КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 363/4309/16-ц Головуючий 1 інстанція - Баличева М.Б.
Провадження №22-ц/824/5381/2022 Доповідач 2 інстанція - Суханова Є.М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

07 вересня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді: Суханової Є.М.,

суддів: Сушко Л.П., Олійника В.І.

за участю секретаря: Рудик О.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішенння Вишгородського районного суду Київської області від 07 липня 2020 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2016 року Публічне акціонерне товариство «Альфа - Банк» звернулось до Вишгородського районного суду Київської області із позовною заявою до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, в якій просив звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на земельну ділянку, кадастровий номер :10:097:0101, площею 0,2000 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на предмет іпотеки підтверджене Державним актом на право власності на земельну ділянку (серія ЯД № 700143), який виданий Вишгородським районним відділом земельних ресурсів 05.09.2007 року, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 800002338 від 23.10.2007 року, станом на 06.04.2016 року становить 18 762, 00 доларів США та складається із заборгованості: 15 473, 33 доларів США - за кредитом; 3 288, 44 доларів США - по відсотках; на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа - Банк» шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», за початковою ціною встановленою на рівні не нижчому за звичай ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки проведеної суб`єктом оціночної діяльності / незалежним експертом на стадії оцінки майна, під час проведення виконавчих дій та стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача витрати по сплаті судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23.10.2007 року між ЗАТ «Альфа - Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 800002338. Відповідно до умов вищевказаного Договору, позивач зобов`язався надати ОСОБА_1 кредит у сумі 20000 доларів США. Позивач свої зобов`язання з кредитним договором № 800002338 від 23.10.2007 року виконав у повному обсязі та надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 20000 доларів США. Однак, відповідач неналежно виконує взяті на себе зобов`язання, чим порушує істотні умови кредитного договору в результаті чого станом на 23.10.2016 року має прострочену заборгованість за кредитом - 15 473, 33 доларів США та за відсотками - 3 288, 44 доларів США. З метою забезпечення належного виконання зобов`язання за кредитним договором № 800002338 від 23.10.2007 року між позивачем та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір № 800002338-И, відповідно до якого останній передав Банку в іпотеку нерухоме майно, а саме земельну ділянку, кадастровий номер :106097:0101, площею 0,2000 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Вишгородський район, бамівськака сільська рада, село Дудки провулок Кірова, право власності на земельну ділянку (серія ЯД № 700143, який виданий Вишгородським районним відділом земельних ресурсів 05.09.2007 року. Сторони оцінили предмет іпотеки в 156 449 грн. Оскільки ОСОБА_1 не виконував взяті на себе зобов`язання та станом на 23.10.2016 року за останнім рахується заборгованість, тому позивачем було направлено вимогу про усунення порушень, однак станом на момент звернення позивача до суду з вказаним позовом, ОСОБА_1 вимоги Банку задоволені не були. На підставі викладеного, позивач вважає, що він набув право вимоги на звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 800002338 від 23.10.2007 року, а тому звернувся до суду із вищевказаним позовом.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 07 липня 2020 року позовні вимоги Акціонерного товариства «Альфа - Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки - задоволеночастково.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед Акціонерним товариством «Альфа - Банк» за кредитним договором № 800002338 від 23.10.2007 року, яка станом на 23.10.2016 року становить 17 094, 80 доларів США (в т.ч. 15 340, 57 доларів США за основним боргом та 1 754, 23 доларів США за процентами), а також 121 553, 62 гривень пеня за прострочення основного боргу та процентів, звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 800002338-И від 23 жовтня 2007 року, а саме: земельну ділянку, кадастровий номер :10:097:0101, площею 0,2000 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 , право власності на предмет іпотеки підтверджене Державним актом на право власності на земельну ділянку (серія ЯД № 700143), який виданий Вишгородським районним відділом земельних ресурсів 05.09.2007 року, шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», за початковою ціною встановленою на рівні не нижчому за звичай ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки проведеної суб`єктом оціночної діяльності / незалежним експертом на стадії оцінки майна, під час проведення виконавчих дій.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою. Вважає, що рішення Вишгородського районного суду Київської області від 07 липня 2020 року таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та судом допущено неправильне застосування норм матеріального права. Зазначає, що розглядаючи позов банку про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу банком як іпотеко держателем від свого імені будб-якій особі покупцеві, суд першої інстанції помилково залишив без уваги те, що такий спосіб зверненя стягнення на іпотечне майно сторони договору іпотеки визначили як позасудовий, у зв`язку з чим указані вимги позову іпотеко держателя в судовому порядку задоволенню не підлягають.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

У відповідності до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом першої інстанції встановлено, що 23 жовтня 2007 року між ЗАТ «Альфа - Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 800002338, за умовами якого відповідач отримав кредит в розмірі 20 000 доларів США зі сплатою 12,25% річних строком до 23 жовтня 2022 року на власні потреби без будь - яких обмежень.

З метою забезпечення цього договору, між сторонами 23 жовтня 2007 року був укладений іпотечний договір земельної ділянки №800002338-И, згідно якого ОСОБА_1 передав в іпотеку банку належну йому на праві власності земельну ділянку кадастровий номер :106097:0101, площею 0,2000 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Через неналежне виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором станом на 22 жовтня 2016 року виникла заборгованість в розмірі 18 762, 00 доларів США, з яких прострочена заборгованість за кредитом - 15 473, 33 доларів США та прострочена заборгованість за відсотками - 3 288, 44 доларів США, у рахунок погашення якої банк просить звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме земельну ділянку кадастровий номер :106097:0101, площею 0,2000 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом проведення прилюдних торгів із визначенням початкової ціни, встановленої на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки предмета іпотеки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки під час проведення виконавчих дій.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 09.10.2017 року у цивільній справі №754/9355/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Альфа - Банк» про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсним, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено та визнано недійсним з моменту підписання кредитний договір від 23.10.2007 року №800002338, укладений між ОСОБА_1 та публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк»; Договір іпотеки від 23.10.2007 року № 800002338-И, укладений між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В., зареєстрований в реєстрі під №7862; стягнуто з публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті експертизи у розмірі 5 296, 00 грн.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 12.12.2017 року рішення Деснянського районного суду м. Києва від 09.10.2017 року скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «Альфа - Банк» про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсним відмовлено.

Постановою Верховного суду від 05.12.2018 року рішення апеляційного суду м. Києва від 12 грудня 2017 року залишено без змін.

Висновком експерта Київського НДІСЕ № 20545/18-72 від 21.05.2019 року за результатами проведення незалежної судово - економічної експертизи встановлено, що наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості на кінець дня 23.10.2016 року не відповідає умовам кредитного договору № 800002338 від 23 жовтня 2007 року та розрахунковим документам щодо видачі та погашення кредиту за даним кредитним договором. Розмір заборгованості за кредитним договором № 800002338 від 23 жовтня 2007 року становив 17 094, 80 доларів США (в т.ч. 15 340, 57 доларів США за основним боргом та 1 754, 23 доларів США за процентами), а також 121 553, 62 грн. пеня за прострочення основного боргу та процентів.

Згідно частини третьої статті 509 ЦК України, зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, зокрема, це є відсоткова ставка та ціна договору.

Згідно частини першої статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Способи захисту цивільного права чи інтересу можуть бути судові (стаття 16 ЦК України та позасудові (статті 17-19 ЦК України).

Відповідно до статей 12 і 33 Закону України «Про іпотеку» одним зі способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки.

Підставами звернення стягнення на предмет іпотеки є рішення суду, виконавчий напис нотаріуса або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (частина третя статті 33 Закону України «Про іпотеку»).

З огляду на вказане Закон України «Про іпотеку» визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя).

Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду (стаття 39 Закону України «Про іпотеку») є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (статті 41-47 Закону України «Про іпотеку»); 2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону).

Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, є (частина третя статті 36 Закону України «Про іпотеку»): 1) передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; 2) право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 вказаного Закону.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц, провадження № 14-112цс19.

У разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки (частина перша статті 12 Закону України «Про іпотеку»).

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (частина перша статті 33 Закону України «Про іпотеку»).

У разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору (частина перша статті 35 Закону України «Про іпотеку»). Положення вказаної частини не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку (частина друга статті 35 Закону України «Про іпотеку»).

Вимога, встановлена частиною першою статті 35 ЗаконуУкраїни «Про іпотеку», не перешкоджає іпотекодержателю здійснювати свої права, визначені статтею 12 цього Закону, без попереднього повідомлення іпотекодавця, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки (частина третя статті 35 Закону України «Про іпотеку» ).

Сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки (частина перша статті 36 Закону України «Про іпотеку»).

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до Закону України «Про іпотеку». Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя (частина третя статті 36 цього Закону) не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 вказаного Закону). Це означає, що у разі, якщо у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили обидва, вказані у частині третій статті 36 Закону України «Про іпотеку», способи задоволення вимог іпотекодержателя (статті 37, 38 вказаного Закону), то їх наявність не перешкоджає іпотекодержателю застосувати: 1) судовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом задоволення вимог іпотекодержателя у спосіб реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах; 2) позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Згідно з частиною другою статті 35 Закону України «Про іпотеку» визначена у частині першій цієї статті процедура подання іпотекодержателем вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору (яка передує прийняттю іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовий спосіб на підставі договору) не є перешкодою для реалізації іпотекодержателем права звернутись у будь-який час за захистом його порушених прав до суду з вимогами: 1) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб його реалізації шляхом проведення прилюдних торгів (статті 41-47 вказаного Закону) - незалежно від того, які способи задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили у відповідному договорі (в іпотечному застереженні); 2) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб продажу предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 цього Закону) - якщо у відповідному договорі (в іпотечному застереженні) сторони цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя, встановлений статтею 38 Закону України «Про іпотеку», не передбачили. Судовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з абзацом п`ятим частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» суд у резолютивній частині відповідного рішення обов`язково визначає спосіб реалізації предмета іпотеки: або шляхом проведення прилюдних торгів, або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 вказаного Закону.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі статтею 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Відповідно до статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

З огляду на зазначені висновки щодо застосування статей 35, 36, 37, 38 і 39 Закону України «Про іпотеку», враховуючи обов`язковість договору для сторін (стаття 629 ЦК України), сторони, визначаючи його умови, реалізували принцип свободи договору (пункт 3 частини першої статті 3, стаття 627 ЦК України).

ПАТ «Альфа-Банк» звертаючись до суду з цим позовом обрав один із наведених способів звернення стягнення на предмет іпотеки і просить звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів, що відповідає положенням договору іпотеки та статтям 39, 41-47 Закону України «Про іпотеку». Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що ПАТ «Альфа-Банк» вправі вимагати застосування такого способу звернення у судовому порядку, та враховувати при цьому висновок експерта Київського НДІСЕ № 20545/18-72 від 21.05.2019 року за результатами проведення незалежної судово - економічної експертизи, яким встановлено, що розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 800002338 від 23 жовтня 2007 року становить 17 094, 80 доларів США (в т.ч. 15 340, 57 доларів США за основним боргом та 1 754, 23 доларів США за процентами), а також 121 553, 62 грн. пеня за прострочення основного боргу та процентів.

Коленія суддів вважає, що суж першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянтівз висновком суду щодо їх оцінки. Рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 07 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 08 вересня 2022 року

Головуючий: Є.М. Суханова

Судді: Л.П. Сушко

В.І. Олійник