Справа № 450/2911/19 Головуючий у 1 інстанції: Мельничук І.І.
Провадження № 22-ц/811/496/21 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Н.П. Крайник

суддів: О.М. Ванівського, О.Я. Мельничук

при секретарі: Х.Б. Назар

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 04 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства Приватна агрофірма «Нива» про стягнення 3 % річних та суми, на яку збільшилася сума заборгованості з урахуванням індексу інфляції,-

в с т а н о в и в:

29.08.2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного підприємства Приватна агрофірма «Нива», в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача 3% річних у розмірі 25218,00 грн та суму, на яку збільшилася сума заборгованості з урахуванням індексу інфляції у розмірі 73192,63 грн., що загалом складає 98410,63 грн, та судові витрати.

Позов обгрунтовував тим, що рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 04 травня 2017 року у справі № 450/1858/15-ц за позовом ОСОБА_1 до Приватної агрофірми «Нива», третіх осіб Товариства з обмеженою відповідальністю «Ремона-Сервіс», Приватного підприємства «Еком» про відшкодування шкоди, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Львівської області від 21 грудня 2017 року та постановою Верховного Суду від 03 квітня 2019 року, позов задоволено частково, стягнуто з Приватної агрофірми «Нива» на користь ОСОБА_1 852 262,00 гривень. 17.04.2019 року зазначене вище рішення у справі № 450/1858/15-ц було виконано у примусовому порядку.Постановою про закінчення виконавчого провадження від 17.04.2019 року виконавче провадження ВП № 55756171 закінчено. Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 09 липня 2019 року у справі № 450/1236/18 стягнуто з ПАФ «Нива» на користь ОСОБА_1 суму 3% річних та суму на яку збільшиться сума заборгованості з урахуванням індексу інфляції за період з 03.08.2015 р. року по 21.04.2018 р., в сумі 376 735,62 грн. Враховуючи, що рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 09 липня 2019 року суму 3% річних, а також суму, на яку збільшиться сума заборгованості з урахуванням індексу інфляції, було стягнуто в межах позовних вимог за період з 03.08.2015 року по 21.04.2018 року, а рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 04 травня 2017 року у справі №450/1858/15-ц фактично було виконано 17.04.2019 року, вважає, що з ПАФ «Нива» підлягає стягненню сума 3% річних, а також сума на яку збільшиться сума заборгованості з урахуванням індексу інфляції, з 22.04.2018 року по 17.04.2019 року, тобто до моменту фактичного повернення боргу. Разом з тим, враховуючи, що рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 09 липня 2019 року у справі № 450/1236/18 стягнуто з ПАФ «Нива» на користь ОСОБА_1 суму 3% річних, а також суму на яку збільшиться сума заборгованості з урахуванням індексу інфляції за період з 03.08.2015 року по 21.04.2018 року, з ПАФ «Нива» слід досягнути суму 3% річних, а також суму на яку збільшиться сума заборгованості з урахуванням індексу інфляції з 22.04.2018 року по 17.04.2019 року, тобто до моменту фактичного повернення боргу. Отже, ПАФ «Нива» повинна сплатити ОСОБА_1 суму 3% річних за період з 22.04.2018 року по 17.04.2019 року, а також суму на яку збільшиться сума заборгованості з урахуванням індексу інфляції за період з 22.04.2018 року по 17.04.2019 року р., що становить 98 410,63 грн, з яких: 3% річних за період з 22.04.2018 року по 17.04.2019 року - 25 218,00 грн, сума заборгованості з урахуванням індексу інфляції за період з 22.04.2018 року по 17.04.2019 року - 73 192, 63 грн.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного підприємства Приватна агрофірма «Нива» про стягнення 3 % річних та суми, на яку збільшилася сума заборгованості з урахуванням індексу інфляції - відмовлено.

У задоволенні вимоги про стягнення з відповідача та користь позивача витрат на правову допомогу відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .

Вважає оскаржуване рішення суду незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції не врахував, що індекс інфляції та три проценти річних від простроченої суми підлягають сплаті з часу вступу в силу судового рішення до моменту фактичного повернення боргу. Вважає, що наявність судового рішення про стягнення поточної заборгованості, яке не виконано боржником належним чином чи виконано із простроченням, не припиняє зобов`язання в цілому і не позбавляє кредитора права на стягнення інших передбачених законом або договором платежів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування неповернутими ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Зазначає, що, вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції не врахував висновки Великої Палати Верховного суду щодо застосування норм ст. 625 ЦК України, зокрема відповідно до правової позиції, викладеної у постанові від 19.06.2019 року у справі № 646/14523/15-ц, зупинення виконання рішення не впливає на реалізацію особою права за захист майнового інтересу, оскільки за змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних як складова грошового зобов`язання та особлива міра відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Також, відповідно до правової позицій Великої палати Верховного суду, компенсація за неналежне виконання зобов`язання передбачена ст. 625 ЦК України нараховується на період з часу вступу первинного рішення у законну силу по час фактичного його виконання. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі №703/2718/16-ц (провадження №14-241 цс 19), від 13 листопада 2019 року у справі №922/3095/18 (провадження №12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18 (провадження №12-79гс19), від 22 вересня 2020 року у справі №918/631/19 (провадження №12-42гс20). Враховуючи, що виконання рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 04.05.2017 року (справа № №450/1858/15-ц) зупинено через подання відповідачем касаційної скарги до Верховного суду, яка у свою чергу не була задоволена, позивач не повинен нести збитки через неналежне виконання боржником своїх зобов`язань та знецінення коштів, які стягнуті на його користь на захист порушеного права.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким позов задовольнити.

У засіданні колегії суддів представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 скаргу підтримав з підстав, наведених у ній, просив скаргу задоволити.

Представник ПАФ «Нива» - Васів Ю.М. проти скарги заперечив.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом положень ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди .

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За змістом статей 509, 524, 533-535 і 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Згідно із ч.2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Таких правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), відступаючи від висновку Верховного Суду України, зокрема викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України).

Також Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15, за яким дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин.

Отже, положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду.

Встановлено, що рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 04 травня 2017 року у справі № 450/1858/15-ц за позовом ОСОБА_1 до Приватної агрофірми «Нива», третіх осіб Товариства з обмеженою відповідальністю «Ремона-Сервіс», Приватного підприємства «Еком» про відшкодування шкоди, позов задоволено частково, стягнуто з Приватної агрофірми «Нива» на користь ОСОБА_1 852 262,00 гривень.

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 21 грудня 2017 року у справі №450/1858/15-ц апеляційну скаргу Приватної агрофірми «Нива» залишено без задоволення, а рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 04 ?травня 2017 року залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 03.04.2018 року зупинено виконання рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 04.05.2017 року (справа № №450/1858/15-ц) до закінчення його перегляду у касаційному порядку за касаційною скаргою приватної агрофірми «Нива».

Постановою Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 450/1858/15-ц касаційну скаргу приватної агрофірми «Нива» залишено без задоволення, рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 04 травня 2017 року та постанову Апеляційного суду Львівської області від 21 грудня 2017 року залишено без змін. Поновлено виконання рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 04 травня 2017 року.

Матеріалами справи встановлено, що 15.04.2019 року ОСОБА_1 звернувся до приватного виконавця Баірової Н.М. із заявою про відновлення виконавчого провадження № 55756171 з примусового виконання рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 04 травня 2017 року.

Як вбачається з постанови приватного виконавця від 17.04.2019 року про закінчення виконавчого провадження № 55756171 з примусового виконання виконавчого листа № 450/1858/15-ц, виданого Пустомитівським районним судом Львівської області 30.01.2018 року, згідно платіжного доручення № 839 від 17.04.2019 року стягувачу ОСОБА_1 перераховано кошти у повному обсязі.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних та суми, на яку збільшилась сума заборгованості з урахуванням індексу інфляції, за період з 22.04.2018 року по 03.04.2019 року є безпідставними, оскільки виконання рішення Пустомитівського районного суду Львівської області 21 грудня 2017 року у справі №450/1858/15-ц у зазначений період було зупинено ухвалою Верховного Суду від 03.04.2018 року. Сторони виконавчого провадження були ознайомлені із рішенням суду касаційної інстанції з моменту його внесення до Єдиного державного реєстру судових рішень 12.04.2019 року та вчинили дії спрямовані на виконання рішення Пустомитівського районного суду Львівської області 21 грудня 2017 року в справі №450/1858/15-ц.

Однак, з таким висновком суду колегія суддів не може погодитися з наступних мотивів.

Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц, зупинення виконання рішення не впливає на реалізацію особою права за захист майнового інтересу, оскільки за змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних як складова грошового зобов`язання та особлива міра відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

Аналогічний правовий висновок, викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 918/631/19, згідно якої нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

При цьому необхідно врахувати, що відповідно до ч. 2 ст. 2 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи , провадження у цивільних справах здійснювалося відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 208 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи, судовий розгляд закінчувався ухваленням рішення суду, а у випадках, передбачених статтями 389-6 та 389-11 цього Кодексу - постановленням ухвали.

У частині першій статті 223 ЦПК України передбачалося, що рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦПК України рішення або ухвала апеляційного суду набирають законної сили з моменту їх проголошення.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 04 травня 2017 року набрало законної сили 21 грудня 2017 року після його перегляду в апеляційному порядку.

Відтак, саме з 21 грудня 2017 року рішення суду підлягало обов`язковому виконанню.

Враховуючи, що рішення суду фактично виконано лише 17 квітня 2019 року, внаслідок чого позивач поніс збитки від знецінення грошових коштів, стягнутих на його користь рішенням суду від 04.05.2017 року, яке набрало законної сили 21.12.2017 року, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат за невиконання грошового зобов`язання за період з 22.04.2018 року по 17.04.2019 року.

З наведених мотивів, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про задоволення позову.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1-4 ч. 1 ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задоволити.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 04 листопада 2020 року скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою позов ОСОБА_1 до Приватного підприємства Приватна агрофірма «Нива» задоволити.

Стягнути з Приватного підприємства Приватна агрофірма «Нива» в користь ОСОБА_1 98 410 грн 63 коп., що становить 3% річних та інфляційні втрати за невиконання грошового зобов`язання за період з 22.04.2018 року по 17.04.2019 року.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 05 вересня 2022 року.

Головуючий: Н.П. Крайник

Судді: О.М. Ванівський

О.Я. Мельничук