ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 643/3223/21 Номер провадження 22-ц/814/2513/22Головуючий у 1-й інстанції Власенко М.В. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Триголова В.М.,

суддів: Дорош А.І., Лобова О.А.,

Розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду м.Харкова від 02 червня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Московський ВДВС у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) про звільнення від сплати аліментів та припинення стягнення аліментів

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа Московський ВДВС у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог від 05 березня 2021 року, просить:

звільнити ОСОБА_2 від сплати заборгованості по аліментам в сумі 56733,50 грн. та стягнення аліментів відповідно до постанови старшого державного виконавця Московського ВДВС у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Андруся П. А. від 04 лютого 2021 року реєстраційний номер ВП № 64299113 від 04 лютого 2021 року на користь ОСОБА_1 по утриманню малолітньої доньки ОСОБА_3 в спосіб відкликання судового наказу по справі № 643/2049/19 з ВДВС у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач та донька проживають разом, окремо від відповідача, донька знаходиться повністю на його утриманні, а ОСОБА_1 такої участі у вихованні дитини не приймає, відтак наявні всі підстави для звільнення від сплати аліментів та заборгованості по них.

Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 02 червня 2021 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Московський ВДВС у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про звільнення від сплати заборгованості по аліментам та припинення стягнення аліментів задоволено частково.

Звільнено ОСОБА_2 від сплати заборгованості по аліментам з 13 серпня 2020 року, які стягуються на підставі судового наказу, виданого 04 квітня 2019 року Московським районним судом м. Харкова у справі № 643/2049/19 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) платника, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Звільнено ОСОБА_2 з 13 серпня 2020 року від сплати аліментів, які стягуються на підставі судового наказу, виданого 04 квітня 2019 року Московським районним судом м. Харкова у справі № 643/2049/19 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) платника, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн 00 коп.

З вказаним рішенням не погодилась ОСОБА_1 та оскаржила його в апеляційному порядку. Посилається на те , що висновки суду не відповідають обставинам справи , не доведено обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими.

ОСОБА_1 просить суд скасувати рішення Московського районного суду м.Харкова від 02 червня 2021 року , та ухвалити нове. Яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі.

Також із рішенням не погодився і ОСОБА_2 ,та скористався своїм правом на апеляційне оскарження. В апеляційній скарзі вказує , що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, та таким, що прийняте з порушенням норм процесуального права.

У зв`язку чим ОСОБА_2 просить скасувати рішення Московського районного суду м.Харкова від 02 червня 2021 року та ухвалити нове, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

У липні 2021 року до суду надійшов відзив ОСОБА_2 на апеляційну скаргу ОСОБА_1 . У своєму відзив ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення . Скасувати рішення Московського районного суду м.Харкова від 02 червня 2021 року та ухвалити нове , яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

У серпні 2021 року ОСОБА_1 надала до суду письмові пояснення по справі.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 20 жовтня 2012 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 у шлюбі народилася ОСОБА_3 .

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 23 вересня 2020 року у справі №643/11446/20 задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 20 жовтня 2012року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 1355. Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 залишено прізвище « ОСОБА_4 ».

04 квітня 2019 року Московським районним судом м. Харкова видано судовий наказ у справі № 643/2049/19 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) платника, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 15 листопада 2019 року у справі №643/2049/19 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу Московського районного суду м. Харкова від 04 квітня 2019 року.

05 листопада 2020 року Московським районним судом м. Харкова видано судовий наказ у справі № 643/16933/20 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , у розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати з 30 жовтня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

04 лютого 2021 року старшим державним виконавцем Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків) Андрусем П. А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 64299113 на підставі судового наказу № 643/2049/19 виданого Московським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) платника, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, складеного старшим державним виконавцем Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків) Машкіною І. О. від 03 березня 2021 року, за боржником ОСОБА_2 рахується заборгованість за період з квітня 2019 року по лютий 2021 року у розмірі 56733,50 грн.

Під час судового розгляду справи встановлено, що до 13 серпня 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 разом зі своєю донькою проживали разом за адресою: АДРЕСА_1 , що не заперечується сторонами провадження.

Починаючи з 13 серпня 2020 року відповідач змінила місце проживання та почала проживати окремо від ОСОБА_2 та доньки ОСОБА_3 .

Факт проживання доньки ОСОБА_3 разом з батьком ОСОБА_2 , окремо від ОСОБА_1 , з 13 серпня 2020 року по теперішній час за адресою: АДРЕСА_1 , підтверджується актом обстеження умов проживання від 26 серпня 2020 року, складений Службою у справах дітей по Московському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради; поясненнями учасників провадження у судовому засіданні; наявними в матеріалах справи копій письмових звернень ОСОБА_1 до різних державних органів та відповідей на них (а. с. 50, 64, 66, 69).

Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом із яким проживає дитина.

Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З аналізу вказаних норм Сімейного кодексу України слідує, що право на отримання аліментів на утримання дитини має той із батьків, з ким проживає дитина.

Частина перша ст. 192 Сімейного кодексу України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналогічна вимога кореспондується з положеннями ст. 273 Сімейного кодексу України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267 271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина 3 статті 181 Сімейного кодексу України) та на підстави припинення сплати аліментів. Стаття 192 Сімейного кодексу України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а стаття 273 Сімейного кодексу України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182 184 Сімейного кодексу України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 Сімейного кодексу України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями статті 273 Сімейного кодексу України має на меті скасування їх присудження.

З аналізу вказаних статей слідує, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів матері дитини. При цьому обов`язок батька платника аліментів утримувати дитину не припиняється.

Вирішуючи спір в частині звільнення позивача від заборгованості по аліментам, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо необхідності застосування положень частини 2 статті 197 Сімейного кодексу України про те, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Положеннями ч. 2 ст. 188 Сімейного кодексу України визначено, що батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду.

Згідно з ч. 4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Клегія суддів погоджується з висновком висловленим в рішенні суду першої інстанції , що факт зміни місця проживання одного з батьків та, як наслідок, залишення дитини проживати з іншим, є обставиною, яка припиняє обов`язок утримання дитини з боку позивача на користь відповідача.

Тож місцевим судом правильно визначено, що обставиною, що має істотне значення у такому випадку слід вважати зміну ОСОБА_1 місця проживання, оскільки з настанням цієї обставини ОСОБА_2 , як батько, безпосередньо утримує доньку в повному обсязі, що підтверджено матеріалами справи та не заперечується учасниками провадження.

За змістом ст. 180, 182 Сімейного кодексу України право на одержання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів вважає , що наявні підстави для звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментам на утримання дочки, що утворилась за період з 13 серпня 2020 року та від звільнення від сплати аліментів з цієї ж дати в подальшому. Обставин які б спростовували факт проживання ОСОБА_3 з батьком суду не надано.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, до яких він дійшов шляхом повного та всебічного з`ясування обставин справи. Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення місцевого суду колегія суддів не вбачає. Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, судові витрати апелянта, пов`язані з розглядом справи в судах, компенсації не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення. Рішення Московського районного суду м.Харкова від 02 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 серпня 2022 року.

Головуючий суддя: В.М. Триголов

Судді: А.І. Дорош

О.А. Лобов