Номер провадження: 22-ц/813/5312/22
Головуючий у першій інстанції Петренко В. С.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.03.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Князюка О. В.,

суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П..

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 04.11.2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини,-

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

05.07.2021 року ОСОБА_2 звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просить суд стягнути з ОСОБА_1 на її - ОСОБА_2 користь аліменти на утримання малолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 25 % від всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення донькою повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 , а також стягнути з ОСОБА_1 на її - ОСОБА_2 користь аліменти на її утримання у розмірі 25 % від всіх видів заробітку (доходу), починаючи з дня звернення до суду та до досягнення донькою трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування заявленого позову позивач посилалась на те, що вона - ОСОБА_2 перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем - ОСОБА_1 , однак мешкають окремо.

Від даного шлюбу, як зазначає позивачка, ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народилася донька - ОСОБА_3 .

Позивач вказує, що донька проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні та вихованні.

Позивач стверджує, що відповідач ухиляється від надання матеріальної допомоги на утримання доньки, при цьому, відповідач працює у Департаменті захисту економіки національної поліції України, мешкає в м. Києві, матеріально забезпечений та отримує значні доходи.

У зв`язку з тим, що матеріальної допомоги на утримання дітей відповідач не надає, позивач звернулася до суду із відповідним позовом.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 04.11.2021 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини - задоволено частково.

Стягувато з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , аліменти на утримання малолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 (однієї шостої) частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 05 липня 2021 року й до досягнення ОСОБА_3 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Стягувато з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , аліменти на утримання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень 00 копійок, щомісячно, починаючи стягнення з 05 липня 2021 року й до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В решті вимог - відмовлено.

Допущено негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 1 816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) грн. 00 коп.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, 03.12.2021 року ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу відповідно до вимог якої апелянт просить змінити рішення Київського районного суду м. Одеси від 04 листопада 2021 року в частині стягнення аліментів на утримання ОСОБА_3 , а саме: «стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_4 у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення даного позову, тобто з 05 липня 2021 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 .

В задоволенні іншої частити позову відмовити.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу та заперечення інших учасників справи

Апелянт вважає рішення суду першої інстанції ухваленим з порушенням вимог процесуального законодавства, з неправильним застосуванням норм матеріального права, з недоведеністю та з неповним з`ясування обставин справи, які суд визнав встановленими.

По-перше ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції не розібрався в отриманих доходах відповідача, помилково включив в дохід за 2020 рік матеріальну допомогу, додаткову виплату за COVID-19 в розмірі 55 785,68 грн. Зазначена виплата була здійснена одноразово через захворювання. Вказує, що сплачує аліменти в розмірі 50% від усіх видів доходу. Тому, отриманий дохід від 16 597,62 грн до 18 425,68 грн в місяць.

Крім того, зазначає, що суд першої інстанції прийняв до уваги суму зазначену у довідки, але вона розрахована разом з податками. Отже, суд першої інстанції не встановив дохід ОСОБА_1 а розрахунки провів.

Апелянт вказує, що на теперішній час ОСОБА_1 не має у власності жодного об`єкту нерухомості крім земельної ділянки за межами міста Одеса. Проте зазначена земельна ділянка не має великого матеріального значення, оскільки не обладнана, до неї не проведено комунікації, знаходиться далеко від доріг.

10 000 дол США, що зазначені в декларації, це заощадження ОСОБА_5 , так як відповідач повинен в декларації зазначати доходи близьких.

По-друге, апелянт зазначає, що позивачка має достатніх дохід від оренди паркомісць, власне житло, а також вона постійно працює менеджером по продажу без оформлення, та отримує дохід, що значно перевищує дохід ОСОБА_1 .

По-трете, відповідача вказує, що у нього на утриманні 4 дитини на даний момент, з огляду на що, на кожну дитину може бути стягнуто по 1/8 від доходу (всього 50% від доходу).

По-четверте, звертає увагу суду. Що позивачка проігнорувала норми процесуального права. та не надала відповідь на його запитання викладені у заяві відповідно до статті 93 ЦПК України.

27.01.2022 року від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, з якого вбачається, що позивачка не погоджується з доводами апеляційної скарги, вважає її необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

ОСОБА_2 зазначає, що зазначені апелянтом доводи не відповідають дійсності.

Стосовно тверджень представника відповідача, що суд першої інстанції неправильно з`ясував обставини щодо матеріального стану відповідача ОСОБА_2 зазначає наступне.

Як вказує представник відповідача в апеляційній скарзі, суд першої інстанції, розглядаючи дану справу, дійшов помилкового висновку про добрий фінансовий стан відповідача та можливість відповідача надавати матеріальну допомогу. Зокрема, представник відповідача зазначає, що суд неправильно оцінив довідку про доходи відповідача за 2020 рiк, яку він надав до суду разом з відзивом на позов, та приводить власний розрахунок к якого вбачається, що начебто з вирахуванням аліментів на 3 дітей від попереднього шлюбу та враховуючи аліменти, які суд установив йому в оскаржуваному рішенні у ОСОБА_1 буде залишатися лише 3872,84 грн. на життя на місяць, на які він не зможе проіснувати, а також вказує, що матеріальна допомога, пов`язана з COVID-19 є доплатою, яка збула здійснена відповідачеві одноразово через захворювання. Позивачка зауважує, що такі доводи представника відповідача взагалі не відповідають дійсності.

По-перше: в довідці про доходи № 203 від 12.08.2021 року, про яку йде мова, зазначено, що загальна сума доходу ОСОБА_1 в Департаменті стратегічних розслідувань Національної поліції України за період з 01 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року склала 225213,78 грн. (що й встановив суд першої інстанції в своєму рішенні). Дана сума доходу на цьому місці роботи отримана відповідачем вже після відрахування аліментів, які з нього стягуються на утримання 3 дітей від попереднього шлюбу. Таким чином, середній дохід відповідача в Департаменті стратегічних розслідувань Національної поліції України в 2020 рiцi склав приблизно 18767,81 грн. на місяць (225213,78 грн. / 12 місяців).

За оскаржуваним рішенням з ОСОБА_1 судом вирішено стягувати на утримання позивачки 2270,00 грн. на місяць та 1/6 частину доходу на утримання їх спільної дочки, що дорівнює 2750,18 грн. на місяць (1/6 частина від (18767,81 грн. - 2270,00 грн. = 16497,81 грн.)). Отже, загальна сума аліментів, які за оскаржуваним рішенням мають стягуватися на користь позивачки з доходів ОСОБА_1 , які він отримує як співробітник Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України складає приблизно 5020,18 грн. щомісячно (2750,18 грн. + 2270,00 грн.). А на життя з доходів, які він отримує як співробітник Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, йому буде залишатись приблизно 13747,63 грн. на місяць 55785,68 грн. матеріальної допомоги, додаткової доплати COVID-19, така доплата нарахована відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України № 375 від 29.04.2020 року. В пункті 1 даної постанови зазначено, що такі доплати встановлюються співробітникам національної поліції на період карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та протягом 30 днів з дня його відміни, а отже мають регулярний характер та будуть отримуватися відповідачем і в майбутньому до закінчення дії карантину.

Крім того, представник відповідача, чомусь, не згадує, що окрім основного місця роботи у відповідача ще є робота за сумісництвом в Національній академії внутрішніх справ України, де він в 2020 році отримав дохід в розмірі 217387,00 грн., що підтверджується електронною декларацією відповідача за 2020 рік, роздруківка якої надана до суду разом з позовом.

Також, позивачка вказує, що доводи представника відповідача про те, що ОСОБА_1 знімав зі своїх рахунків кошти та передавав їх та всі свої заощадження позивачці також не заслуговують на увагу суду, оскільки це не підтверджено жодними доказами, а факт заняття відповідачем коштів з рахунку не підтверджує того, що він давав їх позивачці. Так, дійсно, ОСОБА_2 не заперечує, що протягом декількох місяців на початку 2021 року позивачка отримувала певні кошти від відповідача, але такі платежі не перевищували суму 7000,00 грн. на місяць, їх катастрофічно не вистачало, а в подальшому відповідач взагалі перестав надавати навіть цю матеріальну допомогу, в зв`язку з чим позивачка й була вимушена звернутися до суду.

Згідно відомостей, які містяться в електронних деклараціях відповідача за 2016-2020 роки (роздруківки ел. декларацій надавалися до суду з позовом) вбачається, що, незважаючи, на наявність осіб, яких він утримує, його накопичення з 2016 по 2020 роки щорічно зростали та, будучи дорослою, серйозною людино відповідач, ймовірно, розумів, що вступаючи у шлюб з позивачкою буде в змозі утримувати ще й четверту дитину, але після того, як відносини з позивачкою не склалися та вона звернулася до суду з даним позовом відповідач всіляко намагається приховати своє реальне матеріальне становище аби не сплачувати аліментів на дружину, яка не має можливості зараз працювати в зв`язку з доглядом за дитиною та переконати суд встановити йому найменший розмір аліментів на утримання дитини.

З аналізу електронних декларацій відповідача вбачається також, що він надав у борг третій особі 40000,00 доларів США.

ОСОБА_2 вважає, що доводи на представника відповідача про те, що дані кошти відповідач дав своїй матері та не знає чи взагалі поверне вона їх йому також не заслуговують на увагу суду, оскільки це не підтверджено жодними доказами. В декларації статус даних коштів зазначений як такі, що надані в борг третій особі, а отже підлягають поверненню. Стосовно доводів відповідача про те, що позивачка є самодостатньою жінкою та, на його думку, не потребує матеріальної допомоги

Крім того, ОСОБА_2 звертає увагу суду на те, що на сьогоднішній день не працює та не може цього робити, так як доглядає за спільною з відповідачем дитиною, якій нещодавно виповнився всього один рік. Фінансових збережень, про які зазначає представник відповідача (10000,00 доларів США), позивачка не має, знаходиться у скрутному матеріальному становища потребує матеріальної допомоги з боку відповідача, яку він в змозі надавати.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 16.12.2021 року було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 04.11.2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 31.03.2021 року під головуванням судді Князюка О.В справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи в судове засідання.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

Судом встановлено, що з 20 серпня 2020 року позивач - ОСОБА_2 та відповідач - ОСОБА_1 перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с.11).

ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народилася донька - ОСОБА_3 , про що свідчить копія свідоцтва про народження (а.с.12).

Судовим розглядом встановлено, що позивач - ОСОБА_2 та відповідач - ОСОБА_1 проживають окремо, а їх донька проживає разом з позивачем.

Зазначений факт сторонами не заперечувався.

Відповідач - ОСОБА_1 працює у Департаменті стратегічних розслідувань Національної поліції України, з 01 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року загальна сума доходу, за винятком аліментів у розмірі 114 133,63 грн., склала 225 213,78 грн.

Зі змісту щорічних декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2016-2020 р.р. вбачається, що ОСОБА_1 на праві власності належить земельна ділянка площею 0,12 га.

Згідно декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2016-2020 р.р., у відповідача - ОСОБА_1 наявні готівкові кошти: у 2016 році - 2 700,00 доларів США, 34 000,00 грн.; у 2017 році - 6 200,00 доларів США, 44 750,00 грн.; у 2018 році - 8 600,00 доларів США, 19 800,00 грн.; у 2019 році - 12 600,00 доларів США, 21 300,00 грн.; у 2020 році - 15 600,00 доларів США, 24 000,00 грн.; 10 000,00 доларів США; 40 000,00 грн.

Також, з наданих декларації вбачається, що відповідач позичив третім особам грошові кошти у розмірі 40 000,00 доларів США.

Крім того, згідно декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2016-2020 р.р., у банківських установах на ім`я ОСОБА_1 відкриті рахунки на яких містяться безготівкові кошти.

У наданому відзиві на позов відповідач вказує на те, що він здійснював поповнення рахунку позивача на суму від 6 000,00 грн. до 11 000,00 грн. на утримання дитини, двічі передавав 25 000,00 грн. та 20 000,00 грн. на розвиток дитини.

У відповіді на відзив позивач зазначила, що протягом декілька місяців на початку 2021 року вона отримувала від відповідача грошові кошти на банківську карту, однак ці платежі не перевищували суму 7 000,00 грн.

Відповідач - ОСОБА_1 також має неповнолітніх дітей - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_9 .

Так, рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 18.04.2014 року було стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_9 кошти на утримання їх малолітніх дітей в розмірі Ѕ частини зі усіх видів заробітної плати, але не менш 30% відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , і до досягнення дитиною ОСОБА_6 повноліття, а саме: по ІНФОРМАЦІЯ_10 включно, з 16.08.2024 року по 1/3 частини зі усіх видів заробітної плати, але не менш 30% відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину на утримання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , і до досягнення дитиною ОСОБА_7 віку 18 років, тобто по ІНФОРМАЦІЯ_11 включно, починаючи з 20.12.2027 року по 1/4 частини зі усіх видів заробітної плати, але не менш 30% відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину на утримання дитини ОСОБА_8 , і до досягнення дитиною віку 18 років, тобто по ІНФОРМАЦІЯ_11 включно, починаючи з 25.02 2014 року.

Мотивувальна частина

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

П. п. 3, 4 ч. 1ст. 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

За змістом частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно зі статтями 150, 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з частиною першої статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (абзац другий частини третьої статті 181 СК України).

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Положеннями статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька, або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Згідно ч.1 ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Відповідно до ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Як роз`яснено у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за №3 «Про застування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 р. № 606-XIV «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи.

При визначенні розміру аліментів, судом першої інстанції вірно враховано, що відповідач - ОСОБА_1 працює у Департаменті стратегічних розслідувань Національної поліції України, отримує дохід, з 01 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року загальна сума доходу, за винятком аліментів у розмірі 114 133,63 грн., склала 225 213,78 грн.

Також суд прийняв до уваги, що відповідач має у власності готівкові кошти та відкриті рахунки на яких містяться безготівкові кошти.

Аналізуючи матеріальне становище відповідача, суд не обмежується розміром заробітку (доходу) відповідача, та враховує також, що у власності відповідача є нерухоме майно.

При визначенні розміру аліментів, суд також враховує й те, що відповідач - ОСОБА_1 також має неповнолітніх дітей - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , та сплачує аліменти на їх утримання на підставі рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 18.04.2014 року.

Разом з тим, суд також враховує, що відповідач має малолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка також потребує матеріальної допомоги та не може бути позбавлена права на аліменти.

За таких обставин, з урахуванням положень ст. 182, 183 СК України, судом першої інстанції було враховано як матеріальне становище позивача, яка проживає з донькою, так і матеріальне становище відповідача, з урахуванням того, що обов`язок по утриманню дітей у батьків є рівним, вважає, що розмір аліментів, який буде стягуватись на утримання малолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повинен бути встановлений у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 05 липня 2021 року й до досягнення донькою повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 .

При визначенні розміру аліментів, суд виходить із засад розумності та справедливості, враховує можливість відповідача надавати допомогу в зазначеному розмірі, якої буде достатньо для забезпечення належного матеріального утримання дітей, їх гармонійного розвитку, а також враховуючи, що обов`язок по утриманню дитини у батьків є рівним.

Доводи апеляційної скарги щодо не встановлення та не врахування дійсних обставин справи є такими, що не заслуговують на увагу, з огляду на те, що не підтверджуються належними та допустимими доказами, та зводяться до незгоди відповідача з ухваленим рішенням без належного обґрунтування.

Щодо вимог ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на її утримання у розмірі 25 % від всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення донькою трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 75 Сімейного кодексу України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до ст. 77 СК України утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Аліменти сплачуються щомісячно. За взаємною згодою аліменти можуть бути сплачені наперед.

Відповідно до ст.80 СК України аліменти присуджуються одному із подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя або у твердій грошовій сумі. Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд виходить з того, що відповідач має працездатний вік, працює, і враховуючи відсутність в неї самостійного доходу, чоловік має їй компенсувати втрату можливості повноцінно себе реалізувати у громадському житті та надавати визначену законодавством допомогу дружині.

Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Виходячи з положень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу.

Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини.

У зв`язку з доглядом за дитиною, якій менше трьох років, позивач не має змоги працювати та утримувати себе.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо того, що ОСОБА_1 спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання дружини, з якою проживає їх спільна дитина, до досягнення нею трьох років.

Разом з цим, з урахуванням обставин справи, суд вірно задовольний позов частково та дійшов до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на її утримання в розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який станом на 01 січня 2021 року складає 2 270,00 грн., щомісячно, до досягнення донькою трьох років.

Доводи апелянта щодо можливості позивачкою працювати та отримувати жодними належними та допустимими доказами підтверджено не було.

При цьому, суд роз`яснив сторонам, що відповідно до ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ч.1 ЦПК України).

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що у суду апеляційної інстанції відсутні повноваження щодо направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до статті 375 ЦПК України.

Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу, а рішення суду залишає без змін.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і не спростовують висновки суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено з дотриманням вимог процесуального права. У зв`язку з зазначеним, апеляційну скаргу ОСОБА_10 слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що у зв`язку з недостатньою кількістю суддів (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 16), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування тих суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці і т.п.) навантаження на суддів виходить за межі фізичних можливостей.

В пункті 1.6. Європейської хартії про статус суддів (Рада Європи, 1998 р.) з урахуванням положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом» зазначено, що на державу покладається обов`язок забезпечувати суддів - всіма засобами, необхідними для належного виконання їхніх завдань, і зокрема, для розгляду справ в межах розумного періоду часу.

У пункті 33, 35 Рекомендації CM/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам - членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки, ухваленою Комітетом Міністрів Ради Європи 17 листопада 2010 року, підкреслено, що кожна держава повинна виділяти судам достатньо ресурсів, приміщень та устаткування, щоб вони могли функціонувати відповідно до стандартів, викладених у ст.6 Конвенції, а також щоб судді могли ефективно працювати.

У судах має працювати достатня кількість суддів та кваліфікований допоміжний персонал.

Тому, незабезпечення належного функціонування судової системи через відсутність достатньої кількості суддів, у зв`язку з надмірним навантаженням, унеможливлює розгляд справ у строки, передбачені національним законодавством.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ч.1 ЦПК України).

Оскільки колегія суддів у задоволенні апеляційної скарги відмовила, судові витрати за її подання відшкодуванню на користь апелянта не відповідають.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 04.11.2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках передбачених п. 2 «а» - 2 «г» ч. 3 ст 389 ЦПК України.

Головуючий: О. В. Князюк

Судді: А. П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе