Справа № 462/8642/21 Головуючий у 1 інстанції: Кирилюк А.І.
Провадження № 22-ц/811/900/22 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Шандри М.М.

суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 24 березня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Перша», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача на користь позивача 35 758,70 грн матеріальної шкоди, яка складається з різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою та витрат на оцінку пошкодженого транспортного засобу. Крім цього, просив стягнути моральну шкоду, яку оцінює в розмірі 9 000 грн та покласти судові витрати на відповідача. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що 18.12.2020 на перехресті вулиць Дорошенка-Степана Бандери у м.Львові відбулась дорожньо-транспортна пригода, спричинена з вини ОСОБА_1 , яка керувала автомобілем «Volkswagen Tiguan», реєстраційний номер НОМЕР_1 . Внаслідок ДТП автомобілю «BMW X1», реєстраційний номер НОМЕР_2 , власником якого є позивач, було завдано механічні пошкодження. Викладені обставини та вина відповідача у скоєнні ДТП стверджуються постановою Галицького районного суду м.Львова від 04.02.2021, яка залишена без змін постановою Львівського апеляційного суду від 31.03.2021. Цивільно-правова відповідальність відповідача як власника автомобіля застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Перша», згідно полісу А04339994 від 22.12.2019 із встановленим лімітом відповідальності за шкоду, завдану майну 130 000 грн та франшизою 0,00 грн. 22.12.2020 зареєстровано письмове повідомлення позивача про настання страхової події. 24.12.2020 за участі судового експерта Галамая Б.І. на СТО «Арія Моторс» проведено детальний огляд автомобіля BMW X1», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який 29.01.2021 проводився повторно у присутності представника ПрАТ «Страхова компанія «Перша» - на СТО «Боні Авто Сервіс 112 Україна», за результатами якого встановлено перелік пошкоджених вузлів та деталей, а також визначено перелік робіт необхідних для відновлення автомобіля. У подальшому складено ремонтну калькуляцію та рахунок фактуру, якими встановлено вартість запчастин та ремонту. В обґрунтування понесених витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом покликається на висновок судової автотоварознавчої експертизи №02 від 26.02.2021, з якої вбачається, що вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача становить 59 876,47 грн. За відновлювальний ремонт автомобіля позивач сплатила 55 596,77 грн. Позивачем також понесені витрати, пов`язані з проведенням експертизи, на загальну суму 3 000 грн. 19.05.2021 позивач звернулася до страхової компанії позивача про проведення виплати страхового відшкодування на загальну суму 58 596,77 грн. ПрАТ «Страхова компанія «Перша» здійснила часткову виплату страхового відшкодування на загальну суму 22 838,07 грн, а відтак, позивач стверджує, що різниця між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування становить 35 758,70 грн, а тому, в зв`язку з наведеним, просить позов задовольнити.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 24 березня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, яка становить 31 380,22 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 4 000 гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 908 гривень судового збору.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 , подавши апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що цивільно-правова відповідальність відповідача власника автомобіля Volkswagen Tiguan», реєстраційний номер НОМЕР_1 на час настання страхового випадку була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «Перша», відтак позивач у випадку незгоди з виплатою йому вартості компенсації має право звертатись до страхової компанії з відповідним позовом. Вказує, що відповідач та представники ПрАТ «Страхова компанія «Перша» не були проінформовані та присутні під час проведення огляду автомобіля позивачки, а висновок експерта № 02 судової автотоварознавчої експертизи від 26.02.2021 не є належним доказом у даній справі, так як суперечить рахунку № НОМЕР_3 від 24.12.2020. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

ОСОБА_2 подала до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення суду залишити без змін. Також просила здійснити розподіл судових витрат та стягнути з ОСОБА_1 на її користь 4000 грн на оплату професійної правничої допомоги.

Згідно ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом установлено, що 18.12.2020 на перехресті вулиць Дорошенка-Степана Бандери у м.Львові відбулась дорожньо-транспортна пригода, спричинена з вини ОСОБА_1 , яка керувала автомобілем «Volkswagen Tiguan», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Внаслідок ДТП автомобілю «BMW X1», реєстраційний номер НОМЕР_2 , власником якого є позивач, було завдано механічні пошкодження, що стверджуються постановою Галицького районного суду м.Львова від 04.02.2021, яка залишена без змін постановою Львівського апеляційного суду від 31.03.2021 /а.с.71-74/.

Судом також установлено, що цивільно-правова відповідальність відповідача, як власника вказаного вище автомобіля, застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Перша», згідно полісу АО4339994 від 22.12.2019 із встановленим лімітом відповідальності за шкоду, завдану майну 130 000 грн та франшизою 0,00 грн, в зв`язку з чим позивач звернулася до страхової компанії із повідомленням про настання події /а.с.16-19/.

Відповідно до висновку автотоварознавчої експертизи №02 від 26.02.2021, вартість відновлювальних робіт без урахування ПДВ у вартості нових складових (запчастин), без урахування ПДВ у вартості матеріалів становить 59 876,47 грн; коефіцієнт фізичного зносу складових автомобіля позивача на момент його пошкодження у ДТП 18.12.2020 становить 0,64. Вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових автомобіля «Х1 Xdrive 2.0 TDI 5dr 8AT», номер кузова НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_2 на момент його пошкодження у ДТП 18.12.2020, з врахуванням результатів обстеження 24.12.2020 року, 29.12.2020 року в цінах на дату обстеження без врахування (включення) ПДВ у вартості нових складових (запчастин), без врахування (включення) ПДВ у вартості матеріалів та із середньостатистичною регіональною вартістю ремонтно-відновлювальних робіт без ПДВ становить 31 480,22 грн /а.с.22-61/. На спростування висновку експертизи відповідачем не надано жодних доказів.

Крім цього, позивачу надано рахунок-фактуру на проведення ремонтно-відновлювальних робіт та рахунок-фактуру вартості автомобільних запчастин, складених Товариством з обмеженою відповідальністю «Арія Моторс» /а.с.20-21/.

Позивач здійснила оплату за проведення ремонтно-відновлювальних робіт у розмірі 55 596,77 грн, відповідно до нарядів-замовлення СТО Товариства з обмеженою відповідальністю «Арія Моторс», що стверджується наявними в матеріалах справи квитанціями про оплату за ремонтні послуги /а.с.82-86/.

Як убачаться з матеріалів справи, потерпіла ОСОБА_2 звернулася до ПрАТ «Страхова компанія «Перша» із заявою про виплату страхового відшкодування та отримала виплату страхового відшкодування на загальну суму 22 838,07 грн.

Частиною 1 статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Стаття 1166 Цивільного кодексу України встановлює загальні підстави відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов`язань.

Згідно із ч.1, ч.2 ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до вимог ст.1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За змістом ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, за змістом вказаних норм матеріального права, вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, можуть бути заявлені у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Верховний Суд України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 дійшов висновку, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки у цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Таким чином, розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов`язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно з вимог статті 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності.

Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19), від 22 квітня 2020 у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно визначився із характером спірних правовідносин, нормами матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню, внаслідок чого дійшов правильного висновку, оскільки вартість майнового збитку завданого ОСОБА_2 пошкодженням автомобіля, внаслідок ДТП, яка настала з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то з винної особи - відповідача ОСОБА_1 підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартість відновлювального ремонту автомобіля) і отриманим страховим відшкодуванням.

Суд стягнув з відповідача різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у сумі 31 380,22 грн. Разом з тим, різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою становить 32 758,70 грн (55 596,77 22 838,07 = 32 758,70 грн). Проте позивач рішення суду не оскаржує, тому колегія суддів підстав для зміни рішення суду не вбачає.

Відповідно до ст. 23 ЦК України убачається, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди в розмірі 4 000 гривень відповідає засадам розумності та справедливості, а також обставинам справи та наслідкам, що наступили для позивача, яка зазнала моральних страждань та втрат немайнового характеру, оскільки участь у ДТП, пошкодження власного майна безумовно негативно вплинуло на моральний стан позивача, що призвело до душевних страждань.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

При вирішенні справи суд першої інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Згідно ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно п.1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Таке клопотання відповідачем не подано.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат колегія суддів враховує, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу відповідачем не подано, а вартість наданих послуг з представництва інтересів позивача визначена сторонами Договору про надання правової допомоги у фіксованій сумі.

За таких обставин з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 слід стягнути 4000 грн понесених витрат на правничу допомогу.

Керуючись ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 24 березня 2022 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 4000 грн витрат на правничу допомогу.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено: 19.09.2022

Головуючий

Судді