25.08.2022 Єдиний унікальний № 371/77/22 провадження № 2/371/384/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2022 року м. Миронівка

ЄУН 371/77/22

Провадження № 2/371/384/22

Миронівський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді Капшук Л.О.,

за участі секретаря судових засідань Горкуші О.М.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг», треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна, приватний виконавець виконавчого округу Київської області Канцедал Олександр Олександрович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

Представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи заявлені вимоги тим, що 07 вересня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною вчинено виконавчий напис № 6225, відповідно до якого з позивача ОСОБА_1 на користь ТОВ «УМ Факторинг» належить стягнути заборгованість загальною сумою 42 985 грн. за кредитним договором № 3160961 від 06 листопада 2020 року, укладеним із ТОВ «Авентус Україна», право вимоги за яким перейшло до ТОВ «УМ Факторинг».

Оспорюваний виконавчий напис перебуває на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Київської області Канцедала Олександра Олександровича, яким 20 жовтня 2021 року відкрито виконавче провадження № 67179208.

Вважає, що під час вчинення виконавчого напису нотаріусом не дотримано вимог Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», оспорюваний виконавчий напис вчинено за відсутні доказів безспірності заборгованості, на кредитному договорі, що не був посвідчений нотаріально, відповідач не підписував в будь - який спосіб вищевказаний кредитний договір з ТОВ «Авентус Україна».

Зазначив, що з 22 лютого 2017 року нотаріуси позбавлені можливості вчиняти виконавчі написи про стягнення заборгованості, що випливають з кредитних відносин, оскільки постанову Кабінету Міністрів України № 622 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та нечинною.

Просив визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 6225, вчинений 07 вересня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною, згідно якого з позивача ОСОБА_1 належить стягнути на користь ТОВ «УМ Факторинг» заборгованість в розмірі 42 985 грн.

Також просив стягнути з відповідача судові витрати у виді судового збору у розмірі 992,40 грн., судового збору за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 496,20 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

Процесуальні дії у справі, заяви, клопотання учасників справи

Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області від 04 лютого 2022 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області від 04 лютого 2022 року забезпечено позов шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документу.

04 лютого 2022 року відповідачу та третім особам, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, направлено копію ухвали про відкриття спрощеного провадження та копію позовної заяви з додатками за адресою місцезнаходження.

17 лютого 2022 року копію ухвали про відкриття спрощеного провадження та копію позовної заяви з додатками вручено уповноваженому представнику відповідача, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке надійшло до суду 22 лютого 2022 року.

18 лютого 2022 року копію ухвали про відкриття спрощеного провадження та копію позовної заяви з додатками вручено приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Сазоновій О.М., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке надійшло до суду 22 лютого 2022 року.

09 лютого 2022 року приватному виконавцю виконавчого округу Київської області Канцедалу О.О. копію ухвали про відкриття спрощеного провадження доставлено на електронну адресу, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Відповідно до пункту 1 частини 8 статті 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку.

Заяв із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та клопотань про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін до суду не надходило.

Відповідно до положень статті 274 ЦПК України, справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження.

Аргументи учасників справи

01 серпня 2022 року від представника відповідача ТОВ «УМ Факторинг» надійшла заява про визнання позовних вимог про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. В заяві представник відповідача зазначив, що здійснення виконавчого напису нотаріусом було неналежним способом захисту права відповідача на стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому вимоги позивача є обґрунтованими. Проти вимог про стягнення інших витрат заперечив з підстав їх недоведеності.

Фактичні обставини справи

Судом встановлені такі фактичні обставини.

07 вересня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною на договорі про надання споживчого кредиту № 3160961 від 06 листопада 2020 року, сторонами за яким зазначено ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 , вчинено виконавчий напис № 6225, відповідно до якого звернено стягнення заборгованості за кредитним договором № 3160961 від 01 листопада 2020 року, укладеним між ОСОБА_1 та ТОВ «Авентус Україна», право вимоги за яким перейшло до ТОВ «УМ Факторинг» на підставі договору факторингу №1 від 06 вересня 2019 року та реєстру прав вимог №14 від 03 серпня 2021 року.

Приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Канцедалом Олександром Олександровичем 20 жовтня 2021 року відкрито виконавче провадження № 67179208 з виконання вказаного виконавчого напису.

Вказані обставини підтверджуються даними договору про надання споживчого кредиту від 06 листопада 2020 року (а.с. 15-18), виконавчого напису № 6225 від 07 вересня 2021 року (а.с. 14), постанови про відкриття виконавчого провадження від 20 жовтня 2021 року № 67179208 (а.с. 19-20).

Мотиви суду та застосовані норми права

Суд, дослідивши наявні матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

За правилами статті 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів.

Відповідно до правил вказаної статті, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Правилами підпунктів 1.1.,1.2. пункту 1 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5 (далі по тексту Порядок), встановлено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно підпункту 3.1. пункту 3 глави 16 Порядку, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Відповідно до підпункту 3.3 пункту 3 глави 16 Порядку, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 № 1172.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»).

За приписами підпунктів 3.5. пункту 3 глави 16 Порядку, при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 № 1172.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 7 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту проголошення.

Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому, наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв'язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Як вбачається з матеріалів справи, оспорюваний виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом 07 вересня 2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Вчиняючи зазначений виконавчий напис, приватний нотаріус неправомірно керувався пунктом 2 Переліку документів у редакції постанови № 662, яка на той час уже була нечинною згідно з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі N 826/20084/14, резолютивна частина якої була опублікована в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23.

Таким чином, договір про надання споживчого кредиту № 3160961 від 6 листопада 2020 року, який наданий відповідачем нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, а тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Зібрані по справі та досліджені в судовому засіданні докази свідчать про обґрунтованість вимог позивача та наявність підстав для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Статтею 206 ЦПК України визначено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

В надісланій на адресу суду заяві відповідачем ТОВ «УМ Факторинг» позов, в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, визнано. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права чи інтереси інших осіб, а тому приймається судом, що також є підставою для задоволення позову.

Висновки за результатами розгляду

Згідно правил статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Аналіз статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України вказує на те, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, сторона, яка звернулася до суду, повинна довести належними та допустимими доказами вимоги, що нею заявлені, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

На підставі досліджених доказів суд дійшов висновку, що оспорюваний виконавчий напис вчинено на не посвідченому нотаріально кредитному договорі, що свідчить про порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису.

Позовні вимоги в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, ґрунтуються на вимогах закону та підтверджені матеріалами справи, визнання відповідачем позову в цій частині не суперечить закону, не порушує права чи інтереси інших осіб, а тому позов в цій частині є доведеним.

Щодо розподілу судових витрат

При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір в розмірі 992 гривні 40 копійок за подання позовної заяви та в розмірі 496 гривень 20 копійок за подання заяви про забезпечення позову, що підтверджується квитанціями від 14 січня 2022 року (а.с. 1, 30).

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно вказаного правила, судовий збір, сплачений позивачем, підлягає стягненню з відповідача в сумі 1488 гривень 60 копійок.

Також позивачем ОСОБА_1 було заявлено вимогу про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 5000 грн., згідно договору про надання правової допомоги № б/н/21 від 08 грудня 2021 року та додатку № 1та № 2 до вказаного договору з переліком послуг, що надаються адвокатом (а.с. 21-27).

Відповідно до статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно положень частини 2 статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4 статті 137 ЦПК України)

За правилами частини 2 та частини 3 статті 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов'язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Позивачем на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу надано договір про надання правничої допомоги № б/н/21 від 08 грудня 2021 року, Додаток № 1 до Договору про надання правничої допомоги № б/н/21 від 08 грудня 2021 року, акт виконаних робіт від 19 січня 2022 року, меморіальний ордер № @2PL885708 від 11 грудня 2021 року на суму 2000 грн., меморіальний ордер № @2PL395749 від 10 січня 2022 року на суму 1500 грн.

Зазначеними письмовими доказами та матеріалами справи підтверджено, що вказані витрати пов?язані з розглядом справи, документально підтверджені.

Частиною 5 статті 137 ЦПК України встановлено, що у разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частиною 6 статті 137 ЦПК України обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Представником відповідача 22 лютого 2022 року подано клопотання про зменшення судових витрат на правничу допомогу. Клопотання обґрунтоване тим, що розмір вартості послуг визначених у договорі не співпадають з розміром, що зазначений в додатку № 2 до договору та. Зокрема за умовами договору розмір вартості послуг визначається з урахуванням Рекомендованих (мінімальних) ставок адвокатського гонорару, затверджених рішенням засновника АБ. Розмір вартості послуг, наданих адвокатом є більшим, ніж визначено в Рекомендованих (мінімальних) ставках адвокатського гонорару.

Крім того, представник відповідача вказала, що спір у цій справі є спором незначної складності, а для адвоката Калініна С.К. є типовим, оскільки він спеціалізується на справах даної категорії, а тому має знання про усі правові позиції по цій категорії справ, напрацьовані шаблони позовів та клопотань з цієї тематики. Спірні правовідносини не передбачають складну правову позицію та великих затрат часу на виготовлення процесуальних документів з огляду на їх типовість. Вказала на те, що гонорар у розмірі 5000,00 грн. не відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, а тому підлягають зменшенню. Також зазначила, що надані меморіальні ордери не підтверджують факту сплати гонорару ОСОБА_1 , оскільки з них неможливо встановити особу платника.

Звернула увагу на те, що наданий додаток № 2 до договору не є актом, оскільки складений і посвідчений не обома сторонами договору, а лише адвокатом, а тому не може вважатися первинним бухгалтерським документом і підтверджувати господарську операцію. Без підписаного акту відсутнє підтвердження, що правова допомога надана в повному обсязі відповідно до договору та у позивача виник обов?язок щодо такої оплати, оскільки такий обов?язок виникне лише після підписання акту, який не підписаний і не долучений до матеріалів справи. За відсутності доказів того, що саме позивач здійснила оплату коштів на рахунок АБ фактичність витрат позивачем не доведена.

При вирішенні питання щодо співмірності витрат на надання правничої допомоги, суд виходить з того, що підставою звернення позивача до суду були дії відповідача щодо отримання виконавчого напису нотаріуса на кредитному договорі, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Саме з 22 лютого 2017 року пункт 2 постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, визнано незаконним та нечинним у частині можливості вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями.

Також суд враховує дії відповідача щодо визнання позову, стадію розгляду справи, на якій відбулося таке визнання, а також зазначені представником відповідача підстави визнання позову, зокрема, щодо обрання неналежного способу захисту прав відповідача на стягнення боргу шляхом здійснення виконавчого напису нотаріуса.

Вирішуючи питання про стягнення судових витрат на правничу допомогу, суд враховує, що на момент вчинення виконавчого напису судова практика розгляду за категорією таких справ була установленою, а тому звертаючись до приватного нотаріуса за вчиненням оспорюваного виконавчого напису відповідач мав передбачити наслідки оспорення такого виконавчого напису позивачем у судовому порядку та, як наслідок, несення витрат на правничу допомогу і можливість їх стягнення з відповідача.

Суд зазначає, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини 5 статті 137 ЦПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

В додатку №2 до договору про надання правової допомоги № б/н/21 від 08 грудня 2021 року адвокатом наведено перелік послуг та їх вартість, яку суд вважає обґрунтованою та пропорційною до предмета спору.

Підтвердженням надання вказаних послуг адвокатом є наявні в матеріалах справи процесуальні документи у виді позовної заяви, заяви про забезпечення позову, копії адвокатського запиту та результатів його розгляду у виді копій документів виконавчого провадження.

Підтвердженням погодження позивачем фіксованого розміру вартості послуг у сумі 5000,00 грн. та їх оплати є дані додатку № 1 до договору про надання правничої допомоги, дані меморіальних ордерів, в яких в графі призначення платежу зазначено, що оплата здійснена ОСОБА_1 відповідно до умов договору № б/н21.

Суд відхиляє доводи представника відповідача про те, що вказані меморіальні ордери не підтверджують сплату коштів ОСОБА_1 , оскільки сплата здійснена на підставі договору, зобов?язання з виконання якого взяла на себе саме позивач.

Також суд відхиляє доводи представника відповідача щодо невідповідності вартості послуг наданих позивачу, вартості, що встановлена в Рекомендованих (мінімальних) ставках адвокатського гонорару з огляду на наступне.

В договорі сторони погодили, що розмір вартості послуг визначається з урахуванням, а не на підставі Рекомендованих (мінімальних) ставок адвокатського гонорару, які відповідно до додатку 1 до договору підлягають коригуванню з урахуванням строків та результатів вирішення спірних відносин, ступені важкості справи, обсягу правових послуг необхідних для досягнення бажаного результату та належного виконання окремих доручень. А тому визначення вартості послуг виходячи з мінімальних ставок в сторону збільшення є правом сторін договору та відповідає приписам статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

З урахуванням викладеного, суд прийшов до висновку, що розмір витрат розмір є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору.

Таким чином з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у виді сплаченого судового збору у розмірі 1488,6 (992,4+ 496,2) та судові витрати понесені в зв?язку з надання правничої допомоги у розмірі 5000,00 грн., всього 6488,60 грн.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 76 - 81, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263 - 265, 268, 274, 279, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг», треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна, приватний виконавець виконавчого округу Київської області Канцедал Олександр Олександрович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, задовольнити повністю.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазонової Олени Миколаївни № 6225 від 07 вересня 2021 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» заборгованості за кредитним договором № 3160961 від 06 листопада 2020 року.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в розмірі 1488 гривень 60 копійок судового збору та 5000 гривень 00 копійок витрат на професійну правничу допомогу, всього стягнути 6488 (шість тисяч чотириста вісімдесят вісім) гривень 60 (шістдесят) копійок.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач:

ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: квартира під номером АДРЕСА_1 .

Відповідач:

Товариство з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг», , адреса місцезнаходження: офіс під номером 7/1, будинок під номером 73 Г, вулиця Ризька, місто Київ.

Треті особи:

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна, адреса місцезнаходження: квартира під номером АДРЕСА_2 .

Приватний виконавець виконавчого округу Київської області Канцедал Олександр Олександрович, адреса місцезнаходження: офіс під номером 507, будинок під номером 5 А, Бізнес центр «Карат», місто Вишгород, Вишгородський район, Київська область.

Суддя підпис Л.О. Капшук

Згідно з оригіналом

Суддя Л.О. Капшук