Справа № 308/5505/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2022 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого-судді Бенца К.К.,

при секретарі Курбатова Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за правилами загального позовного провадження за позовом Акціонерного товариства "Альфа - Банк" до ОСОБА_1 , треті особи ОСОБА_2 , Ужгородський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області про звільнення майна з-під арешту,-

В С Т А Н О В И В:

Акціонерне товариство "Укрсоцбанк" правонаступником якого є Акціонерне товариство "Альфа - Банк" звернулося до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , треті особи ОСОБА_2 , Ужгородський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області про звільнення майна з-під арешту. Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 10.12.2007 року між ОСОБА_2 та Акціонерним комерційним банком "Укрсоцбанк" укладено кредитний договір № 08/297-86, відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 30 000,00 дол. США зі сплатою за користування кредитом відсотків. Також 10.12.2007 року між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , яка є майновим поручителем боржника, було укладено Іпотечний договір відповідно до якого на забезпечення виконання основного зобов`язання, Іпотекодавець передала в іпотеку належне їй на праві власності майно, а саме: трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

У зв`язку з невиконанням боржником умов кредитного договору, банк почав процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки.

01.04.2019 року право власності на майно було зареєстровано за АТ «Укрсоцбанк», що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Однак, позивачу стало відомо, що реалізувати власне майно на даний час неможливо, оскільки на предмет іпотеки накладено арешт , а саме Ужгородським міським відділом ДВС Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, 22.05.2015 року винесено постанову № 46336636 про арешт майна відповідача та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все нерухоме майно відповідача .

Позивач вважає, що накладення державним виконавцем арешту на майно, яке належало відповідачу ОСОБА_1 на праві власності та одночасне перебування в іпотеці АКБ «Укрсоцбанк», а на даний час належить на праві власності позивачу порушує охоронювані інтереси та права власника (іпотекодержателя), зокрема порушує право Банку на своєчасне задоволення своїх вимог, які забезпечені іпотекою майна, за рахунок вартості іпотечного майна.

Позивач зазначає, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване.

В зв`язку з вищенаведеним, з посиланням на приписи ч. 1 ст. 391 ЦК України, ч.1 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження», позивач просить суд звільнити з-під арешту нерухоме майно, яке належить АТ «Укрсоцбанк», а саме квартиру АДРЕСА_1 , який накладений на підставі постанови від 22.06.2015 року Ужгородським міським відділом ДВС Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, та стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 06.12.2019 року було замінено позивача Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» його правонаступником АТ «Альфа-Банк».

Провадження у справі ухвалою суду не зупинялося, а тому не було підстав для його поновлення.

Представник позивача в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує.

Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, від відповідача ОСОБА_1 надійшла на адресу суду нотаріально посвідчена 29.09.2021 року заява про розгляд справи без її участі, не заперечує проти задоволення позовних вимог.

Представник відповідача у судове засідання повторно не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, подав заяву про розгляд справи у відсутності.

Третя особа - ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив.

Представник третьої особи Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області в судове засідання повторно не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку.

01.08.2019 року відповідачем подано до суду заяву про відкладення судового засідання.

05.12.2019 року представником позивача подано до суду заяву про заміну сторони її правонаступником.

22.04.2020 року представником позивача подано до суду клопотання про проведення підготовчого судового засідання без участі представника позивача.

02.07.2020 року представником відповідача подано до суду заяву про вступ у справу як представника.

06.07.2020 року представником відповідача подано до суду клопотання про відкладення розгляд справи.

01.10.2021 року відповідачем подано до суду заяву про розгляд справи без його участі.

23.03.2022 року представником відповідача подано до суду заяву про проведення судового засідання без його участі.

23.03.2022 року представником позивача подано до суду клопотання про проведення судового засідання без її участі .

В ході розгляду справи проведені наступні процесуальні дії:

01.07.2019 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження.

06.12.2019 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду замінено позивача на його правонаступника.

06.10.2021 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи принципи рівності сторін, суд дійшов до наступного.

Згідно ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Судом встановлено, що 10.12.2007 року між ОСОБА_2 та АКБ "Укрсоцбанк" укладено кредитний договір № 08/297-86, відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 30 000,00 дол. США. зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 13,50 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 09.12.2022 р. копія якого приєднана до матеріалів справи./а.с.9-11/

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором Акціонерний комерційний банк соціального розвитку та ОСОБА_1 10.12.2007 року уклали іпотечний договір № 08/297-86 посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ,зареєстрований в реєстрі за № 2912, відповідно до якого іпотекодавець ОСОБА_1 передає в іпотеку іпотеко держателю нерухоме майно, а саме трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 , яка належить іпотекодавцю ОСОБА_1 на праві приватної власності, копія якого приєднана до матеріалів справи./а.с.12-13/

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта за № 162684941 від 08.04.2019 року право власності на майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 було зареєстроване за АТ «Укрсоцбанк» на підставі повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання.

Як встановлено судом, на предмет іпотеки накладено арешт, за наступним записом:

номер запису про обтяження 31052873 (спеціальний розділ) Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зареєстровано 25.06.2015 року, підстава виникнення обтяження: постанова, про арешт майна боржника , серія та номер 47569820, виданий 22.06.2015, видавник: МВДВС Ужгородського МРУЮ , вид обтяження: арешт нерухомого майна, опис предмета обтяження: трьохкімнатна квартира АДРЕСА_2 ; відомості про субєкта обтяження: ОСОБА_1 .

Як встановлено судом, 10.09.2019 року Загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» та єдиним акціонером АТ"Укрсоцбанк" затверджено рішення про реорганізацію АТ"Укрсоцбанк" шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк». Згідно рішення №5/2019 єдиного акціонера АТ"Укрсоцбанк" від 15.10.2019 року, затверджено Передавальний акт та визначено, що правонаступництво щодо всього майна, прав та обов`язків АТ"Укрсоцбанк" які зазначені у передавальному акті, виникає у АТ «Альфа-Банк» з дати визначеної у Передавальному акті, а саме з 15.10.2019 року. Отже, з 15 жовтня 2019 року внаслідок реорганізації АТ "Укрсоцбанк" правонаступником усіх прав та обов"язків є АТ "Альфа - Банк".

Накладення арешту на іпотечне майно порушує пріоритетні права позивача як іпотекодержателя та на даний час як власника нерухомого майна.

Оскільки зазначена нерухомість є предметом іпотеки, а з 01.04.2019 року було зареєстроване право власності за АТ «Укрсоцбанк» на підставі повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання позивач має намір реалізувати її.

Проте, наявність арешту перешкоджає реалізації прав АТ «Укрсоцбанк» правонаступником якого є АТ "Альфа - Банк" як власника.

Відносини, що склалися з приводу зняття арешту майна регулюються Цивільним кодексом України, Законом України «Про виконавче провадження» та Цивільним процесуальним кодексом України.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 ЦПК України, позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України та ч.1ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспоре-ні.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 Постанови Пленуму ВССУ № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03 червня 2016 року позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Відповідно до ч. 1 ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно із ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Отже, іпотека як правовий інститут виконує забезпечувальну функцію виконання боржником основного зобов`язання, тобто спрямований на те, щоб гарантувати кредитору-іпотекодержателю право на задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна за наявності в боржника заборгованості перед кредитором.

Частина 1 статті 7 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя (ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку»).

Для реалізації права іпотекодержателя, останній має право звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

Законом України «Про іпотеку» визначені й інші способи реалізації іпотекодержателем своїх прав. Однак, у разі накладання арешту на предмет іпотеки, іпотекодержатель позбавляється права задовольнити свої вимоги, зокрема, шляхом позасудового врегулювання.

Відповідно до положень частини першої та другої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна ( коштів ) боржника, або про опис та арешт майна ( коштів ) боржника.

Як зазначено у статті 59 ЗУ «Про виконавче провадження», - особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обтяження - заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, встановлена законом, актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або така, що виникла на підставі договору.

Згідно з ч. 1 та ч. 3 ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження» для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після ухвалення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю; наявна письмова згода заставодержателя. Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або коли йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі.

Як встановлено судом, зокрема на майно, іпотекодержателем якого був позивач, а на даний час власником якого є позивач, накладено арешт в ході здійснення виконавчого провадження щодо боржника.

Слід звернути увагу на те , що законом ( ст. 3 Закону України «Про іпотеку» ) встановлений пріоритет іпотекодержателя на задоволення своїх вимог за рахунок майна, яке перебуває в іпотеці.

Судом встановлено, що договір іпотеки був укладений, 10.12.2007 р. між Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 , а відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта за № 162684941 від 08.04.2019 року арешт накладено постановою про накладення арешту, яка винесена 22.06.2015 року, тобто пізніше ніж було укладено договір іпотеки. Отже, позивач мав пріоритетне право на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки та на підставі повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання 01.04.2019 року прийнято рішення державним реєстратором про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за позивачем.

Таким чином, наявність арешту на іпотечне майно порушує законні права позивача , який на той час був іпотекодержателем, а на даний час власником нерухомого майна.

Виходячи з наведеного, накладення арешту на предмет іпотеки є незаконним, оскільки дане майно було забезпеченням виконання зобов`язань ОСОБА_1 перед позивачем, який на час звернення до суду є власником нерухомого майна, а тому позов є обґрунтованим, заявлений у відповідності до вимог чинного законодавства, а відтак підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно ч. 1 - ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач і третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - разом з поданням відзиву або письмовими поясненнями третьої особи.

Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд.

Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ немає для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України,№ 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи вищевикладене, а також приписи ст. 16 ЦК України, згідно якої суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача, шляхом звільнення з-під арешту трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 , яка на праві приватної власності належить АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ "Альфа-Банк", який накладено на підставі постанови про арешт всього майна боржника ОСОБА_1 № 47569820 від 22.06.2015 державним виконавцем Ужгородського МВДВС ГТУЮ в Закарпатській області.

Відповідно до ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного та, керуючись Конституцією України, ст.ст. 15, 16, 321, 391, ЦК України, Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст. 4, 5, 19, 76-82, 89, 95, 258, 259, 263-265, 274, 275, 279, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов Акціонерного товариства "Альфа-Банк" до ОСОБА_1 , треті особи ОСОБА_2 , Ужгородський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області про звільнення майна з-під арешту - задовольнити.

Звільнити з-під арешту нерухоме майно, яке належить АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ "Альфа-Банк", а саме: квартиру АДРЕСА_1 , що накладений на підставі постанови № 47569820 від 22.06.2015 про арешт всього майна державним виконавцем МВДВС Ужгородського МРУЮ в Закарпатській області.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Альфа-Банк" 1921 (одну тисячу девятсот двадцять одна) гривні сплаченого судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач Акціонерне товариство «Альфа-Банк» - , місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100);

Відповідач - ОСОБА_1 - місце реєстрації АДРЕСА_3 ;

Третя особа: ОСОБА_2 - місце проживання АДРЕСА_4 ;

Третя особа: Ужгородський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області -місцезнаходження вул Заньковецької, 10, м. Ужгород, 88000).

Дата складання повного тексту судового рішення 04.04.2022 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду К.К. Бенца