Справа № 204/1668/21
Провадження № 2/204/112/22
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2022 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Мащук В.Ю.,

при секретарі Єрмак Д.О.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

за участю представника позивача адвоката Садовського І.В.,

за участю представника відповідача адвоката Харламова Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіна Ліана Леонідівна, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання права в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- встановити факт постійного проживання без реєстрації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою АДРЕСА_1 ;

- визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке видане приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіною Л.Л. 07.09.2020 р. за р.№ 3517 та свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , видане приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіною Л.Л. 19.10.2020 р. за р.№ 5224;

-скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію права власності за № 38715202 від 19.10.2020 р. за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 ;

-скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію права власності за № 38053070 від 07.09.2020 р. за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 ;

- визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) право власності на 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом, згідно ст. 529 ЦК України (в редакції 1963 року), як за спадкоємцем пертої черги після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та на 1/6 частину житлового будинку АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом, як за спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що його батьки, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , уклали шлюб ще в 1970-х роках. Після укладеного батьками шлюбу народилася сестра позивача, яка є відповідачем у справі. Позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_4 .

На момент народження позивача батьки вже жили в побудованому будинку, який розташований за адресою АДРЕСА_1 . Від батька позивачу відомо, що даний будинок вони з матір`ю почали будувати на земельній ділянці, яка була видана під будівництво будинку, будівництво було закінчено в 1965 році, але даний будинок батько будував, коли вони проживали з матір`ю без реєстрації шлюбу.

Під час життя батьки право власності на будинок не зареєстрували, через яку причину, позивачу невідомо, так як він був неповнолітній.

ІНФОРМАЦІЯ_1 батько помер, на час смерті не зареєструвавши право власності на збудований ним житловий будинок. Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок, який йому належав, але право власності ним не було зареєстровано.

Даний будинок на час смерті був повністю збудований, складався з літ. А-1, житловий будинок, загальною площею 69,5 кв.м., житловою площею 18,2 кв.м.; літ. Б - гараж, літ. В - вбиральня, літ. Г - сарай, під а літ. Ж - сарай, літ. Д - навіс, №№ 1-11 - споруди, І - мостіння.

На час смерті батька позивач був неповнолітній, йому було лише 17 років. На той час позивач не був зареєстрованим в будинку, тому як вимушений був, приблизно з 15 років і до закінчення школи жити разом з бабусею, через її стан здоров`я, яка проживала в Кіровоградській області.

Коли батько наприкінці 2000 року захворів, мати запросила позивача приїхати і на час смерті він постійно проживав разом з батьками. На час смерті, після смерті батька, ОСОБА_1 проживав в даному будинку, отже фактично прийняв спадщину за законом після смерті батька, оскільки постійно мешкав у будинку, користувався деяким одягом свого померлого батька, допомагав матері по господарству, обробляв земельну ділянку, користувався предметами побуту, а тому фактично прийняв спадщину в розумінні ст. 549 ЦК УРСР, який діяв на той час в редакції 1963 року.

На момент смерті батько не залишив заповіту, а тому після його смерті існувало троє спадкоємців, які мали право на спадщину. Це його дружина - ОСОБА_4 , та його діти - позивач та відповідач. На момент смерті батька відносини спадкування були врегульовані ЦК УРСР 1963 р., який діяв на той час.

Що стосується подачі заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини, оскільки позивач був неповнолітнім, керувався тим, що йому казала мати. Вона повідомила, що по-перше, будинок не оформлений, тобто на будинок не було зареєстровано право власності, а тому спадкувати нічого, по-друге, вона є законним представником, а тому, через те що вона була зареєстрована та постійно мешкала в даному будинку, прийняла спадщину і за позивача, тому всім (позивачу, матері та сестрі-відповідачці) належить по 1/3 частині будинку.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мати позивача - ОСОБА_4 , яка фактично прийняла спадщину у вигляді 1/3 частки будинку АДРЕСА_1 , але не зареєструвала його за собою. Фактично їй належала 1/3 частина житлового будинку АДРЕСА_1 .

На момент смерті матері існувало двоє спадкоємців за законом, оскільки заповіту вона не лишила, це позивач та відповідач. На момент смерті вони проживали в даному будинку, але позивач не був зареєстрованим в ньому, тривалий час позивач жив у батьківському будинку, доглядав його, обробляв земельну ділянку, допомагав матері по господарству.

Після поховання матері він з відповідачем домовилися про те, що вона буде займатися оформленням будинку, а оскільки на будинок майже не було документів, все потрібно було починати з нуля.

Декілька років відповідач повідомляла, що документи оформлюються поступово, але згодом позивач зрозумів що його вводять в оману і став вимагати передати йому документи на будинок, які вже були - технічну документацію, різні довідки та інше. З цього часу відносини позивача та відповідача погіршилися, вони перестали спілкуватися.

На початку 2021 р. позивач звернувся за консультацією до юристів, які повідомили, що в Україні існує пільговий порядок оформлення права власності на житлові будинки, які було збудовано до 05.08.1992 р.

23.02.2021 р. позивач звернувся з приводу консультації та можливості оформити спадщину після батьків до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кононенко С.А., яка надала інформацію про те, що приватним нотаріусом Вдовіною. Л.Л. було вже видано свідоцтво на спадщину після батька та матері відповідачці. А саме 07.09.2020 р. нею було видано свідоцтво про право на спадщину після смерті батька ОСОБА_3 , реєстровий номер 3517 та було проведено реєстрацію права власності за відповідачем на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 . Також 19.10.2020 р. нею було видано свідоцтво про право на спадщину після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 за реєстровим № 5224, на Ѕ частину будинку АДРЕСА_1 .

Таким чином, позивача було незаконно позбавлено права на спадщину, оскільки нотаріус, який видав свідоцтва, не встановила наявність інших спадкоємців відповідно до даних Реєстру актів цивільного стану, а відповідач умисно приховала інформацію про наявність іншого спадкоємця за законом, особи, яка належить до спадкоємців першої черги.

У зв`язку з тим, що матері позивача на час смерті належала 1/3 частина спірного будинку, які вона прийняла та отримала в спадщину після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , але не зареєструвала за собою дане право, а інші 2/3 частки спірного будинку належали позивачу та відповідачу в рівних частках, вони повинні були успадкувати кожний по 1/6 частки спадщини, яка відкрилася після смерті матері.

Тому, після смерті батьків, позивач та відповідач мали право на Ѕ частку вказаного будинку, а саме, 1/3 частку будинку, кожному, після смерті ОСОБА_3 , а також по 1/6 частці, кожному, після смерті ОСОБА_4 .

Отже, свідоцтва про право на спадщину, які були видані приватним нотаріусом Вдовіною Л.Л. 07.09.2020 р. за р.№ 3517 та 19.10.2020 р. за р.№ 5224, повинні бути визнані недійсними, у зв`язку з тим, що вони не відповідають вимогам діючого законодавства, так як згідно ст. 530 ЦК України, син спадкодавців відноситься до спадкоємців першої черги і спадкує у разі прийняття спадщини, тому вказані свідоцтва повинні бути визнані недійсними, а право власності, яке було зареєстроване на підставі даних свідоцтв, припиненим.

Позивач вважає, що, є всі підстави для визнання за ним права власності на 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом згідно ст. 529 ЦК України (в редакції 1963 року), як за спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та на 1/6 частину житлового будинку АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом, як за спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, які зазначені в позовній заяві.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги в повному обсязі та пояснив суду, що коли він був у 6 класі мати з батьком посварилися. Мати забрала його з собою в село, вони з батьком мешкали окремо. Позивач навчався у школі у м. Дніпро до 7 класу. Потім навчався у школі в Кіровоградській області. Коли позивач навчався у 8 та 9 класах, він приїжджав у м. Дніпро до батька в будинок. Де була сестра ( ОСОБА_2 ), йому не відомо, у неї з батьком був конфлікт.

ОСОБА_1 мешкав і у м. Дніпро і в селі в Кіровоградській області, батько був хворий, старший брат був з батьком. ОСОБА_5 постійно їздив в м. Дніпро до батька, мешкав, і в місті, і в селі. Не переїхав до м. Дніпро, так як в селі були мати та бабуся.

У 2001 році батько помер, ОСОБА_1 приїхав, сестри не було. Після цього позивач поїхав, мати віддала сестрі ключі та документи, чому, позивачу не відомо. На момент смерті батька йому було 17 років, він був неповнолітнім.

У 10 та 11 класах позивач навчався в селі, там мешкав, потім пішов до армії. У 2004 році приїхав у м. Дніпро, взяв кредит, сестра допомогла йому сплатити борг за кредитом. В будинку мешкали разом, все було добре. В будинку на той час мешкали він, сестра та її чоловік, це було приблизно у 2004 році. Вони жили разом у будинку, то спорились, то мирились. Потім вони посварилися, сестра з чоловіком зробили собі окремий вхід до будинку.

У 2008 році позивач мешкав та працював у м. Дніпро.

У 2008 році померла мати, вони з сестрою поїхали в село.

Коли позивач переїхав у м. Дніпро, вони з сестрою пішли у паспортний стіл, щоб зареєструвати його місце проживання в будинку, однак їм було відмовлено, так як сестра не була власником будинку, не було документів на будинок, була тільки домова книга та старий технічний паспот, у зв`язку з чим він зареєстрував місце проживання у гуртожитку по АДРЕСА_2 . Будь - якого іншого житла позивач не має.

Сестра зробила за його спиною документи на будинок, так, що наразі будинок належить повністю їй.

Дії щодо прийняття спадщини ОСОБА_1 не вчиняв, чому так сталося, пояснити не може.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі, зазначивши, що вимоги позивача є безпідставними та недоведеними будь-якими доказами, ґрунтуються на завідомо неправдивих твердженнях позивача, а також суперечать нормам матеріального права.

Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог виклав завідомо неправдиві обставини, які не відповідають дійсності, з метою введення суд в оману, в питанні прийняття ним спадщини після смерті батька ОСОБА_3 .

В позовній заяві позивач зазначив, що - «Коли батько наприкінці 2000 року захворів, мати запросила його приїхати і на час смерті він постійно проживав разом з батьками. На час смерті після смерті батька він проживав в даному будинку, отже фактично прийняв спадщину за законом після смерті батька, оскільки постійно мешкав у будинку, користувався деяким одягом померлого батька, допомагав матері по господарству, обробляв земельну ділянку, користувався предметами побуту, а тому фактично прийняв спадщину в розумінні ст.549 ЦК УРСР, який діяв на той час в редакції 1963 року». Всі зазначені позивачем обставини є повністю вигаданими та не відповідають дійсності.

Задовго до смерті батька ОСОБА_3 , приблизно з 1996 -1997 року, позивач постійно мешкав та навчався в Кіровоградській області та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 . В Кіровоградській області позивач навчався в школі, після школи з Кіровоградської області був призваний на військову службу до армії, і вже після служби повернувся та мешкав в АДРЕСА_4 позивач приїхав лише в кінці 2004 року на початку 2005 року зі своєю дівчиною.

Доказом того, що наприкінці 2004 року, позивач проживав в м. Кіровоград свідчить письмове зобов`язання від 19.07.2004 року оформлене в м. Кіровоград, відповідно до якого позивач ОСОБА_1 придбав у ФОП ОСОБА_6 в місті Кіровоград музичний центр за ціною 777 грн, шляхом розстрочення платежу, що є доказом того, що позивач мешкав в місті Кіровоград станом на липень місяць 2004 року. З моменту переїзду до м. Дніпро в 2004-2005 році і до 2017 року позивач не проживав постійно в спірному будинку АДРЕСА_1 . По приїзду, деякий час позивач гостював у відповідачки, однак згодом виїхав і проживав у своїх подруг. Де саме, в певні відрізки часу проживав позивач, відповідачу невідомо, однак, той факт, що позивач не проживав в будинку АДРЕСА_1 є об`єктивною істиною.

Позивач почав постійно проживати в спірному будинку АДРЕСА_1 - з 2017 року зі своєю новою дівчиною. До цього часу, позивач не проживав в спірному будинку, тим паче на момент смерті батька.

На момент смерті батька ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач проживав в АДРЕСА_3 , як задовго до його смерті так і після його смерті.

Позивач не лише не проживав разом з померлим батьком на момент відкриття спадщини, але і не вступив в управління або володіння будь-яким спадковим майном. Твердження про те, що позивач носив одяг померлого батька є вигаданими, позивач не користувався жодним майном померлого або побутовими речами, не обробляв огород та інше, так як не проживав в будинку. Фактично позивач не прийняв в управління або володіння жодне майно батька.

Жодного доказу тих обставин, на які посилається позивач, він не надав.

Позивач зазначає, що його мати, як його законний представник не подала в його інтересах заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті батька, чим порушила його права. Дану тезу позивач викладає як додаткову, розуміючи що відсутні будь-які докази того, що він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Позивач також посилається на те, що мати не подала заяву про прийняття спадщини в його інтересах, однак, після досягнення повноліття з ІНФОРМАЦІЯ_5 і по 2021 рік, позивач протягом 20 років не звертався до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини або до суду з позовом про надання додаткового строку про прийняття спадщини.

В позовній заяві позивач просить встановити факт прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак не надає будь-яких доказів на підтвердження факту прийняття спадщини, зокрема доказів того, що він проживав в будинку АДРЕСА_1 , з чим він пов`язує факт вступу в управління або володіння спадковим майном.

Позивачем не доведено тих фактів, на які він посилається в обґрунтування своїх позовних вимог, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі. Тим паче, що позивач станом з 1996 року по 2017 рік не проживав в будинку АДРЕСА_1 і не був там зареєстрованим, а тому - не може вважатися таким, що прийняв спадщину згідно п.1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР та ч.3 ст. 1268 ЦК України.

Позивач в своїй позовній заяві зазначає, що після поховання матері вони з відповідачем домовилися про те, що вона буде займатися оформленням будинку, а оскільки на будинок майже не було документів, все потрібно було починати з нуля. Дане твердження не відповідає дійсності, і будь-яких домовленостей у позивача з відповідачем не було. Ні після смерті батька, ні після смерті матері позивач не цікавився оформленням спадщини та іншими питаннями стосовно будинку, він жив своїм життям, окремо від відповідачки і будь-якими питаннями стосовно оформлення будинку та спадщини не цікавився. Перші вимоги Позивача про передачу йому частини будинку були озвученні відповідачці лише в 2020 році, коли він зі своєю новою дівчиною вже значний час, з 2017 року, проживали в будинку АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим відповідач клопотала про застосування до позовних вимог строку позовної давності.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 проти задоволення позовних вимог заперечувала в повному обсязі та пояснила суду, що від свого народження вона постійно мешкає у спірному будинку. У 1998 році народився син, вони мешкали разом з батьком, іншого жила не мали. У 1999 році, вона розлучилася з чоловіком, декілька місяців мешкала в селі, потім повернулася і мешкала разом з сином у батьківській хаті.

На час смерті батька проживала у будинку, на похороні батька не була, так як не була до цього готова.

ОСОБА_1 приїхав у 2004 році, приїхав не в будинок, а в місто, у будинку він не мешкав, у ньому нічого не робив. З 2017 року ОСОБА_1 почав жити в будинку разом з дружиною та дитиною.

При оформленні документів на будинок нотаріусу надавала: свідоцтва про смерть батька та матері, домову книгу, технічний паспорт новий та старий, чи подавала нотаріусу документи про право власності, не пам`ятає.

Третя особа - Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіна Ліана Леонідівна в судове засідання не з`явилася, через канцелярію суду подала письмові пояснення, відповідно до яких просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, у зв`язку з необґрунтованістю. У зв`язку з тим, що ОСОБА_2 було надано усі необхідні документи, їй було видано свідоцтво про право на спадщину після померлих ОСОБА_4 та ОСОБА_3 відповідно до чинного законодавства.

За наслідками з`ясування і аналізу обставин справи, пояснень сторін в судовому засіданні, дослідження та оцінки наявних в матеріалах справи доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд доходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть (повторно) серії НОМЕР_3 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_7 у віці 59 років, про що складено відповідний актовий запис №866 (арк.с.11).

Відповідно до свідоцтва про смерть (повторне) серії НОМЕР_4 ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_7 у віці 59 років, про що зроблено запис за № 866 (арк.с.81).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_9 у віці 59 років, про що складено відповідний актовий запис № 43 (арк.с.28,99).

Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису за № 1, ОСОБА_3 та ОСОБА_7 перебували у зареєстрованому шлюбі (арк.с.102-103).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , є сином ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (арк.с.12).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_7 ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , є дочкою ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (арк.с.82,83,101).

Відповідно до відповіді КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 13.08.2003 року за № 4273, станом на 11.08.2003 року право власності на будинок АДРЕСА_1 не зареєстровано. Згідно інвентаризаційної справи, користувачем вказаного будинку на останній рік обстеження, 13.12.86р., є ОСОБА_3 (арк.с.14).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 23.02.2021 року, право власності на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_2 19.10.2020 року приватним нотаріусом Вдовіною Ліаною Леонідівною, Дніпровський міський нотаріальний округ, Дніпропетровська обл. на підставі свідоцтва про право на спадщину, за законом серія та номер:5224, виданий 19.10.2020, форма власності: приватна, вид спільної власності: спільна часткова, частка власності Ѕ; 07.09.2020 р. приватним нотаріусом Вдовіною Ліаною Леонідівною, Дніпровський міський нотаріальний округ, Дніпропетровська обл. на підставі свідоцтва про право на спадщину, за законом, серія та номер: 3517, виданого 07.09.2020, форма власності: приватна, вид спільної власності: спільна часткова, частка власності Ѕ (арк.с.9-10).

Відповідно до Акту за підписом голови квартального комітету Кудрявцевої від 19.03.2021 року, засвідченого підписами ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 та фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 проживав без реєстрації в будинку АДРЕСА_1 на момент смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також він постійно проживав у вищезазначеному будинку на момент смерті матері ОСОБА_4 , котра померла ІНФОРМАЦІЯ_12 .

ОСОБА_1 вів домашнє господарство, доглядав за будинком і земельною ділянкою після смерті батьків (арк.с.27).

12.08.2020 року ОСОБА_2 звернулася до Приватного нотаріуса ДМНО Вдовіної Л.Л. з заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_3 (арк.с.78).

Відповідно до Витягу про реєстрацію спадкової справи Приватним нотаріусом Вдовіною Л.Л. 12.08.2020 зареєстровано спадкову справу за № 09/2020, спадкодавець ОСОБА_3 (арк.с.86).

Відповідно до Витягу про реєстрацію спадкової справи Приватним нотаріусом Вдовіною Л.Л. 19.10.2020 зареєстровано спадкову справу за № 12/2020, спадкодавець ОСОБА_4 (арк.с.105).

Відповідно до відповіді Відділу обліку проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг а дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 03.08.2020 року № 14/5-8589, відповідно до наявних даних будинкової книги та картотеки, переданої ДМС, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 15.05.1981, з реєстраційного обліку не знятий.

Склад зареєстрованих осіб на день смерті ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) становить 2 особи: ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_14 , зареєстрована з 25.07.1994 по теперішній час, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_15 , зареєстрована з 15.08.1981 по 06.04.2015 (арк.с.84).

Відповідно до відповіді Відділу обліку проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг а дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 14.09.2020 року № 14/5-10574, відповідно до наявних даних будинкової книги та картотеки, переданої ДМС, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_15 , була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 15.08.1981 по 06.04.2015.

Склад зареєстрованих осіб на день смерті ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) становить 2 особи: ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_14 , зареєстрована з 25.07.1994 по теперішній час, ОСОБА_3 з 15.05.1981 по теперішній час (арк.с.100).

Відповідно до інформації КП «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» ДМР від 04.08.2020 № 8927, станом на 31.12.2012 р. в інвентаризаційній справі а адресою: АДРЕСА_1 відсутні відомості про реєстрацію права власності.

Згідно матеріалів інвентаризаційної справи за адресою: АДРЕСА_1 , первинна інвентаризація об`єкту нерухомого майна була проведена 1980 р. за заявою ОСОБА_3 , який значиться користувачем. Під час проведення інвентаризації встановлено самочинне будівництво житлового будинку літ. А-1 про що виставлено відповідний штамп (арк.с.87).

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26.08.2020, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_3 на праві приватної власності, частка власності 1/1, право власності зареєстровано приватним нотаріусом Вдовіною Л.Л. на підставі технічного паспорту, серія та номер: НОМЕР_8 , виданий 20.06.2017, видавник ФОП ОСОБА_13 (арк.с.92).

07.09.2020 року ОСОБА_2 звернулася до Приватного нотаріуса ДМНО Вдовіної Л.Л. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно після смерті батька ОСОБА_3 , на Ѕ частку будинку АДРЕСА_1 (арк.с.93).

07 вересня 2020 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіною Л.Л. ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину за законом за померлим ОСОБА_3 , яке зареєстровано в спадковому реєстрі за № 3517, спадщина на яку видано свідоцтво складається з Ѕ частки житлового будинку АДРЕСА_1 (арк.с.94).

19.10.2020 року ОСОБА_2 звернулася до Приватного нотаріуса ДМНО Вдовіної Л.Л. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно після смерті матері ОСОБА_4 , на Ѕ частку будинку АДРЕСА_1 (арк.с.93).

19 жовтня 2020 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіною Л.Л. ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину за законом за померлою ОСОБА_4 , яке зареєстровано в спадковому реєстрі за № 5224, спадщина на яку видано свідоцтво складається з Ѕ частки житлового будинку АДРЕСА_1 (арк.с.106).

Відповідно до інформації Кіровоградського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 29.12.2021 р. за № 6738, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на військовому обліку у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки Кіровоградської області не перебуває та не перебував (арк.с.124).

Відповідно до інформації Департаменту освіти і науки Кіровоградської обласної державної адміністрації, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , навчався у закладах загальної середньої освіти Кропивницької міської громади та Олександрівської селищної громади Кіровоградської області (арк.с.127).

Відповідно до інформації Управління освіти Кропивницької міської ради від 13.01.2022 року за № 113/10112, за інформацією наданою адміністрацією комунального закладу «Навчально - виховне об`єднання І-ІІІ ступенів «Мрія» Кіровоградської міської ради Кіровоградської області» ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , навчався в середній школі № 13.

Зарахований 01.09.1990 року до 1 класу. Відрахований в зв`язку з закінченням середньої школи 18.06.1998 року та видано свідоцтво про неповну середню освіту НОМЕР_9 (арк.с.128,135).

Відповідно до інформації Відділу освіти Олександрівської селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області від 13.01.2022 року за №01-17/45/01, як повідомив директор комунального закладу «Михайлівський ліцей» Олександрівської селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , навчався з 8 по 11 клас в загальноосвітній школі І-ІІІ с. Єлизаветградки Олександрівського району Кіровоградської області та 23.06.2001 року закінчив даний заклад середньої загальної освіти (арк.с.129,136).

Відповідно до зобов`язання ОСОБА_1 останній придбав у ФОП ОСОБА_14 м. Кіровоград, 19.07.2004 року музичний центр у розстрочку (арк.с.59).

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 пояснив суду, що позивач та відповідач є його братом і сестрою по батькові. Батько помер. За тією адресою, де знаходиться будинок живуть позивач та відповідач.

Мати свідка вийшла заміж, він з мамою жив окремо. Батько знайшов іншу жінку, народилися ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , у тому будинку вони жили.

Після армії свідок почав спілкуватися з батьком, він спілкувався з батьком, вони підтримували відносини.

Батько помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на той момент ОСОБА_1 був там. Коли свідок клав батька в лікарню, ОСОБА_1 був там, при похованні батька ОСОБА_1 також був. Чи була на похороні батька ОСОБА_2 , свідок не знає. Батька поховали у Криворізькому районі. Після поховання ОСОБА_16 забрала ключі, він її попросив, щоб вона поділила все майно між дочкою і сином порівну.

Чи про проживав ОСОБА_1 за адресою: вул. Надбалківська, у 2000 році, свідку не відомо. Він ОСОБА_1 бачив, вони приїжджали з ОСОБА_17 , звідки він приїжджав з матір`ю, свідку невідомо. Стверджувати, що на момент 2000 року ОСОБА_1 постійно мешкав у спірному будинку, свідок не може.

Коли батько був живий ОСОБА_15 до нього приїжджав, у будинок заходив. Скільки на той момент було років ОСОБА_1 , не знає.

Батько помер у 2001 році, ОСОБА_1 був у віці до армії. Чи проживав ОСОБА_1 у будинку, йому не відомо, так як свідок не проживав там, а тільки приїжджав, але коли свідок приїжджав, ОСОБА_1 був в будинку.

На думку свідка, ОСОБА_1 не можна позбавляти майна.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_18 пояснив суду, що ОСОБА_2 є його дружиною, ОСОБА_1 є братом його дружини.

У 2003 році вони з ОСОБА_2 одружилися, разом почали проживати за адресою: АДРЕСА_1 , мешкають у зазначеному будинку по даний час. З 2017 року ОСОБА_1 почав мешкати разом з ними в зазначеному будинку.

Станом до 2003 року, він приходив додому до ОСОБА_2 , але ОСОБА_1 не бачив.

Батько ОСОБА_2 та ОСОБА_1 помер приблизно у 2000 роках, мати їх померла після 2000 - го року.

Наразі у будинку є два різні входи, у нього з ОСОБА_2 свій, у ОСОБА_1 свій, наразі відносини не підтримують, бачяться вони рідко.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_19 пояснив суду, що ОСОБА_2 є його матір`ю, ОСОБА_1 є його дядьком. Наразі свідок зареєстрований за адресою спірного майна. У матері та дядька наявний конфлікт, у зв`язку з будинком. Будинок раніше належав його бабусі та дідусю.

ОСОБА_1 з 2017 року мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , до 2017 року він у будинку не проживав, а тільки приїжджав в гості. У 2017 році ОСОБА_1 приїхав, сказав, що буде жити в будинку.

Свідок не може стверджувати, чи проживав ОСОБА_1 у будинку на момент 2001 року, але стверджує, що на момент 2008 року ОСОБА_1 у будинку не проживав. У 2001 році свідку було 3 роки, а у 2008 році йому було 10 років. ОСОБА_19 не може стверджувати, що робив ОСОБА_1 у 2001 році та 2008 році.

ОСОБА_19 мешкав в будинку до 2018 року, наразі мешкає за іншою адресою.

Відповідно до п. 4, абз. 1 п. 5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України у від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Отже, спірні правовідносини щодо прийняття спадщини після ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_16 регулюються нормами ЦК Української РСР.

Відповідно до ч.1, ч. 2 ст. 524 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 548 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1, ч.2 ст. 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Згідно з ч. 2 ст. 553 ЦК Української РСР вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (ст.549 цього Кодексу).

Заповіту ОСОБА_3 не залишив, а отже спадкування здійснюється за законом. Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_3 були: дружина ОСОБА_4 , яка була зареєстрована зі спадкодавцем та діти - ОСОБА_2 , яка була зареєстрована зі спадкодавцем, а також син - ОСОБА_1 , який не був зареєстрований на час смерті разом зі спадкодавцем, однак, фактично мешкав у спірному будинку на час його смерті.

Відповідно до поданих позивачем доказів, а саме Акту складеного сусідами, за підписом голови квартального комітету, позивач ОСОБА_1 , який фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , проживав у даному будинку на час смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_16 . ОСОБА_1 вів домашнє господарство, доглядав за будинком і земельною ділянкою.

Факт проживання ОСОБА_1 у спірному будинку також підтверджено свідком ОСОБА_15 , який під час допиту в судовому засіданні пояснив суду, що ОСОБА_1 допомагав йому з батьком, коли той був хворим, допомагав класти батька в лікарню, був присутнім під час поховання батька, а також зазначив, що коли він приїжджав ОСОБА_1 був в будинку.

При цьому, суд звертає увагу, що покази свідка ОСОБА_15 узгоджуються з відомостями, викладеними в Акті складеному сусідами, за підписом голови квартального комітету. А також зазначає, що в судовому засіданні дійсно встановлено, що ОСОБА_1 навчався в Кіровоградській області, у зв`язку з чим повинен був виїжджати до Кіровоградської області для закінчення навчання у школі, однак факту безперервного перебування позивача в Кіровоградській області судом, в судовому засіданні, не встановлено.

Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо.

Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

При цьому, стороною відповідача на спростування наданих позивачем доказів щодо факту прийняття спадщини ОСОБА_20 за померлим батьком ОСОБА_3 не надано. Доказів на спростування складеного Акту про проживання ОСОБА_1 у спірному будинку станом на 01.01.2001 року, не надано. Оцінюючи покази, дані в судовому засіданні свідком ОСОБА_18 , щодо не проживання позивача у спірному домоволодінні на час смерті ОСОБА_3 , а саме станом на 01.01.2001 року, суд враховує, що даючи покази свідок повідомив, що однією сім`єю з ОСОБА_2 вони почали жити з 2003 року після укладання шлюбу, отже, не проживаючи у спірному домоволодінні станом на початок 2001 року, свідок об`єктивно не міг знати, чи проживав у ньому ОСОБА_1 . Покази свідка ОСОБА_19 щодо не проживання ОСОБА_1 у будинку станом на 01.01.2001 року, суд не приймає, так як в судовому засіданні сам свідок повідомив, що у 2001 році йому було три роки, отже він не може стверджувати інформацію щодо подій 2001 року.

Таким чином, суд доходить до висновку, що ОСОБА_1 вступив в управління спадковим майном після смерті батька ОСОБА_3 , у зв`язку з чим підлягає встановленню факт прийняття ним спадщини після смерті батька.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_4 , яка була матір`ю позивача та відповідача.

Спірні правовідносини щодо спадкування після смерті ОСОБА_4 регулюються нормами ЦК України.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до ст. 2 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Відповідно до ч. 2, ч. 6 ст. 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Згідно з п. 211 розділу 22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року, у редакції на момент відкриття спадщини, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом зі спадкодавцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Зі змісту наведених норм закону вбачається, що під постійним місцем проживання спадкоємця зі спадкодавцем розуміється як факт безпосереднього проживання спадкоємця зі спадкодавцем на момент його смерті, так і факт наявності у спадкоємця, на момент смерті спадкодавця, зареєстрованого у передбаченому законом порядку права на постійне проживання з останнім за однією адресою.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 зареєстрованим за адресою АДРЕСА_1 не був. Однак, як встановлено відповідно до Акта, складеного сусідами, затвердженого головою квартального комітету, який було складено в березні 2021 року, ОСОБА_1 проживав за вказаною адресою на час смерті матері ОСОБА_4 , котра померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

При цьому, суд звертає увагу, що стороною відповідача не надано обґрунтованих заперечень, щодо того, що ОСОБА_1 проживав у спірному будинку на час смерті матері. Також в судовому засіданні відповідно до показів позивача та відповідача встановлено, що ОСОБА_1 разом з відповідачем здійснювали поховання матері.

Отже, на переконання суду зазначене в сукупності з дослідженим письмовим доказом (Актом) підтверджує те, що на час смерті матері позивач мешкав за адресою спірного домоволодіння. При цьому, посилання відповідача на те, що у 2004 році ОСОБА_1 було придбано товар у кредит у м. Кіровоград, жодним чином не доводить, того, що ОСОБА_1 постійно мешкав у м. Кіровоград або Кіровоградській області, так як особа має право вільно обирати місце вчинення правочинів.

Суд, не приймає в якості доказів на підтвердження не проживання у спірному домоволодінні ОСОБА_1 станом на 2008 рік, покази свідка ОСОБА_2 , так як в судовому засіданні свідок ствердно та однозначно не підтвердив, що позивач не мешкав у будинку станом на 2008 рік. Також суд не приймає покази свідка ОСОБА_19 , так як свідком в судовому засіданні було зазначено, що станом на 2008 рік йому було 10 років, та він не може стверджувати інформацію по 2008 року, та про те, що робив позивач.

Таким чином, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні належними, достатніми та допустимими доказами позивачем підтверджено факт постійного проживання без реєстрації з ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до п. 27 Пленум Верховного Суду України постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

У постанові від 11.12.2019 у справі № 414/811/17 Верховний Суд дійшов висновку про те, що порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших заінтересованих осіб є самостійною підставою для визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним.

У постановах Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1316/2227/11 (провадження № 61-12290св18), від 14 травня 2018 року у справі № 296/10637/15-ц (провадження № 61-2448св18) та від 23 вересня 2020 року у справі № 742/740/17 (провадження № 61-23св18) викладено правові висновки, відповідно до яких свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Враховуючи, що судом під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_1 фактично прийняв спадщину за померлим батьком ОСОБА_3 , а також проживав без реєстрації у спірному домоволодінні на момент смерті матері, він має право на спадщину за законом після смерті своїх батьків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Однак, оскільки свідоцтва про право на спадщину за законом, видані приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіною Л.Л. 07.09.202 року за реєстровим № 3517 та 19.10.2020 року за реєстровим № 5224 одному спадкоємцю ОСОБА_2 без врахування того, що фактично є інший спадкоємець за законом першої черги після померлих ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , який також прийняв спадщину, тому така видача свідоцтва порушує права іншого спадкоємця - позивача у справі та фактично унеможливлює його подальше оформлення в своїх правах на частину спадкового майна. Тобто, при видачі вказаних свідоцтв про право на спадщину, нотаріусом не було враховано права спадкоємця за законом першої черги ОСОБА_1 , який також має право на спадщину за законом: після смерті ОСОБА_3 на 1/3 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 ; та після смерті матері ОСОБА_4 на 1/6частину будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

У зв`язку з викладеним, суд доходить до висновку, що свідоцтва про право на спадщину видані ОСОБА_2 від 07.09.2020 року за реєстровим № 3517 та від 19.10.2020 року за реєстровим № 5224, підлягають скасуванню та підлягають скасуванню записи про реєстрацію права власності в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 38715202 від 19.10.2020 року та за № 38053070 від 07.09.2020 року., а за ОСОБА_1 слід визнати право власності на 1/3 частину будинку за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 а на 1/3 частину будинку за адресою: АДРЕСА_1 , та в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4 на 1/6 частину зазначеного будинку.

Розглядаючи клопотання сторони відповідача про застосування до позовних вимог строку позовної давності, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Застосування строку позовної давності можливе лише за наявності порушення відповідачем прав позивача. Якщо ж судом встановлено, що відповідачем не порушено право відповідача, то застосування строку позовної давності не можливе, а необхідно відмовляти у задоволенні позовних вимог саме з підстав необґрунтованості позовних вимог.

Відповідний правовий висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 07.11.2018 року за результатами розгляду цивільної справи № 372/1036/15-ц.

Суд звертає увагу, що допитаний в судовому засіданні позивач у присутності відповідача зазначив, що у нього з були добрі відносини, з сестрою була домовленість, про те, що документами за для оформлення спадкових прав буде займатись вона, позивач сестрі довіряв, у зв`язку з чим не звертався до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, що відповідачем заперечено не було. Тому, суд вважає, що позивач дізнався про порушене право саме в 2021 році, коли звернувся за консультацією з метою оформлення спадщини, а тому строк позовної давності для позивача не сплив, та відповідно немає підстав для його застосування у спірних правовідносинах. Посилання ж сторони відповідача на той факт, що позивач досяг повноліття, та не звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після померлих батьків, не є самостійною, достатньою підставою вважати, що він мав можливістю отримати інформацію про порушення свого права. Отримання такої інформації не перебуває в залежності із досягненням певного віку, зокрема повноліттям.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у сумі 2939 грн.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, ст.ст.15,20, 1216,1217,1218,1220,1223,1258,1261,1266 ЦК України, ст.ст. 4,5, 12, 13, 76-82, 133 - 137,141, 259, 263-265, 273, 352,353 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіна Ліана Леонідівна, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання права в порядку спадкування- задовольнити.

Встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Встановити факт постійного проживання без реєстрації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою АДРЕСА_1 .

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , видане приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіною Л.Л. 07.09.2020 р. за р.№ 3517.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , видане приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіною Л.Л. 19.10.2020 р. за р.№ 5224.

Скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію права власності за № 38053070 від 07.09.2020 р. за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 .

Скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію права власності за № 38715202 від 19.10.2020 р. за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) право власності на 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом, відповідно до ст. 529 ЦК України (в редакції 1963 року), як за спадкоємцем пертої черги після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) право власності на 1/6 частину житлового будинку АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом, як за спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у справі у сумі 2939 (дві тисячі дев`ятсот тридцять дев`ять) грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.Ю. Мащук