Номер провадження: 22-ц/813/3993/22
Головуючий у першій інстанції Бондар В. Я.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.03.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Князюка О. В.,

суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря - Дубрянської Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 треті особи: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Журавель Микола Володимирович, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Ткаченко Інна Валеріївна, про визнання недійсними договору співвласників про розподіл часток у спільній власності на реконструйований об`єкт нерухомого майна,-

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси із зазначеним позовом про визнання недійсними договору співвласників про розподіл часток у спільній власності на реконструйований об`єкт нерухомого майна, який посвідчено 29.05.2017 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Журавлем М.В. за реєстровим номером 844 та договору поділу майна між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 в частині поділу та переходу до ОСОБА_2 прав на 1/2 частини нежитлових приміщень міні-отелю за адресою: АДРЕСА_1 , який посвідчено 29.05.2018 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ткаченко І.В. за реєстровим номером 434 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , посилаючись на те, що договір співвласників про розподіл часток в спільній частковій власності на реконструйований об`єкт нерухомого майна від 29.05.2017 р. був укладений ОСОБА_3 з перевищенням повноважень, внаслідок чого частка ОСОБА_1 , яка є дружиною ОСОБА_3 , та не надавала своєї згоди на укладення договору, у праві спільної сумісної власності істотно зменшилась з 715/1000 до 1/2 частини. Оскільки недійсний правочин не створює правових наслідків, то і наступний договір про поділ майна між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 в частині поділу та переходу до ОСОБА_2 прав на 1/2 частини нежитлових приміщень міні-отелю за адресою: АДРЕСА_1 , є недійсним теж.

29 травня 2017 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено договір співвласників про розподіл часток у спільній власності на реконструйований об`єкт нерухомого майна, відповідно до якого нежитлові приміщення міні-отелю за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1213,6 кв.м, будуть належати їм на праві спільної власності, їх частки на вищевказані нежитлові приміщення міні-отелю будуть рівними, тобто по 1/2 у праві власності на нежитлові приміщення міні-отелю у кожного.

Позивач вказує, що в серпні 2020 року, у зв`язку з зверненням ОСОБА_2 до ОСОБА_3 з позовом про виділення в натурі частки у спільній власності їй стало відомо, що її чоловік не є власником 715/1000 частин приміщення міні-отелю за адресою: АДРЕСА_1 , а має лише 1/2 частини в праві власності на нього, так як на підставі укладення оскаржуваного договору ця частка була зменшена без її згоди.

При цьому, позивач вказує, що відповідно до заяви, посвідченої 29.05.2017 р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Журавлем М.В. за реєстровим номером 843 надавала своєму чоловіку ОСОБА_3 згоду лише на укладення договору про визначення часток у праві власності на нежитлові приміщення міні-отелю, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , тобто без зміни (збільшення або зменшення) розміру часток у власників.

Укладенням спірного правочину порушуються права ОСОБА_1 , так як її частка в праві спільної сумісної власності з ОСОБА_3 була зменшена без її згоди.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05 липня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 треті особи: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Журавель Микола Володимирович, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Ткаченко Інна Валеріївна, про визнання недійсними договору співвласників про розподіл часток у спільній власності на реконструйований об`єкт нерухомого майна залишено без задоволення.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 жодних доказів на підтвердження того, що підписуючи заяву реєстр. № 843 від 29.05.2017 року, якою вона надавала згоду своєму чоловікові на укладення Договору про визначення часток у праві власності на нежитлові приміщення міні-отелю, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на інших умовах, аніж тих, які зазначені в Договорі співвласників про розподіл часток у спільній власності на реконструйований об`єкт нерухомого майна від 29.05.2017 р., суду не надала.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

«12» серпня 2021 року ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу на рішення Приморського

районного суду м. Одеси від 05 липня 2021 року, відповідно до вимог якої, апелянт просить суд скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05.07.2021 р. по справі № 522/20375/20, позов задовольнити та стягнути з відповідача судові витрати.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та підлягає скасування виходячи з наступного.

З відповідним рішенням ОСОБА_1 не згодна у зв`язку з тим, що вважає, що суд першої інстанції неправильно надав оцінку обставині надання нею своєму чоловікові згоди на укладення договору про визначення часток у праві власності на нежитлові приміщення міні-отелю, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , як згоді на укладення договору про розподіл часток на вказаний об`єкт нерухомості, так як згідно Довідки про розрахунок часток співвласників у нежитлових приміщеннях від 10.05.2017 р., яка міститься в матеріалах справи її чоловіку належало 715/1000 частин приміщень (або 71,59 %) за адресою: АДРЕСА_1 , а ОСОБА_4 285/1000 частин приміщень (або 28,57 %).

Відповідно до п. 9 Договору співвласників про розподіл часток у спільній власності на реконструйований об`єкт нерухомого майна від 29.05.2017 р., яким сторони розділили свої частки розміром по 1/2 кожному, нотаріус роз`яснив сторонам правочину ст.ст. 203, 215-218, 228, 229, 230-236, 316 (поняття права власності), 319 (здійснення права власності), 334 (Момент набуття права власності за договором), 346 (підстави припинення права власності), 347 (відмова від права власності), п. 3 ст. 640, 655 (договір купівлі-продажу), 657, 659, 661-668 (положення щодо продажу товару), 678, 681 ЦК України.

Отже, з урахуванням роз`яснених нотаріусом Сімоняну Ваагну Владіковичу положень ЦК України при посвідченні Договору від 29.05.2017 р., останній передбачав для ОСОБА_3 припинення права власності на частку у спільному майні у розмірі 21,5 % та набуття її для ОСОБА_4 .

Між тим, посвідчуючи заяву реєстр. № 843 від 29.05.2017 року, приватним нотаріусом Журавель М.В. ОСОБА_1 було роз`яснено лише положення ст.ст. 60, 61, 65 СК України щодо підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя, визначення об`єктів права спільної сумісної власності, право подружжя на розпоряджання майном, та не було роз`яснено положення ст.ст. 346 (підстави припинення права власності), 347 (відмова від права власності), 655 (договір купівлі-продажу), 661-668 (положення щодо продажу товару) ЦК України, отже вказана заява не може вважатись згодою на укладення договору про розподіл часток у спільній власності.

Крім того, апелянт вважає, що з самого тексту заяви реєстр. № 843 від 29.05.2017 року вбачається, що ОСОБА_1 не було відомо про припинення частки її чоловіка у спільному майні в розмірі 21,5 90, так як в ній вказано, що вона надає згоду саме на визначення часток, а не на їх розподіл.

На думку скаржника, поняття «визначення» і «розподіл» не є синонімами, так як відповідно до п. 7 Глави 6 Розділу І Наказу МЮ України від 22.02.2012 Х» 296/5 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» у справах нотаріуса залишаються копії (фотокопії) поданих для вчинення нотаріальних дій: в тому числі «договорів про визначення чи зміну розміру часток у спільній частковій власності, а також договорів про порядок володіння та користування майном».

Згідно з п.п. 6.6, п. 6. Глави І Розділу П вищенаведеного Наказу «Порядок володіння та користування спільним майном або конкретними його частинами та укладення договорів про визначення розміру часток, зміну розміру часток, а також виділення частки в натурі»,

Учасники спільної часткової власності вправі укладати договори про визначення розміру часток, зміну розміру часток, а також виділення частки в натурі (поділу).

На думку ОСОБА_1 , законодавець виокремлює поняття визначення розміру часток від поняття зміни розміру часток, що відбулось в оскаржуваному договорі про розподіл часток.

Відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України учасники спільної часткової власності вправі укладати договори про: І) визначення розміру часток; 2) зміну розміру часток; 3) виділення частки в натурі (поділу). Таким чином, укладений договір про розподіл часток у спільній власності на реконструйований об`єкт нерухомого майна є договором про зміну часток, у розумінні вищенаведеного Порядку.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 357 ЦК України (визначення часток у праві спільної часткової власності) частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Ч.ч. 2, 3 ст. 357 ЦК України встановлено, що якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна.

Скаржник зазначає, що при наданні згоди на укладення договору про визначення часток мала на увазі лише те, що визначення часток буде відбуватись з урахування приписів ст. 357 ЦК України, тобто з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна, оскільки цивільне законодавство чітко вказує, що саме є визначенням часток. При цьому, вклад її чоловіка у новостворений об`єкт тільки нерухомим майном становил 71,5 %, а вклад ОСОБА_4 28,5 %.

Таким чином, оскаржуваний договір суперечить ч. 3 ст. 357 ЦК України, оскільки фактично частка ОСОБА_4 збільшилась з 28,5 % до 50 %, що може мати місце у разі здійснення поліпшень за згодою іншого співвласника. Між тим, в даному випадку, ОСОБА_4 не здійснював будь-яких поліпшень спільного майна, а ОСОБА_3 не надавав згоди на проведення поліпшень, які б мали наслідком збільшення частки ОСОБА_4 .

Також апелянт вказує, що оскаржуваний нею договір порушує її права як співвласниці частки, що належала її чоловіку ОСОБА_3 , так як вона надала йому згоду лише на визначення часток, а не їх розподіл або зміну.

В апеляційній скарзі, подані через представника - адвоката Мусієнка Андрія Юрійовича апелянт зазначає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, визнав встановленими недоведені обставини, а також неправильно застосував норми матеріального права, так як в результаті виконання оспорюваних договору про розподіл часток від 28 травня 2017 року та договору про поділ спільного майна подружжя від 29 травня 2018 року позивачку ОСОБА_1 фактично було позбавлено права власності на 1/2 частку майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Посилаючись на положення статей 346, 347 ЦК України апелянт зазначає, що єдиною підставою для припинення права власності позивачки ОСОБА_1 на 1/2 частку майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, гіпотетично могла б бути лише її відмова від права власності. При цьому, про таку відмову позивачка повинна була заявити або вчинити інші дії, які б прямо свідчили про її відмову від права власності.

Однак, в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що позивачка ОСОБА_1 відмовилася від права власності на 1/2 частку майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Також, представник апелянта - адвокат Мусієнко Андрій Юрійович зазначає, що оспорюваний договір про поділ спільного майна подружжя від 22 травня 2018 року має ознаки фраудаторного правочину, оскільки він фактично укладений на шкоду позивачці ОСОБА_1 , а не з метою спричинення наслідків, які обумовлені ним.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 13.08.2021 року було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05.07.2021 р. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 треті особи: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Журавель Микола Володимирович, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Ткаченко Інна Валеріївна, про визнання недійсними договору співвласників про розподіл часток у спільній власності на реконструйований об`єкт нерухомого майна та договору поділу майна.

Ухвалою суду від 13.08.2021 року у складі колегії суддів цивільної палати Одеського апеляційного суду справу прийнято до провадження головуючого судді Князюка О.В. та призначено до розгляду.

Розгляд справи неодноразово було відкладено за заявами сторін та призначено на 10.03.2022 року о 12:40 год.

09.03.2021 року від представника ОСОБА_1 - адвоката Мусієнка Андрія Юрійовича надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності апелянта та її представника.

10 березня 2022 року в судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

10 березня 2022 року на електронну пошту Одеського апеляційного суду о 13:40 надійшла заява від придставника ОСОБА_2 - адвоката В. Цвігун про відкладення розгляду справи. Апеляційний суд не приймає до увагу зазначену заяву з огляду на те, що по переше, розгляд справи було призначено на 12:40 год. а зазначена заява була подана представником у 13:40 год, тобто після розгляду зазначеної справи, крім того, матеріалами справи, зокрема відомостями заяви про відкладення розгляду справи, не підтверджується наявність електронного цифрового підпису у вказаній заяві про відкладення розгляду справи, а саме відміткою на вказаній заяві про відкладення розгляду справи підтверджується відсутність електронного цифрового підпису зазначеного електронного документу.

Частинами першою - третьою статті 4 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі.

14.02.2019 року Велика Палата Верховного Суду, переглядаючи справу № 9901/43/19, зазначила, що саме електронний цифровий підпис є головним реквізитом такої форми подання електронного документу. Відсутність такого реквізиту в електронному документі виключає підстави вважати його оригінальним.

Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у ч. ч. 1, 2 ст. 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. У разі відсутності таких даних, а також у разі подання заяви (заяв) про бажання прийняти участь у справі особисто, суд відкладає судове засідання на іншу дату.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

В пункті 1.6. Європейської хартії про статус суддів (Рада Європи, 1998 р.) з урахуванням положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом» зазначено, що на державу покладається обов`язок забезпечувати суддів - всіма засобами, необхідними для належного виконання їхніх завдань, і зокрема, для розгляду справ в межах розумного періоду часу.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у її якнайшвидшому розгляді, усвідомленість учасників справи про розгляд справи, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, наявності у справі достатніх матеріалів для її розгляду по суті, колегія суддів ухвалила справу розглянути за відсутності її учасників.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 2007 року перебувають у зареєстрованому шлюбі.

За час шлюбу позивачкою ОСОБА_1 та ОСОБА_3 набуто у спільну сумісну власність подружжя наступне майно:

- 1/2 частину нежитлових приміщень першого поверху, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , приміщення під АДРЕСА_2 та складаються в цілому з приміщень першого поверху, загальною площею 264, б кв.м.;

- квартиру під АДРЕСА_3 , яка складається в цілому з однієї житлової кімнати, загальною площею 22, 3 кв.м. та підсобних приміщень. Загальна площа квартири АДРЕСА_4 - 84,

АДРЕСА_5 ;

- квартиру за АДРЕСА_6 , яка в цілому складається з 1 жилої кімнати, жилою площею 15, 5 кв.м., загальною площею 43, 3 кв.м;

- квартиру за АДРЕСА_7 , яка в цілому складається з 1 житлової кімнати, 54, 5 кв.м. загальної площі, в тому числі 21, 2 кв.м. житлової площі. ОСОБА_4 набув у власність:

- 1/2 частину нежитлових приміщень першого поверху, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , приміщення під АДРЕСА_2 та складаються в цілому з приміщень першого поверху, загальною площею 264, 6 кв.м.

Відповідно до декларації Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради № ОД 85 від 19 жовтня 2016 року про готовність до експлуатації об`єкта, який належить до І-Ш категорії складності ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , реконструювали належне ним по 1/2 частині нежитлове приміщення та інше належне ОСОБА_3 нерухоме майно площею 465 кв.м під міні-готель за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 1213,6 кв.м.

Відповідно до довідки товариства з обмеженою відповідальністю «Техноконсалт БТІ» від 10 травня 2017 року № 01/03, відповідно до якої реконструкція нежитлових приміщень міні-отелю, загальною площею 1213, 6 кв.м. з надбудовою та мансардою існуючих нежитлових та житлових приміщень відбулася за рахунок наступних приміщень у таких частках:

- квартира АДРЕСА_7 , загальною

лощею 34, 5 кв.м., належить ОСОБА_3 , що складає 11, 72 Уо від всіх приміщень до моменту реконструкції;

- квартира АДРЕСА_6 , загальною площею 43, 3 кв.м., належить ОСОБА_3 , що складає 9, 31 % від всіх приміщень до моменту реконструкції;

- нежиле приміщення, сарай АДРЕСА_8 , загальною площею 18 кв.м., належить ОСОБА_3 , що складає 3, 87 % від всіх приміщень до моменту реконструкції;

- квартира АДРЕСА_9 , загальною площею 84, б кв.м., належить ОСОБА_3 , що складає 18, 19 % від всіх приміщень до моменту реконструкції;

- нежитлові приміщення першого поверху № 501, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 264, 6 кв.м., належить ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в рівних частках, що складає 28, 45 % від всіх приміщень до моменту реконструкції.

Цією ж довідкою ТОВ «Техноконсалт БТІ» від 10 травня 2017 року № 01/03 визначено, що ОСОБА_3 належить 715/1000 частин приміщень, а ОСОБА_4 285/1000 частин, що відповідає площі приміщень міні-готелю 867, 7 кв.м. та 345, 8 кв.м. відповідно.

29 травня 2017 року ОСОБА_1 відповідно до заяви, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Журавлем М.В. за реєстровим номером 843 надала своєму чоловіку ОСОБА_3 згоду на укладення договору про визначення часток у праві власності на нежитлові приміщення міні-отелю, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Того ж дня, між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено договір співвласників про розподіл часток у спільній власності на реконструйований об`єкт нерухомого майна, за умовами якого сторони домовилися про розподіл часток в спільній власності на нежитлові приміщення міні-отелю за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1213,6 кв.м, які будуть належати їм на праві спільної власності, а частки на вищевказані нежитлові приміщення міні-отелю будуть рівними, тобто по 1/2 у праві власності на нежитлові приміщення міні-отелю у кожного.

В серпні 2020 року ОСОБА_2 звернулась до ОСОБА_3 з позовом про виділення в натурі частки у спільній власності, у зв`язку з чим ОСОБА_1 стало відомо, що її чоловік вже не є власником 715/1000 частин приміщення міні-отелю за адресою: АДРЕСА_1 , а має лише 1/2 частини в праві власності на нього, так як на підставі укладення договору 29 травня 2017 року ця частка була зменшена без її згоди на зменшення частки у праві спільної власності.

Зазначені обставини зумовили звернення ОСОБА_1 до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 третіх осіб: приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Журавель Миколи Володимировича, приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Ткаченко Інни Валеріївни про визнання недійсними договору співвласників про розподіл часток у спільній власності на реконструйований об`єкт нерухомого майна та договору поділу майна в частині.

Мотивувальна частина

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають 3 цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Відповідно до ч. 1ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за

наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційний суд переглядає рішення суду в оскаржуваній його частині, а саме в частині

відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , та в межах доводі апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Предметом позову у справі, яка переглядається, є визнання недійсним договору співвласників про розподіл часток у спільній власності на реконструйований об`єкт нерухомого майна та договору поділу майна в частині поділу та переходу до ОСОБА_2 прав на У» частину нежитлових приміщень міні-отелю за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з приписами, ч. ч. 1, 2 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Підставами позовних вимог ОСОБА_1 є укладення ОСОБА_4 та ОСОБА_3 договору співвласників про розподіл часток у спільній власності на реконструйований об`єкт нерухомого майна без її згоди та з перевищенням повноважень внаслідок чого її частка у спільному з ОСОБА_3 майні зменшилась з 715/1000 частин приміщень до 1/2 частини.

Відповідно до ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна.

Таким чином, на підставі договору співвласників про розподіл часток у спільній власності на реконструйований об`єкт нерухомого майна частка ОСОБА_3 у спільному з ОСОБА_4 майні зменшилась з 715/1000 частин приміщень до 1/2 частини.

У заяві ОСОБА_1 від 29 травня 2017 року остання надавала своєму чоловіку ОСОБА_3 згоду на укладення договору про визначення часток у праві власності на нежитлові приміщення міні-отелю, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому, згоди саме на зміну або зменшення частки свого чоловіка у спільному з ОСОБА_4 майні що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , як свідчить наведена заява від 29 травня 2017 року остання не містить.

З урахуванням того, що оскаржуваним договором про розподіл часток у спільній власності на реконструйований об`єкт нерухомого майна, частки у спільному майні були змінені заява дружини співвласника, частка якого була змінена, повинна була містити згоду саме на зміну (зменшення) частки її чоловіка.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги щодо того, що поняття «визначення» і «розподіл» не є синонімами, так як відповідно до п. 7 Глави 6 Розділу І Наказу МЮ України від 22.02.2012 Х» 296/5 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» у справах нотаріуса залишаються копії (фотокопії) поданих для вчинення нотаріальних дій: в тому числі «договорів про визначення чи зміну розміру часток у спільній частковій власності, а також договорів про порядок володіння та користування майном».

Згідно з п.п. 6.6, п. 6. Глави І Розділу П вищенаведеного Наказу «Порядок володіння та користування спільним майном або конкретними його частинами та укладення договорів про визначення розміру часток, зміну розміру часток, а також виділення частки в натурі»,

Учасники спільної часткової власності вправі укладати договори про визначення розміру часток, зміну розміру часток, а також виділення частки в натурі (поділу).

Законодавець виокремлює поняття визначення розміру часток від поняття зміни розміру часток, що відбулось в оскаржуваному договорі про розподіл часток.

Відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України учасники спільної часткової власності вправі укладати договори про: 1) визначення розміру часток; 2) зміну розміру часток; 3) виділення частки в натурі (поділу). Таким чином, укладений договір про розподіл часток у спільній власності на реконструйований об`єкт нерухомого майна є договором про зміну часток, у розумінні вищенаведеного Порядку.

Доказів, протилежного, у відповідності до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, відповідачами надано не було.

При цьому, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність у заяві ОСОБА_1 від 29 травня 2017 року ознак згоди на укладення договору про розподіл часток у спільній власності на реконструйований об`єкт нерухомого майна, яким частка її чоловіка у спільному з іншим співвласником майні була зменшена.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що оспорюваний договір про поділ спільного майна подружжя від 29 травня 2018 року має ознаки фраудаторного правочину, оскільки він фактично укладений на шкоду позивачці ОСОБА_1 , а не з метою спричинення наслідків, які обумовлені ним є помилковими, так як підставою визнання його недійсним в частині поділу та переходу до ОСОБА_2 прав на 1/2 частини нежитлових приміщень міні-отелю за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до позовних вимог було недійсність договору про розподіл часток у спільній власності на реконструйований об`єкт нерухомого майна. При цьому, судова колегія враховує, що в матеріалах справи відсутні докази того ОСОБА_1 була обізнана або могла бути обізнаною з текстом оскаржуваних договорів, оскільки не була їх стороною, отже доводи відповідача ОСОБА_2 стосовно пропущення позивачем строку звернення з даною позовною заявою є безпідставними.

Отже, за результатами апеляційного розгляду колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції прийшов до помилкових висновків про задоволення позовних вимог з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в Суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обгрунтування, що випливає зі статті б Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", М 63566/00, 8 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

СУДОВІ ВИТРАТИ

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ч.1 ЦПК України).

Оскільки колегія суддів апеляційні скаргу задовольнила, судові витрати за їх подання підлягають відшкодуванню на користь апелянта в розмірі 4204,01 грн (1681,60 грн (судовий збір за подання позовної заяви) + 2522,41 грн (судовий збір за подання апеляційної скарги)).

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 367,368,374,3756,381,382,383,384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05.07.2021 року - скасувати.

Постановити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 треті особи: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Журавель Микола Володимирович, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Ткаченко Інна Валеріївна, про визнання недійсними договору співвласників про розподіл часток у спільній власності на реконструйований об`єкт нерухомого майна - задовольнити.

Визнати недійсним договір співвласників про розподіл часток у спільній власності на реконструйований об`єкт нерухомого майна від 29 травня 2017 року, укладений між ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) та ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ), посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Журавлем М.В. 29 травня 2017 року, зареєстрований в реєстрі за № 844.

Визнати недійсним договір про поділ спільного майна подружжя від 29 травня 2018 року, укладений між ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ), посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ткаченко І. В., зареєстрований в реєстрі за № 434, в частині поділу та переходу до ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ) прав на 1/2 (одну другу) частину нежитлових приміщень міні-отелю, загальною площею - 1213, 6 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ) користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 2102 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 102 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення буде складено 16.03.2022 року.

Головуючий: О.В. Князюк

Судді: А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе