Номер провадження: 22-ц/813/3433/22
Головуючий у першій інстанції Гуревський В. К.
Доповідач Дришлюк А. І.
Категорія 53
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.08.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,

при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою Державного підприємства «Дослідне господарство «Таїровське» Національного наукового центру «Інститут виноградництва і виноробства ім. В.Є. Таїрова» на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 16 березня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ДП «ДГ «Таїровське» про стягнення заборгованості по заробітній платі,

ВСТАНОВИВ:

10 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Державного підприємства «ДГ «Таїровське» та після збільшення позовних вимог просила стягнути з відповідача суму заборгованості по заробітній платі та суму компенсації у загальному розмірі 198101,53 грн, винести окрему ухвалу про виявлення порушень закону при розгляді справи, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що ОСОБА_1 з 14.11.2018 року по 24.03.2020 року перебувала у трудових правовідносинах із ДП «ДГ «Таїровське» та отримувала заробітну плату у розмірі згідно із штатним розкладом підприємства. За наказом директора, за власним бажанням, була звільнена з посади головного бухгалтера. На момент звільнення існувала прострочена заборгованість по виплаті заробітної плати у сумі 44213,43 грн. За весь час звільнення позивачу перераховано 17 квітня 2020 року на картку у рахунок погашення заборгованості 1000,00 грн. Залишок простроченої заборгованості складає 213,43 грн. До теперішнього часу позивачу не надано розрахунок при звільненні, незважаючи на її звернення (прострочена заборгованість - 43213,43 грн, заробітна плата за березень 2020 року - 9252,14 грн, компенсація за невикористану відпустку за 35,1 день - 21311,67 грн). Незважаючи на свій обов`язок відповідач не здійснив повний розрахунок по заробітній платі та компенсацію за невикористану відпустку, у зв`язку із чим наявна заборгованість по заробітній платі перед позивачем (а.с. 1-2, а.с. 26).

16 березня 2021 року заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси позов ОСОБА_1 до ДП «ДГ «Таїровське» про стягнення заборгованості по заробітній платі задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства «ДГ «Таїровське» на користь ОСОБА_1 заборгованість в сумі 198101,53 грн. Стягнуто з ДП «ДГ «Таїровське» на користь держави судовій збір в сумі 1981, грн (а.с.30-32).

05 травня 2021 року Державне підприємство «Дослідне господарство «Таїровське» Національного наукового центру «Інститут виноградництва і виноробства ім. В.Є. Таїрова» звернулось до Малиновського районного суду м. Одеси з заявою про перегляд заочного рішення (а.с. 38-41).

03 червня 2021 року ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси заяву представника ДП «ДГ «Таїровське» адвоката Іскри Світлани Леонідівни про перегляд заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 16 березня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ДП «ДГ «Таїровське» про стягнення заборгованості по заробітній платі залишено без задоволення (а.с. 59-60).

01 липня 2021 року Одеським апеляційним судом отримано апеляційну скаргу Державного підприємства «Дослідне господарство «Таїровське» Національного наукового центру «Інститут виноградництва і виноробства ім. В.Є. Таїрова» на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 16 березня 2021 року. Апелянт вважає оскаржуване рішення таким, що винесене за невстановленими та недоведеними обставинами, так, апелянта наголошує на тому, що ОСОБА_1 не доведено наявність трудових відносин між сторонами у вказаний період часу та не надано доказів на підтвердження наявності заборгованості з виплати заробітної плати та її розміру. На думку апелянта, при вирішенні справи по суті судом першої інстанції не враховано факт відсутності підтвердження звернення ОСОБА_1 для отримання розрахунку при звільненні, а також відсутності відомостей щодо розміру суми простроченої заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку. Апелянт звертає увагу на те, що судом не було встановлено чи працювала ОСОБА_1 в день звільнення та вважає, що встановлення цієї обставини є основоположним, адже від цього залежить строк виплати грошових сум. Тому, апелянт вважає, що судом першої інстанції не було повно досліджено всі обставини справи. З огляду на зазначене, апелянт просить суд скасувати повністю заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 16.03.2021 року та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 14, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило затягування розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Сторони в судове засідання не з`явились, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Клопотання про розгляд справи в режимі відео конференції до суду не подавали.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача та дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Приймаючи оскаржуване заочне рішення, суд першої інстанції виходив з того, що незважаючи на свій обов`язок відповідач не здійснив повний розрахунок по заробітній платі та компенсацію за невикористану відпустку, у зв`язку із чим, суд першої інстанції вирішив, що у відповідача наявна заборгованість по заробітній платі перед позивачем, а тому задовольнив вимоги позивача щодо стягнення простроченої заборгованості по заробітній платі, заробітну плату за березень 2020 року, компенсацію за невикористану відпустку за 35,1 день та середній заробіток за кожен місяць затримки розрахунку при звільненні за 118 днів станом на 02.02.2021 року (а.с. 31-32).

Апеляційний суд, відхиляючи апеляційну скаргу, вважає за потрібне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 43 Конституції України гарантується кожному право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. А також право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, роботодавець повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, роботодавець в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Так, з матеріалів справи вбачається, що в період з 14.11.2018 року по 24.03.2020 року ОСОБА_1 перебувала трудових правовідносинах із ДП «ДГ «Таїровське» та займала посаду головного бухгалтера (а.с. 3-3 зворот).

Згідно з копією трудової книжки ОСОБА_1 24.03.2020 року за власним бажанням на підставі наказу №09-к від 23.03.2020 року була звільнена з посади (а.с. 3 зворот).

До позовної заяви позивач надала копію листа, з якого вбачається, що ОСОБА_1 зверталася до Директора ДП «ДГ «Таїровське» - Цандури М.М. з вимогою щодо виплати їй розрахунку за заробітною платою та компенсації за невикористану відпустку (а.с. 4).

Апеляційний суд звертає увагу на те, що підтвердженням направлення даного листа на адресу ДП «ДГ «Таїровське» є надана позивачем копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення з відміткою про отримання його адресатом (а.с. 5), що спростовує доводи апелянта про відсутність у матеріалах справи доказів на підтвердження звернення позивача до відповідача із вимогою здійснити розрахунок відповідно до ст. 116 КЗпП України.

Відповідно до Довідки про заборгованість за заробітною платою ДП «ДГ «Таїровське» перед ОСОБА_1 заробітна плата головного бухгалтера згідно зі штатним розкладом становить 15085,00 грн;

- прострочена заробітна плата за період до 01.03.2020 року - 43213,43 грн;

- заробітна плата з 01.03.2020 року по 24.03.2020 року 9252,14 грн;

- компенсація за невикористану відпустку за 35,1 день - 21311,67 грн;

- компенсація за затримку розрахунку при звільненні з 25.03.2020 року по 31.01.2021 року - 124324,29 грн;, а саме за: - березень 2020 року (25.03.2020 року 31.03.2020 року) - 2891,29 грн; - квітень 2020 року 12143,43 грн; травень 2020 року - 12143,43 грн; червень 2020 року - 12143,43 грн; липень 2020 року - 12143,43 грн; серпень 2020 року - 12143,43 грн; вересень 2020 року 12143,43 грн; жовтень 2020 року - 12143,43 грн; листопад 2020 року - 12143,43 грн; грудень 2020 року - 12143,43 року; січень 2021 року - 12143,43 грн.

Всього - 198101,53 грн (а.с. 27).

Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості за заробітною платою апелянт власного розрахунку не надав, як і не надав доказів на підтвердження доводів, що викладені в апеляційній скарзі (наприклад, копії наказу (розпорядження) про звільнення, довідку про заробітну плату ОСОБА_1 ). З цього приводу, апеляційний суд вважає за потрібне зазначити, що позиція апелянта-відповідача в даній справі зводиться виключно до заперечення доводів позивача та не підтверджена жодними доказами, а отже апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

При цьому, апеляційний суд вважає за потрібне зазначити, що Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Ruiz Torija v. Spain, серія А, №303-А, параграфи 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. Більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги не спростували правильних висновків суду першої інстанції, апеляційний суд на підставі ст. 375 ЦПК України залишає без задоволення апеляційну скаргу, а оскаржуване заочне рішення суду першої інстанції залишає без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Дослідне господарство «Таїровське» Національного наукового центру «Інститут виноградництва і виноробства ім. В.Є. Таїрова» - залишити без задоволення.

Заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 16 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький