.2022 року. зазначену заяву 06.04.2022 року о 11:14 год нею було надіслано на офіційну електронну адресу секретаря Попельнастівської сільської ради, а о 16:36год того ж дня продубльовано на адресу сільської ради. З огляну на те, що вона не була залучена до виконання робіт на об`єктах критичної інфраструктури, вона мала законні сподівання на задоволення її заяви та надання їй відпустки. 08.04.2022 року о 16:11 год на її електронну пошту надійшов лист від Попельнастівської сільської ради, в якому було викладено одночасно два розпорядження голови Попельнастівської сільської ради №12-к/тм від 06.04.2022 року про відмову в задоволенні заяви про надання їй відпустки та №50-к/тр від 07.04.2022 року про її звільнення. 05.06.2022 року вона разом з неповнолітнім сином повернулась в Україну та 17.06.2022 року їй було вручено оскаржуване розпорядження та трудова книжка, після чого вона отримала об`єктивну можливість звернутись до суду з позовом.

Позивач, як на підставу визнання наказу незаконним вказує на декілька обставин, а саме:

-їй не було запропоновано надати письмові пояснення та не було повідомлено в

чому полягає грубе порушення нею трудових обов`язків, що передбачено п. 1 ст. 41 КЗпП, який зазначений в розпорядженні про її звільнення. Притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності без зазначення у наказі (розпорядженні) повних і точних відомостей про вчинене правопорушення, без визначення функціональних обов`язків, які порушив працівник, та без зазначення дати порушення, є незаконним. Крім того, в самому розпорядженні не міститься інформації про грубе порушення нею трудових обов`язків. Отже, звільнення її на підставі п. 1 ст. 41 КЗпП не відповідає закону, як в аспекті відсутності підстав для такого звільнення, так і в частині недотримання встановленої законом процедури даного звільнення, як дисциплінарного стягнення;

-посилання в розпорядженні на п. 1 прим ст. 41 КЗпП не підтверджено, оскільки

під час її роботи директором в установі не було випадків несвоєчасної виплати заробітної плати працівникам. У зв`язку з виходом з 14.03.2022 року у відпустку, наказом директора на період відпустки директора було призначено тимчасово виконуючого обов`язки директора ОСОБА_5 .. Свою роботу також продовжували головний бухгалтер, з якою вона постійно перебувала на зв`язку та інші працівники. Головним бухгалтером своєчасно вкладались відомості про нарахування заробітної плати та надсилались до казначейської служби, а виплату заробітної плати вона підтверджувала через свій мобільний додаток в Приват 24 для бізнесу. Таким чином, у відповідача відсутні підстави для звільнення її за п. 1-1 ст. 41 КЗпП. Відсутня не лише її вина у несвоєчасній виплаті заробітної плати, а сама подія несвоєчасної виплати.

-період її перебування на посаді директора, посадова інструкція роботодавцем

розроблена не була, в своїй роботі вона керувалась обов`язками, покладеними на неї відповідно до статуту. В переліку трудових обов`язків директора, зазначених в п. 9.5 статуту, відсутні обов`язки пов`язані з безпосереднім обслуговуванням грошових та товарних цінностей, зокрема з їх зберіганням, обробкою, продажем (відпусканням), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих директора цінностей. У зв`язку з вищевикладеним вважає, що директор КУ «Центр надання соціальних послуг Попельнастівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області» не відноситься до кола осіб, що безпосередньо обслуговують грошові, матеріальні та культурні цінності, а тому підставою для звільнення її з посади не може бути п. 2 ст. 41 КЗпП.

Крім того, відповідачем було порушено ст. 149 КЗпП в частині ігнорування обов`язку відібрання пояснень перед застосуванням такого дисциплінарного стягнення, як звільнення на підставі п. 1, п. 1-1 ст. 41 КЗпП, відповідачем також було проігноровано п. 9.2 Статуту КУ «Центр надання соціальних послуг Попельнастівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області», відповідно до якого директор установи призначається на посаду та звільняється з посади в установленому порядку Попельнастівським сільським головою за погодженням виконавчого комітету Попельнастівської сільської ради. Всупереч зазначеному, її звільнення з посади було здійснено Попельнастівським сільським головою без погодження виконавчого комітету.

Також зазначає про поважність пропуску звернення до суду з позовом посилаючись на те, що про сам факт звільнення була повідомлена 08.04.2022 року шляхом надходження на її електронну пошту копії оспорюваного розпорядження, однак з об`єктивних причин вона не могла реалізувати своє право на судовий захист безпосередньо після надходження інформації про звільнення, оскільки разом з неповнолітнім сином перебувала за межами України та повернулась в Україну 05.06.2022 року, а в м. Олександрія 06.06.2022 року. Деякий час тривали переговори з сільським голою Попельнастівської сільської ради про незаконність її звільнення та вирішення даного питання в позасудовому порядку, однак, в решті решт від виконання таких дій сільський голова відмовився та 17.06.2022 року їй під підпис було вручено розпорядження про звільнення та трудову книжку. У зв`язку з вищевикладеним, вважає що її перебування з неповнолітньою дитиною за межами України в період воєнного стану та систематичних обстрілів території України, є поважними причинами пропуску строку звернення до суду, які об`єктивно перешкоджали їй своєчасно звернутись до суду.

Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08.07.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

25.07.2022 року в судовому засідання представником відповідача було подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого вважає, що дана позовна заява не може бути задоволена, оскільки факти викладені в ній створені та не відповідають дійсності, а також подана з порушення строків позовної давності. КУ «Центр надання соціальних послуг Попельнастівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області» відноситься до установ критичної інфраструктури, оскільки діяльність безпосередньо пов`язана з функціонуванням суспільства та безпеки населення, і якщо не буде діяти дана установа то в подальшому можуть виникнути порушення, функціонування яких може справити негативний вплив для життя і здоровя людей, оскільки КУ «Центр надання соціальних послуг Попельнастівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області» надає послуги внутрішньо переміщеним особам, оплата медикаментів, продуктів та інше по будинку догляду за літніми людьми Попельнастівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 12 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» у період дії воєнного стану роботодавець може відмовити працівнику у наданні будь-якого виду відпусток (крім відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами та відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку), якщо такий працівник залучений до виконання робіт на об`єктах критичної інфраструктури. Частиною 3 ст. 12 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» визначено, що протягом періоду дії воєнного часу роботодавець на прохання працівника може надати йому відпустку без збереження заробітної плати без обмеження строку, встановлено ч. 1 ст. 26 Закону України «Про відпустки», однак це не є обов`язковим зі сторони роботодавця. Враховуючи, що Кіровоградська область не є областю де вчиняються бойові дії, а є областю яка приймає внутрішніх переселенців та допомагає їм адаптуватись на новому місці з повною соціальною підтримкою та забезпеченням житлом, тимчасовою роботою та інше, що необхідне для життя, активно працює КУ «Центр надання соціальних послуг Попельнастівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області» покладаючи на працівників комунальної установи основне навантаження яке потребує координаційних заходів керівника установи. Так як керівник комунальної установи ОСОБА_1 протягом 24 діб була відсутня, виникла нагальна потреба призначення т.в.о керівника установи для організації виконання соціально важливих завдань та обов`язків. 07.04.2022 року за результатом матеріалів службового розслідування було прийняте розпорядження сільського голови Попельнастівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області №50-к/тр від 07.04.2022 року, яким ОСОБА_1 було звільнено з займаної посади з 07.04.2022 року на підставі ст. 5 Закону України від 15.03.2022 року №2136- IX, п. 1, п. 1 прим, п. 2 ст. 41 КЗпП України в звязку з грубим порушенням трудових обовязків керівника установи у сфері соціального захисту населення України, відсторонивши від виконання обов`язків директорки-координатора з надання послуг внутрішньо-переселеним особам, виплати заробітної плати працівникам установи, оплата медикаментів, продуктів та інше по будинку догляду за літніми людьми Попельнастівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області. Відповідач 08.04.2022 року на електронну адресу позивача направив вищезазначене розпорядження про звільнення, таким чином позивач була обізнана про своє звільнення та без жодних правових підстав у встановлений законом строку, а саме в період з 09.04.2022 року по 09.05.2022 рік, не звернулась до суду, а посилається на те, що в країні воєнний стан, однак на території Кіровоградської області жодних бойових дій не проводиться та регіон не відноситься до категорії бойових дій згідно Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України №75 від 25.04.2022 року. Таким чином, дана позовна заява не підлягає задоволенню у зв`язку з пропуском строку звернення до суду, передбаченого ч. 1 ст. 233 КЗпП України, оскільки позивач не навів поважних причин пропуску строку, так як будь-яких перешкод звернутись до суду за захистом порушеного права у місячний термін у нього не було. Щодо судових витрат, то зазначає, що основною підставою оплати праці адвоката є договір про надання правової допомоги. Додатковими підставами оплати праці адвоката можуть бути доведені адвокатом перед клієнтом фактичні витрати по виконанню договору, перелік яких має бути чітко визначений договором. Оскільки позивачем не доведено понесення фактичних судових витрат, то в задоволенні їх стягнення слід відмовити.

29.07.2022 року через канцелярію суду представником позивача було подано відповідь на відзив, відповідно до якого при написанні відзиву представник відповідача посилався на постанову КМУ від 16.03.2022 року №294, якою покладено обов`язки реєстрації переселенців та першої допомоги по розселенню на Міністерство соціальної політики та управління і відділи соціального захисту. В той же час, на день видання зазначеної постанови КМУ №294 від 16.03.2022 року, позивач перебувала у щорічній відпустці. Відповідачем до відома позивача не доводились жодні накази чи розпорядження роботодавця, якими б на неї покладались обов`язки директорки-координаторки, також не видавались розпорядження про відкликання її з відпустки у зв`язку з нагальною необхідністю виконання таких обов`язків. У зв`язку з цим, про той факт, що позивач стала директоркою-координаторкою та мала виконувати якісь додаткові обов`язки, які раніше на неї не покладались, вона дізналась з розпорядження відповідача №12-к/тм від 06.04.2022 року, що було надіслано їй на електронну пошту 08.04.2022 року одночасно з розпорядженням про звільнення. Отже, оскільки ОСОБА_1 не була повідомлена про покладення на неї обов`язків директорки-координаторки, то й відсторонитися від їх виконання вона не могла, тим більше, в той період, коли, на думку відповідача, вона не виконувала обов`язки директорки-координаторки, вона перебувала в наданій їй відповідачем відпустці. Коли позивач уходила у відпустку, вона своїм внутрішнім виконавчим наказом від 11.03.2022 року призначила тимчасово виконувати обов`язки керівника на період перебування у відпустці ОСОБА_5 , яка і здійснювала обов`язки керівника в цей період. Також, свої обов`язки виконувала і головний бухгалтер, у якої перебував електронний ключ з електронним цифровим підписом позивача. Позивач перебуваючи на зв`язку з бухгалтером в режимі онлайн здійснювала підтвердження авторизації входу до Приват24 для бізнесу та підтверджувала здійснення фінансових операцій. Ці функції позивач продовжувала здійснювати і перебуваючи і відпустці, у зв`язку з чим не було затримано ні виплату заробітної плати, ні проведення інших платежів. У зв`язку з цим доводи відповідача про те, що позивач своїм перебуванням у відпустці за кордоном змусила роботодавця вживати якихось заходів для організації належної роботи установи, що нібито стало підставою для відмови в продовженні відпустки, є безпідставними. Крім того, про відмову в задоволенні заяви про надання додаткової відпустки, та про звільнення з посади позивача було повідомлено 08.04.2022 року одним листом одночасно, тим самим позбавлено можливості приступити до роботи. Крім того, жодних доказів про факт проведення службового розслідування, на яке посилається представник відповідача, коло осіб що його проводили, підстав для його проведення, пояснень позивача, які мали б в такому випадку відбиратись, доказів ознайомлення з результатами такого розслідування позивача, відповідач не надає. При цьому оскаржуване розпорядження про звільнення також не містить жодних посилань на результати службового розслідування, як на підставі для звільнення. Також, зазначає, що КУ «Центр надання соціальних послуг Попельнастівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області» не відноситься до переліку об`єктів критичної інфраструктури та не відповідає ознакам, необхідним для цього, відповідно до Закону України «Про критичну інфраструктуру» та порядку затвердженого Постановою КМУ від 09.10.2020 року за №1109. У зв`язку з чим, вважає, що твердження відповідача про наявне у нього, як у роботодавця, право відмовити в умовах воєнного стану у відпустці позивачу, як працівнику, залученому до виконання робіт на об`єктах критичної інфраструктури, є необґрунтованими. Щодо питання про поновлення строку звернення до суду представник позивача зазначає, що відповідно до даних сайту суспільна медіа вбачається, що Кіровоградська область піддається систематичним ракетним ударам, що в свою чергу вказує на те, що в даний час в Україні не має абсолютно безпечних територій навіть в тій місцевості, де бойові дії не ведуться. У зв`язку з цим,є повністю зрозумілим та виправданим бажання позивача, як матері, евакуювати свою неповнолітню дитину в більш безпечне місце. Тому, вважає, що перебування позивача з неповнолітнім сином за межами України в умовах воєнного стану та систематичних ракетних обстрілах Кіровоградської області, є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Також зазначає, що витрати на правову допомогу позивач просить стягнути в сумі 5000грн., а не 15 000грн., як вказує відповідач, і дані витрати підтверджені документально, докази в підтвердження цього додані до позовної заяви при зверненні до суду.

11.08.2022 року представником позивача було подано заяву про уточнення позовних вимог шляхом виправлення описки у справі №398/1985/22, відповідно до якої представник позивача просить при розгляду справи №398/1985/22 врахувати виправлення в п. 2 позовних вимог та розглядати позовну вимогу в наступній редакції «визнати незаконним та скасувати розпорядження сільського голови Попельнастівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області №50-к/тр від 07.04.2022 року «Про звільнення ОСОБА_6 » яким ОСОБА_1 звільнено з посади директора КУ «Центр надання соціальних послуг Попельнастівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області»».

15 серпня 2022 року представником відповідача через канцелярію суду було подано заперечення на заяву про уточнення позовних вимог шляхом виправлення описки по справі №398/1985/22, відповідно до яких представник відповідача зазначає, що заявою про уточнення позовних вимог фактично збільшує позовні вимоги, а саме добавляє вимогу про скасування розпорядження, хоч в первісній заяві питання про скасування не ставить. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 49 ЦПК України, у справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання по справі. Таким чином відповідач вважає, що дана заява не може бути прийнята судом, а позов повинен розглядатися за первинними позовними вимогами, оскільки дана заява подана в порушення вимог ст.. 49 ЦПК України. Однак, відповідач вважає що дана позовна заява не може бути задоволена оскільки факти викладені в ній спотворені та не відповідають дійсності, а також подана в порушення строків позовної давності, про що ним зазначалось у раніше подано відзиві на позов. Крім того, відповідач вважає, що дана позовна заява не відноситься до цивільної юрисдикції, а повинна розглядатись в порядку адміністративного судочинства, оскільки за правилами п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дії чи бездіяльність.

30.08.2022 року представником відповідача було подано клопотання про закриття провадження по справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, посилаючись на те, що даний спір виник з приводу звільнення громадянина з публічної служби, а тому зазначена справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

01.09.2022 року представником позивача було подано заперечення проти клопотання відповідача про закриття провадження по справі, оскільки ОСОБА_1 , обіймаючи посаду директора комунальної установи не була працівником органу місцевого самоврядування, не складала присягу, їй не присвоювався ранг чи категорії, що притаманно прийняттю на публічну службу. В даній справі Попельнастівська сільська рада виступає виключно як роботодавець у трудових відносинах. Відповідно до укладеного 02.03.2021 року контракту ОСОБА_1 приймається на роботу до КУ «Центр надання соціальних послуг Попельнастівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області», що є у спільній власності Попельнастівської сільської територіальної громади на посаду директора комунальної установи. Відповідно до п. 1.3 Контракту, цей контракт є особливою формою строкового трудового договору. На підставі контракту виникають трудові відносини між директором та радою, які є сторонами по контракту. Таким чином, комунальні установи, що діють на основі комунальної власності територіального громади, не є суб`єктами владних повноважень у розумінні положень КАС України, а діяльність директора комунальної установи, з якою укладено особливу форму трудового договору (контракт), не належить до публічної служби, визначеної цим Кодексом.

Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 01.09.2022 року в задоволенні клопотання про закриття провадження по справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України було відмовлено, в зв`язку з неналежністю даної справи до юрисдикції адміністративних судів.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги з урахуванням їх змін та уточнень підтримала та просила їх задовольнити, представник позивача підтримала позицію позивача.

У судовому засіданні представники відповідача позовні вимоги не визнав з підстав, викладених у відзиві та просив суд у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Суд, заслухавши доводи позивача, її представника, представника відповідача, дослідивши письмові докази, встановив фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, що виникли у справі.

Статтею 43 Конституції України кожному гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

За змістом частини першої статті 3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Судовим розглядом встановлено, що Попельнастівська сільська рада в особі голови Волянського О.В., який діє на підставі Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та рішення сільської ради від 25.11.2020 року №3 з одного бику та ОСОБА_1 , з другого боку за погодженням з постійними комісіями сільської ради уклали 02 березня 2021 року контракт про те, що ОСОБА_1 приймається на роботу до комунальної установи «Центр надання соціальних послуг Попельнастівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області», що є у спільній власності Попельнастівської сільської територіальної громади на посаду директора комунальної установи на строк п`ять років з 02.03.2021 року до 02.03.2026 року, що також підтверджується записами у трудовій книжці серії НОМЕР_1 , виданої 09.09.2002 року (а.с. 9, 102-110).

Розпорядженням сільського голови Попельнастівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області №12-к/тм від 06.04.2022 року ОСОБА_1 було відмовлено в задоволенні заяви директора КУ «ЦНСП Попельнастівської сільської ради», пересланої на офіційну електронну пошту 06.04.2022 року (а.с. 7-8).

Розпорядженням сільського голови Попельнастівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області №50-к/тр від 07.04.2022 року ОСОБА_1 було звільнено з посади директора комунальної установи «Центр надання соціальних послуг Попельнастівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області» з займаної посади 07 квітня 2022 року згідно ст.. 5 Закону України від 15.03.2022 року №2136- IX та згідно п. 1, п. 1 прим., п. 2 ст. 41 КЗпП України (а.с. 5).

Відповідно до п. 1, п. 1 прим, п. 2 ст. 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи роботодавця може бути розірваний у разі: одноразового грубого порушення трудових обов`язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами податкових та митних органів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами; винних дій керівника підприємства, установи, організації, внаслідок чого заробітна плата виплачувалася несвоєчасно або в розмірах, нижчих від установленого законом розміру мінімальної заробітної плати; винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір`я до нього з боку роботодавця.

Пункт 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду трудових спорів» наголошує, що на підставі п.1 ст.41 КЗпП за одноразове грубе порушення трудових обов`язків трудовий договір може бути розірвано

лише з керівником підприємства, установи, організації (філії, представництва, відділення, іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства,установи, організації, його заступниками, а також із службовими особами митних органів, державних податкових інспекцій, яким присвоєно

персональні звання, і службовими особами державної

контрольно-ревізійної служби та органів контролю за цінами.

Вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов`язків

грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких

його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду.

Відповідач в своєму розпорядженні про відмову в задоволенні заяви директора КУ «ЦНСП Попельнастівської сільської ради» Баранник Н.В. щодо надання їй відпустки без збереження заробітної плати посилався на те, що постановою КМУ від 16.03.2022 року №294 покладено обов`язки реєстрації переселенців та першої допомоги по розселенню на Міністерство соціальної політики та управління і відділи соціального захисту громадян. Зазначав, що директор КУ «Центр надання соціальних послуг Попельнастівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області», відсторонилась від виконання обов`язків директорки-координатора, чим порушила пп. 1, п. 1 прим, п. 2 ст. 41 КЗпП України.

Однак з витягу з особової картки ОСОБА_1 вбачається що в період з 14.03.2022 року по 23.03.2022 рік ОСОБА_1 перебувала у щорічній основній відпустці, терміном 10 днів, а з 24.03.2022 року по 06.04.2022 рік перебувала у відпустці без збереження заробітної плати тривалістю 14 календарних днів (а.с. 13).

Відповідно до укладеного 02.03.2021 року контракту (а.с. 102-110), ОСОБА_1 була прийнята на посаду директора КУ «Центр надання соціальних послуг Попельнастівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області». Змін до даного контракту не вносилось, її посада значиться як директор КУ «Центр надання соціальних послуг Попельнастівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області».

Отже, на момент прийняття КМУ постанови №294 від 16.03.2022 року ОСОБА_1 перебувала у щорічній основній відпустці та до її контракту не було внесено змін відповідно до вищевказаної постанови та будь-які додаткові обов`язки на неї не покладалися.

Пункт 28 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду трудових спорів» наголошує, що звільнення з підстав втрати довір`я (п.2 ст.41 КЗпП) суд може

визнати обгрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо

обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням,

зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.) вчинив умисно

або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним

органу підстави для втрати до нього довір`я (зокрема, порушення

правил проведення операцій з матеріальними цінностями). При

встановленні у передбаченому законом порядку факту вчинення

працівниками розкрадання, хабарництва і інших корисливих

правопорушень ці працівники можуть бути звільнені з підстав втрати

довір`я до них і у тому випадку, коли зазначені дії не пов`язані з

їх роботою.

Відповідно до розрахунково-платіжних відомостей виплат заробітної плати за період перебування ОСОБА_1 у відпустці, затримок у виплатах не було (а.с. 95-101).

Доказів в підтвердження винних дій ОСОБА_1 , які б підтверджували підстави для втрати довір`я до неї з боку роботодавця, в порушення п. 1 прим, та п. 2 ст. 41 КЗпП України, відповідачем не надано.

Відповідно до п.1.2 та п. 1.3. Статуту Комунальної установи «Центр надання соціальних послуг Попельнастівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області», затвердженого рішенням Попельнастівської сільської ради від 02.04.2021 року №172, установа функціонує на базі майна об`єднаної Територіальної громади Попельнастівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області. Засновником установи є Попельнастівська сільська рада Олександрійського району Кіровоградської області (надалі - засновник). Установа підзвітна і підконтрольна засновнику (а.с. 82-91).

Відповідно до п. 9.2 Статуту поточне керівництво (оперативне управління) здійснює керівник установи директор, який призначається на посаду та звільняється з посади в установленому порядку Попельнастівським сільським головою за погодженням виконавчого комітету Попельнастівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області (а.с. 89).

Як вбачається з розпорядження сільського голови Попельнастівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області №50-к/тр від 07.04.2022 року, в ньому відсутні відомості про погодження звільнення директора КУ «Центр надання соціальних послуг Попельнастівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області» ОСОБА_1 з виконавчим комітетом Попельнастівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області (а.с. 5).

Оскільки розпорядження сільського голови від 07.04.2022 року стосується звільнення з посади директора Комунальної установи «Центр надання соціальних послуг Попельнастівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області», воно є таким, що ухвалено поза межами повноважень,які визначені законом та усупереч Статуту установи.

Згідно ч.ч.1-3 ст. 21 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю,

Відповідно до ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Статтями 148-149 КЗпП України передбачено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

В судовому засіданні позивач наголосила на тому, що їй взагалі не пропонували надати пояснення щодо порушень та тих обставин, які стали підставою для її звільнення на підставі розпорядження від 07.04.2022р. № 50-к/тр.

Так, Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що перед застосуванням до Позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення згідно розпорядження від 07.04.2022р. № 50-к/тр, у ОСОБА_1 витребовувались письмові пояснення з приводу незадовільного виконання нею функціональних обов`язків щодо викладених в розпорядженні від 07.04.2022р. № 50-к/тр фактів. Доказів порушень, які були виявлені Відповідачем та на які він посилається у розпорядженні від 07.04.2022р. № 50-к/тр, суду не надано та в судовому засіданні не здобуто.

Приписами ч.1 ст.233 КЗпП України визначено, що у справах про звільнення працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Відповідно до ст.234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених ст.233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Враховуючи викладене, оскільки позивач знаходився поза межами території України та повернулась до України лише 05.06.2022 року, розпорядження про звільнення отримала 17.06.2022 року, що підтверджується матеріалами справи та не оспорюється відповідачем, а звернулась до суду з даним позовом 07.07.2022 року, суд доходить висновку, що позивач не ставився зневажливо до питання про захист своїх прав та інтересів, а тому наявні підстави для поновлення пропущеного місячного строку.

Відповідно до частини 1 статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Тобто, поновлення на роботі полягає в тому, що працівнику надається та ж робота, яку він виконував до звільнення його з роботи. При цьому, повноваження суду при вирішенні трудового спору щодо поновлення працівника на попередній роботі не слід ототожнювати із процедурою призначення на посаду, що належить до компетенції роботодавця. Виходячи із положень трудового законодавства незаконно звільнений працівник не поновлюється на попередній роботі лише тоді, коли повністю ліквідоване підприємство. Проте така підстава відсутня.

Отже, при вирішенні питання щодо поновлення позивача на роботі, суд виходить із того, що оскаржуване розпорядження №50-к/тр від 07.04.2022 року є протиправним та підлягає скасуванню, відповідно, ОСОБА_1 повинна бути поновлена на посаді, з якої її незаконно звільнено, а саме на посаді директора комунальної установи «Центр надання соціальних послуг Попельнастівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області» з 07.04.2022 року, тобто з дня звільнення.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно доп.1ч.1ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Згідно ч. 3ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно із ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

У частині першій статті 59 Конституції України закріплено право кожного на правову допомогу (професійну правничу допомогу).

Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України таке право є гарантованою Конституцією України можливістю фізичної особи одержати юридичні (правові) послуги (абзац другий пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000). Це право є одним із конституційних, невід`ємних прав людини і має загальний характер; реалізація права на правову допомогу не може залежати від статусу особи та характеру її правовідносин з іншими суб`єктами права; вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати; конституційне право кожного на правову допомогу за своєю суттю є гарантією реалізації, захисту та охорони інших прав і свобод людини і громадянина, і в цьому полягає його соціальна значимість (абзаци третій, четвертий, п`ятий підпункту 3.1, абзац перший підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009). Звернення до суду для захисту конституційного права кожного на правову допомогу безпосередньо на підставі частини третьої статті 8 Конституції України гарантується.

Відповідно до ч. 8ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, оформлені у встановленому законом порядку, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо), розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2статті 137 ЦПК України).

Таким чином, склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 5000 грн, в підтвердження чого представлено договір про надання правової допомоги, детальний опис робіт та квитанцію про сплату коштів від 04.07.2022 р.

Отже, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з конкретних обставин справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення стягнення цих витрат до суми 5000 грн.

На підставі пункту 4 частини 1 статті 430 ЦПК України рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі допустити до негайного виконання.

Керуючись ст. ст. 2, 13, 23, 76-81, 141, 263, 264, 265, 268, 430 ЦПК України, ст.ст. 41, 235 КЗпП України, суд,

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої на підставі ордеру діє адвокат Гулян Яніна Вікторівна до Попельнастівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області про визнання незаконним та скасування розпорядження про звільнення та поновлення на роботі - задовольнити.

Визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду та поновити пропущений строк.

Визнати незаконним та скасувати розпорядження сільського голови Попельнастівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області №50-к/тр від 07.04.2022 року «Про звільнення ОСОБА_6 » яким ОСОБА_1 звільнено з посади директора КУ «Центр надання соціальних послуг Попельнастівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області».

Поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді директора КУ «Центр надання соціальних послуг Попельнастівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області» з дня звільнення, тобто з 07 квітня 2022 року.

Допустити негайне виконання в частині поновлення на роботі.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Попельнастівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області, , юридична адреса: Кіровоградська область, Олександрійський район, сел. Попельнасте, вул. Соборна, 3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_2 , місце проживання якої зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду.

Рішення може бути оскаржено повністю або частково учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси та (або) обов`язки протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст рішення виготовлено 05 вересня 2022 року.

Головуючий: Демченко І.М.