Справа № 314/3813/21
Провадження № 2/314/199/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.07.2022 року м.Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області в складі судді Мануйлової Н.Ю., секретар судового засідання Рясна А.В., за участю представника позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу №314/3813/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

27.08.2021 позивач звернувся до суду з позовом, в якому було змінено його підставу, та просить визнати за ним право власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказує, що він тривалий час, близько 15 років, з квітня 2006 року, проживає на території Павлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області по АДРЕСА_1 та користується земельною ділянкою, яка належала колишньому власнику, ОСОБА_5 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю ІІ-ЗП № 008182 від 28.03.2000.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер, що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть. Спадкоємцями після його смерті є його дві доньки, відповідачі по справі, які ні за життя, ні після смерті батька, не заперечували проти користування позивачем будинком та земельною ділянкою за вищевказаною адресою.

Враховуючи вищевказані обставини, а саме, добросовісність, відкритість та безперервність (більше 11 років) його проживання у житловому будинку АДРЕСА_2 , а також користування земельною ділянкою за цією адресою, він змушений звернутися до суду з зазначеним позовом.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за їхньою відсутності, на задоволенні позову наполягав.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, надіслали до суду заяви, згідно з якими позов визнають, та просили розглянути справу за їхньою відсутності.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, власником житлового будинку АДРЕСА_1 є позивач, ОСОБА_2 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, № 120173545 від 10.04.2018.

Відповідно до наданої позивачем копії Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗП № 008182 земельна ділянка площею 0,85га за адресою АДРЕСА_1 , цільове призначення будівництво та обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарство, належить ОСОБА_6 .

ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 06.02.2014 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вільнянського районного управління юстиції у Запорізькій області, атковий запис № 24 від 06.02.2014.

Спадкоємцями після смерті ОСОБА_6 є його доньки відповідачі по справі.

Факт володіння й користування будинком та земельною ділянкою з 2006 року позивачем визнається відповідачами, отже, відповідно до вимог ст.82 ЦПК України доказуванню не підлягає.

Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК) (п. 9 Постанови).

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.

Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦКпро набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року.

При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови)

Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови)

Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень") (п. 14 Постанови).

З наведенного суд приходить до висновку, що позивач ОСОБА_2 більше 10 років відкрито, безперервно володіє вищевказаним нерухомим майном, відповідачами по справі позовні вимоги визнаються, спростувань вказаних обставин та вимог про повернення цього нерухомого майна не заявлено, а тому він після більш 10 років такого володіння набув право власності за набувальною давністю на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно із заявою позивача судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 3656,00 грн. суд відносить на рахунок позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15,16, 344 ЦК України, 10, 12, 77-81,197-198, 200, 206, 259, 263-265, 279 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , до ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 , ОСОБА_4 , місце проживання: АДРЕСА_4 , про визнання права власності задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на земельну ділянку площею 0,8500 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення будівництво та обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарство, згідно з Державним актом на право приватної власності на землю ІІ-ЗП № 008182 від 28.03.2000, що належала ОСОБА_6 .

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Запорізького апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст рішення складено 29.07.2022.

Суддя Наталія Юріївна Мануйлова

29.07.2022