ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2022 року м.Суми

Справа №592/3842/21

Номер провадження 22-ц/816/248/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Собини О. І.

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 02 червня 2021 року, ухвалене у складі судді Костенка В.Г., у приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми, повний текст рішення виготовлено 04 червня 2021 року,

В С Т А Н О В И В :

01 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 16 листопада 2002 року уклала шлюб з відповідачем, який розірвано рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 18 жовтня 2021 року. Від шлюбу мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина проживає з позивачкою та перебуває повністю на її утриманні. Домовленості між сторонами щодо участі відповідача в утриманні сина не знайдено. Відтак позивачка просить стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Заочним рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 02 червня 2021 рокупозов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини, сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 01.04.2021.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави в сумі 908 грн 00 коп.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати заочне рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 02 червня 2021 рокута ухвалити нове рішення, яким змінити розмір аліментів та стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3 , аліменти у розмірі ј частини середньомісячного заробітку для працівників задіяних у сфері будівництва в Сумській області та не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

У доводах апеляційної скарги вказує, що при прийнятті заочного рішення суд не врахував: чи є на утриманні Апелянта інші особи; який дохід отримує Апелянт; наявність боргових зобов`язань у Апелянта; щомісячний розмір витрат Апелянта на побутові потреби тощо. На даний час Апелянт проживає на території Російської Федерації сумісно з громадянкою РФ ОСОБА_4 , орендує квартиру. Апелянт є безробітним та не отримує будь-яких доходів не в Україні, не в Російській Федерації, регулярно повинен здійснювати витрати на комунальні послуги, послуги мобільного зв`язку та інтернету, оплачувати оренду житла. Також Апелянт вважає, що розмір стягуваних з нього аліментів повинен становити ј частину середньомісячного заробітку для працівників задіяних у сфері будівництва в Сумській області, оскільки середня заробітна платня за спеціальністю Апелянта - столяр з допуском роботи на деревообробних верстатах, значно нижча ніж середня заробітна платня по регіону, з якої визначаються аліменти державним виконавцем.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції встановлено, що 16 листопада 2002 року сторони уклали шлюб, який розірвано рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 18 жовтня 2021 року. Від шлюбу мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина проживає з позивачкою та перебуває повністю на її утриманні. Позивачка також має на утриманні ще одного малолітнього сина, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с. 3-6).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що сторони не досягли згоди по утриманню малолітнього сина, відповідач не надав жодних доказів наявності у нього інших утриманців, а також наявності у нього стабільного, регулярного доходу.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч. 2,3 ст. 51 Конституції України від 26.08.1996 року № 254к/96-ВР батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Положенням ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція про права дитини), визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 180 Сімейного кодексу України від 10.01.2002 № 2947-III (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч.1 ст. 182 Сімейного кодексу України від 10.01.2002 № 2947-III (далі - СК України) при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч. 2 ст. 182 СК України).

Як роз`яснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України.

Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 № 2402-III кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що між сторонами відсутня домовленість з приводу участі відповідача в матеріальному забезпеченні дитини та не врегульовано розмір та періодичність витрат відповідача на утримання сина.

Надання малолітній дитині матеріальної допомоги у добровільному порядку, про що відповідач зазначає в апеляційній скарзі, є правом батька та не звільняє його від обов`язку утримувати дитину. Такий висновок зробив Верховний Суд в постанові від 27 травня 2020 року, справа № 712/4702/19.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що відповідач є безробітним та не отримує будь-яких доходів, оскільки на підтвердження цієї обставини ним не надано належних та допустимих доказів, зокрема довідку центру зайнятості населення про те, що він є безробітнім та перебуває у зв`язку з цим на відповідному обліку. Крім того, зазначаючи про те, що він не отримує будь-яких доходів, відповідач не повідомляє суду за рахунок яких коштів він утримує себе, здійснює витрати на комунальні послуги, послуги мобільного зв`язку та інтернету, оплачує орендну плату та здійснює грошові перекази на банківську картку позивачки.

Доводи апеляційної скарги про те, що розмір стягуваних з відповідача аліментів повинен становити ј частину середньомісячного заробітку для працівників задіяних у сфері будівництва в Сумській області, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони стосуються стадії виконання рішення суду про стягнення аліментів.

Інші доводи апеляційної скарги, за встановлених обставин, не впливають на висновки суду по суті спору.

Суд першої інстанції, при визначенні розміру аліментів на утримання дитини, правильно врахував, що відповідач є працездатним, має задовільний стан здоров`я та у нього відсутні на утриманні інші діти або непрацездатні особи, яких він зобов`язаний утримувати. Розмір аліментів визначено судом з врахуванням обставин справи та положень статтей 181-182 СК України.

Таким чином колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування чи зміни ухваленого рішення. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375, 381-382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 02 червня 2021 рокув даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - Т. А. Левченко

Судді: В. І. Криворотенко

О. І. Собина