МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ__ ______
Справа №521/3426/22
Пр. №2/521/2658/22
01 вересня 2022 року м. Одеса
Малиновський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді Сегеди О.М.,
при секретарі Ткач А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про відшкодування матеріальної шкоди, завданої залиттям квартири,
У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_2 , посилаючись на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 , яка розміщена на другому поверсі п`ятиповерхового будинку.
Зазначала, що 04 жовтня 2021 року її квартиру було затоплено відповідачкою, яка проживає у квартирі АДРЕСА_2 цього ж будинку, що знаходиться поверхом вище, на третьому поверсі. В результаті заливу її квартири, було пошкоджено стелю в коридорі та стелю у ванній кімнаті в квартирі АДРЕСА_1 , про що був складений акт комісією будинкового комітету ЖБК «Військовий будівельник - 3».
02 листопада 2021 року ОСОБА_2 вдруге затопила квартиру АДРЕСА_1 . Причиною залиття квартири було неналежний стан водопровідних труб у ванній кімнаті відповідачки, про що було складено акт комісією будинкового комітету ЖБК «Військовий будівельник - 3».
Позивака вказувала, що 20 січня 2022 року відбулось двічі за день залиття її квартири з вини відповідачки. Причиною залиття квартири стало неналежний стан водопровідних труб у ванній кімнаті власника квартири АДРЕСА_2 . На момент обстеження комісією було встановлено, що причиною залиття була теча з кухні (каналізаційна труба) в квартирі відповідачки.
В результаті недбалого відношення відповідачки до свого майна, а саме до квартири АДРЕСА_3 було пошкоджено стелю в коридорі, у ванній кімнаті та кухні в квартирі АДРЕСА_1 , про що було складено акт комісією будинкового комітету ЖБК «Військовий будівельник - 3».
Зазначала, що 21 січня 2022 року знову відбулося залиття її квартири. Причиною залиття була теча з каналізаційної труби в кухні квартирі АДРЕСА_2 , про що було складено акт комісією будинкового комітету ЖБК «Військовий будівельник - 3». В результаті недбалого відношення відповідачки до своєї квартири АДРЕСА_4 було пошкоджено стелю в коридорі, у ванній кімнаті та кухні, про що був складений акт.
Стверджувала, що в результаті неодноразового залиття її квартири, в ній необхідно провести ряд робіт по усунення пошкоджень, які утворились після залиття, тобто її квартира, потребує ремонту.
Зазначала, що відповідачка відмовляється добровільно відшкодувати шкоду, ігнорує її звернення з цього приводу.
Ухвалою суду від 21 лютого 2022 року по справі було відкрито провадження, призначено підготовче судове засідання (а.с. 53-54).
Ухвалою суду від 08 жовтня 2022 року підготовче провадження було закрито, справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 68-69).
Позивачка в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про підтримання позовних вимог у повному обсязі, та просила суд розглянути справу за її відсутності, не заперечувала проти винесення заочного рішення у зв`язку з неодноразовою неявкою відповідачки (а.с. 87).
Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася судом відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, відзиву на позов у встановлений судом строк не надала (а.с. 65, 79, 85).
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, закріплено право кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку. Тобто зловживання процесуальними правами, спрямоване на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників цього процесу та вимоги названих Конвенції та Кодексу.
Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.
З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду слідує, що питання про порушення статті 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»).
У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди позивачки, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України.
Згідно ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільно-процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивачки, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються розділом третім главою 82 книги п`ятої ЦК України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються зазначені правовідносини.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності на підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12 березня 2003 року належить ј частина квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 65,8 кв. м., житловою площею 38, 5 кв. м. (а.с. 12-13).
12 січня 2004 року право власності ОСОБА_1 на ј частину квартири АДРЕСА_1 було зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН» (а.с.14).
Інша частина квартири, а саме ѕ частини квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 65,8 кв. м., житловою площею 38, 5 кв. м. належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 березня 2009 року (а.с. 11).
Право власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 , було зареєстровано 15 квітня 2009 року в КП «ОМБТІ та РОН» , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 13 березня 2009 року (а.с.10).
Отже, позивачка є єдиним власником квартири АДРЕСА_1 .
Відповідно до технічного паспорту від 29 січня 2009 року, виданого на ім`я ОСОБА_1 , квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 65,8 кв. м., житловою площею 38, 5 кв. м., складається з трьох жилих кімнат площею 18,1 кв. м., 13,7 кв. м., 9, 5кв. м., кухні площею 6,1 кв. м., туалету площею 1.0 кв.м., ванної кімнати площею 2,0 кв. м., коридору площею 6,6 кв. м., вбудованих шаф площею 0,6 кв. м., 0, 4 кв.м., балкону площею 0,8 кв. м. (а.с. 16-18).
Встановлено, що 04 жовтня 2021 року, 02 листопада 2021 року, 20 січня 2022 року та 21 січня 2022 року квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності позивачці було затоплено відповідачкою, яка проживає у квартирі 12 цього ж будинку, що знаходиться поверхом вище.
З матеріалів справи вбачається, що актом про залиття приміщення №2 від 04 листопада 2021 року, складеного комісією ЖБК «Військовий будівельник-3» було зафіксовано факт залиття квартири АДРЕСА_1 Причину залиття квартири АДРЕСА_5 та АДРЕСА_6 встановити не вдалося, у зв`язку з бездіяльності заподіювача шкоди, оскільки квартира АДРЕСА_3 була зачинена. В результаті залива квартири АДРЕСА_1 було пошкоджено стелю в коридорі та стелю у ванній кімнаті (а.с. 31-32).
Крім того, 04 жовтня 2021 року комісією ЖБК «Військовий будівельник-3» був складений акт №3 про відмову ОСОБА_3 підписати акт про залиття приміщення №2 від 04 жовтня 2021 року (а.с. 33).
Згідно акту про залиття приміщення №4 від 02 листопада 2021 року, складеного комісією ЖБК «Військовий будівельник-3» причиною заливу 02 листопада 2021 року квартири АДРЕСА_1 став неналежний стан водопровідних труб у ванній кімнаті, оскільки в цей день мешканцями квартири АДРЕСА_3 була проведена заміна крану. Внаслідок затоплення власником квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_2 було пошкоджено стелю та двері у ванній кімнаті, стіни та розетку на кухні квартири АДРЕСА_5 (а.с. 28-30, 29).
02 листопада 2021 року комісією ЖБК «Військовий будівельник-3» був складений акт №5 про відмову ОСОБА_3 підписати акт про залиття приміщення №4 від 02 листопада 2021 року (а.с. 29).
Зі змісту акту про залиття приміщення №6 від 20 січня 2022 року, складеного комісією ЖБК «Військовий будівельник-3», вбачається, що причиною заливу 20 січня 2022 року о 10 годині 30 хвилин квартири АДРЕСА_1 став неналежний стан водопровідних труб у ванній кімнаті, які належать власнику квартири АДРЕСА_2 , що призвело до пошкодження стелі та стіни у ванній кімнаті в квартирі АДРЕСА_1 . В акті було зазначено, що через неоднократне затоплення квартири АДРЕСА_5 необхідно провести заміну обшивальної дошки на стелі у зв`язку із пліснявою та грибком під нею. Для проведення цієї роботи необхідно зробити демонтаж бойлера. Двері у ванній кімнаті не закриваються (розбухла деревина) . у коридорі відвалюється штукатурка зі стелі. На кухні пошкоджено розетку, у яку був ввімкнутий холодильник, так як з неї стікала вода по шпалерам які відстали (а.с. 25-26).
20 січня 2022 року комісією ЖБК «Військовий будівельник-3» був складений акт №7 про відмову мешканців, які знаходились у квартирі АДРЕСА_2 підписати акт про залиття приміщення №6 від 20 січня 2022 року (а.с. 27).
Згідно акту про залиття приміщення №8 від 20 січня 2022 року, складеного комісією ЖБК «Військовий будівельник-3», причиною заливу 20 січня 2022 року о 20 годині 55 хвилин квартири АДРЕСА_1 була теча з кухні (каналізаційна труба) квартири АДРЕСА_2 , що призвело до пошкодження стелі та стіни у коридорі, у ванній кімнаті та кухні в квартирі АДРЕСА_1 (а.с. 22-23).
20 січня 2022 року комісією ЖБК «Військовий будівельник-3» був складений акт №9 про відмову мешканців, які знаходились у квартирі АДРЕСА_2 підписати акт про залиття приміщення №8 від 20 січня 2022 року (а.с. 24).
Зі змісту акту про залиття приміщення №10 від 21 січня 2022 року, складеного комісією ЖБК «Військовий будівельник-3», вбачається, що причиною заливу 21 січня 2022 року квартири АДРЕСА_1 була теча з кухні (каналізаційна труба) квартири АДРЕСА_2 , що призвело до пошкодження стелі та стіни у коридорі, у ванній кімнаті та кухні в квартирі АДРЕСА_1 (а.с. 19-20).
21 січня 2022 року комісією ЖБК «Військовий будівельник-3» був складений акт 11 про відмову мешканців, які знаходились у квартирі АДРЕСА_2 підписати акт про залиття приміщення №10 від 21 січня 2022 року (а.с. 21).
Факт неоднократного залиття квартири позивачки внаслідок несправностей в квартирі відповідачки також підтверджується фотофіксацією і даний факт не спростований в процесі розгляду справи (а.с. 38-50).
Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Відповідно до ст. ст. 322, 323 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, яке йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Ризик такого знищення чи випадкового пошкодження (псування) майна несе його власник, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
За змістом ст. 614 ЦК України особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
Положеннями ч. 1 ст. 1192 ЦК України встановлено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
За правилами ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Отже, вказана стаття унормовує загальні підстави для відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов`язань.
Фактичною підставою для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. Зазначені підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачене законом. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.
В зазначеній нормі міститься пряма вказівка на протиправність поведінки заподіювача шкоди як обов`язкову підставу деліктної відповідальності. Протиправна поведінка в цивільних правовідносинах означає порушення особою вимог правової норми, що полягає в здійсненні заборонених дій або в утриманні від здійснення наказів правової норми діяти певним чином (бездіяльність).
Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.
Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом.
Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків.
Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки і шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.
Відповідно до ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Отже, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
Аналіз наведених норм, з урахуванням визначених цивільним-процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного-процесуального судочинства, дає підстави для висновку про те, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди. Разом із тим, потерпілий має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також факт того, що відповідач є заподіювачем шкоди.
Тобто, відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При цьому позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.
Виходячи з цього, особа, яка вимагає відшкодування збитків (як грошової оцінки матеріальної шкоди), повинна довести факт заподіяння збитків (шкоди), розмір понесених збитків, (шкоди) безпосередній причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями особи, яка спричинила збитки (шкоду), та самими збитками (шкодою). А відповідач має довести, що такі збитки (шкода) завдані не з його вини.
Як вбачається з актів комісії ЖБК «Військовий будівельник - 3» №10 від 21 січня 2022 року, №8 від 20 січня 2022 року, №6 від 20 січня 2022 року, №4 від 02 листопада 2021 року та №2 від 04 жовтня 2021 року, у квартирі АДРЕСА_1 , де проживає позивачка були встановлені факти заливу вище розташованою квартирою АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності відповідачці (а.с. 19-20, 22-23, 25-26, 28-30, 31-32).
Отже, суд вважає, що даними актами встановлена вина ОСОБА_2 у заподіянні шкоди позивачці.
Таким чином, позивачка правомірно звернулася до суду із зазначеним позовом до відповідачки, оскільки з вини останньої сталися заливи квартири позивачки, в результаті якого останній була спричинена матеріальна.
Судом не встановлено підстав для звільнення відповідачки від відповідальності за завдану ним шкоду.
Відповідачкою не було надано до суду жодних заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень. Своїм правом бути присутнім у судових засіданнях відповідачка також розпорядилася на свій розсуд.
Як роз`яснено у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6 розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.
Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать у тому числі і витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до квитанції від 21 грудня 2021 року вбачається, що ОСОБА_1 здійснила плату за правову допомогу в розмірі 2500,00 грн. ( а.с. 37).
Статтею 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 частини першої статті 1 вказаного Закону встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року №5076-VI).
Відповідно до статті 19 Закону України від 05 липня 2012 року №5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Згідно статті 30 Закону України від 05 липня 2012 року №5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір гонорару визначається лиш за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.
При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).
Отже, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За таких обставин, суд вважає що з відповідачки слід стягнути на користь позивачки витрати на правничу допомогу в розмірі 2500,00 грн.
Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
У ч. 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування .
На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладається у разі задоволення позову - на відповідача.
Судовий збір у справі складає 992,40 грн., які позивачкою сплачені при зверненні до суду, оскільки позов задоволено, то дані витрати слід стягнути з відповідачки (а.с.1).
Керуючись ст.ст. 15, 16, 22, 1166, 1192 ЦК України ст.ст. 12, 13, 81, 259, 264, 268, 273, 280, 284, 354 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про відшкодування матеріальної шкоди, завданої залиттям квартири задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_7 , на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на правову допомогу в розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_7 , на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення складено 07 вересня 2022 року.
Суддя: О.М. Сегеда