ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

15 лютого 2022 року

м. Харків

справа №641/2513/17

провадження №22-ц/818/1962/22

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря: Проневича Д.О.,

учасники справи:

позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) ОСОБА_1

відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання правочину недійсним

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 28 вересня 2021 року, постановлене суддею Колодяжною І.М.,

встановив:

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просив стягнути борг за договором позики від 13.03.2016 року у розмірі 6300,00 дол. США, що за курсом НБУ на 13.04.2021 року складає 175981,05 грн., пені 24762,75 грн., проценти річних 26848,38 грн інфляційні витрати 103114,26 грн.

19 грудня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою в якій просив визнати договір позики від 13.03.2016 року укладений між сторонами у вигляді розписки недійсним внаслідок його вчинення під впливом насильства.

Рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 28 вересня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти за договором позики у розмірі 175 981 грн. 05 коп., пеню у розмірі 24 762 грн. 75 коп., 3 % річних у розмірі 26 848 грн. 38 коп., всього на суму 227 592 грн. 18 коп. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 4119 грн. 09 коп. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат - відмовлено. В задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним правочину- відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 у повному обсязі та визнати договір позики від 13.03.2016 року недійсним внаслідок його вчинення під впливом психічного тиску. Вирішити питання щодо судових витрат.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що судом першої інстанції в неповному обсязі було досліджено всі надані сторонами докази, суд однобічно надав оцінку доводам сторін. Суд не взяв до уваги, що відповідач заперечував існування між сторонами відносин позики, зауважував, що гроші за розпискою не отримав та підписав її під психологічним впливом. Позивачем не надано доказів на підтвердження факту отримання грошових коштів ОСОБА_2 . За своїм змістом розписка містить суперечливі трактування, не зрозуміло хто кредитор, хто боржник, за яких обставин та на якій підставі надаються кошти, відсутня дата повернення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. ст. 367, 417 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 6300 дол. США , про що ОСОБА_2 написав розписку у присутності свідка ОСОБА_3 та свідка ОСОБА_4 . Грошові кошти у ОСОБА_1 були від продажу квартири. Таким чином, з ОСОБА_2 підлягає стягненню загальна сума позики у розмірі 175981,05 грн. ,пеня у розмірі 24762,75 грн, 3% річних від простроченої суми 26848,38 грн., що загалом складає 227592,18 грн. Надавши оцінку висновкам судових психологічних експертиз, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 про визнання недійсним правочину.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог про визнання недійсним правочину. З висновками суду в частині позовних вимог ОСОБА_1 судова колегія погодитися не може з огляду на наступне.

Судовим розглядом встановлено, що 03.10.2015 року між сторонами укладено договір купівлі- продажу посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Трощій І.В. за р. №1613, відповідно до якого ОСОБА_1 продав, а ОСОБА_2 прийняв у власність квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 9 даного договору продавець зобов`язується знятися з реєстраційного обліку терміном до 15 січня 2016 року .

13.03.2016 року відповідачем написано розписку, що останній зобов`язується погасити борг ОСОБА_1 у розмірі 1300 дол. США протягом двох місяців. Частину, яка залишилася зобов`язується вложити у сільське господарство протягом двох місяців в розмірі 5000 дол. США по курсу НБУ рівними частками.

На підтвердження чого представником позивача, суду було надані письмові докази - оригінал розписки від 13.03.2016 року, складеної відповідачем ОСОБА_2 .

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінюючи висновки суду по суті позовних вимог та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд керується наступним.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей1046,1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 у справі № 6-1967цс15.

Така ж позиція неодноразово висловлювалася Верховним Судом у постановах від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Згідно змісту розписки убачається, що 13.03.2016 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошову суму в розмірі 1300,00 доларів США яку зобов`язався повернути протягом 2 місяців. (а.с. 8 т.с.1).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами існують договірні правовідносини з позики, позичальником не виконані зобов`язання перед позикодавцем, кошти, отримані у позику, не повернуті та суд враховував встановлену ст. 294 ЦК України презумпцію правомірності правочину.

Суд першої інстанції, дослідивши укладену між сторонами розписку, відповідно до її змісту правильно встановив факт отримання 13.03.2016 відповідачем від позивача грошових кошті, однак невірно визначив розмір боргу.

Крім грошових коштів отриманих у борг у сумі 1300,00 дол. США які відповідач зобов`язався повернути протягом двох місяців, розписка містить відомості про необхідність внесення протягом двох років 5000,00 дол. США в сільське господарство. Доказів які б свідчили про отримання у борг 5000,00 дол США суду не надано.

Такими чином судова колегія вбачає підстави для стягнення боргу за розпискою в сумі 1300,00 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 37089,00 грн. А також трьох відсотків річних у сумі 3301,42 грн.

Щодо вирішення позовних вимог про стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, апеляційний суд керується таким.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника таких, що ґрунтуються на законі, невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилами ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частина 1 статті 546 ЦК України визначає види забезпечення виконання зобов`язання, а неустойку, поруку, гарантію, заставу, притримання, завдаток, право довірчої власності.

Відповідно до ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч.2 ст.549 ЦК). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК).

Платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін (ст.1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань»).

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», розмір пені, передбачений ст.1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

При цьому ст. 4 зазначеного Закону встановлено, що розмір пені не повинен перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховувалась пеня.

Апеляційний суд враховує, що в аспекті конституційного звернення положення другого речення преамбули Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" від 22 листопада 1996 року № 543/96-ВР з наступними змінами у взаємозв`язку з положеннями статей 1, 3 цього Закону потрібно розуміти так, що обмеження пені у грошових зобов`язаннях подвійною обліковою ставкою Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, поширюється на правовідносини, суб`єктами яких є лише підприємства, установи та організації незалежно від форм власності і господарювання та фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності (підприємці).

Як встановлено із матеріалів справи за виконання зобов`язання в самій розписці від 13.03.2016 року розмір пені не визначався.

За наведених обставин, апеляційний суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 пені у розмірі 24762,75 грн.

При цьому, заперечуючи наявність правовідносин позики між сторонами, відповідач зауважував, що підписав розписку під тиском, однак судова колегія критично ставиться до цих доводів, з огляду на нступне.

Згідно висновку судово почеркознавчої експертизи №14308 від 29.08.2019 року ХНДІСЕ ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса рукописний текст розписки від 13.03.2016 року він імені Черенкова - виконаний ОСОБА_2 . Зазначений рукописний текс виконаний без впливу штучних збиваючих факторів.

Згідно висновку судово психологічної експертизи №14298 від 22.12.2020 року ННЦ «Інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса» :Для ОСОБА_2 особистісна значемість обставин , за яких укладена угода , була суб,єктивно пов.язаною із вирішенням важливого питання (зняття з реєстраційного обліку колишнього власника квартири ОСОБА_1 ) .

ОСОБА_2 з урахуванням визначених обставин , був здатен повною мірою вільно та усвідомлено приймати рішення та реалізувати його своїми діями .

ОСОБА_2 з урахуванням визначених обставин, здатен був усвідомлювати фактичний зміст власних дій , але не в повній мірі міг передбачити наслідки вчинених ним дій .

ОСОБА_2 був здатен прогнозувати , але не в повній мірі , наслідки власних дій.

ОСОБА_2 був здатен повною мірою усвідомлено приймати рішення , адекватне ситуації , та повною мірою усвідомлено реалізувати його .

Згідно висновку експертного психофізіологічного дослідження із застосуванням поліграфа №18609 ННЦ «Інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса»

- в ході психофізіологічного дослідження із застосуванням поліграфа у ОСОБА_2 психофізіологічні реакції ,які свідчать про те , що він отримував від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 6300 дол. США не виявляються.

- в ході психофізіологічного дослідження із застосуванням поліграфа у ОСОБА_2 психофізіологічні реакції ,які свідчать про те , що 13.03.2016 року він отримував від ОСОБА_1 грошові кошти готівкою в сумі 6300 дол. США не виявляються.

- в ході психофізіологічного дослідження із застосуванням поліграфа у ОСОБА_2 психофізіологічні реакції ,які свідчать про те , що він отримував від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 6300 дол. США за розпискою від 13.03.2016 року не виявляються.

Вербальні твердження ОСОБА_2 відносно того , що грошові кошти за розпискою від 13.03.2016 року йому не передавалися , узгоджуються з його фізіологічними реакціями на перевірочні питання, які були зареєстровані в ході експертного дослідження.

Суд апеляційної інстанції враховує, що відповідач не заперечував сам факт написання зазначеної розписки позивачу, оригінал якої знаходиться у останнього, не ставить питання про справжність підпису на розписці, що могло б свідчить про об`єктивну можливість написання розписки іншою особою. А доводи стосовно вчинення розписки під тиском спростовується проведеними дослідженнями.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що розписка не містить всіх істотних умов, тому її зміст є суперечливим, проте зазначений договір (розписку), судова колегія оцінює як належний і допустимий доказ на підтвердження факту укладення між сторонами договору позики і передачі грошей за цим договором.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд доходить висновку, що рішення суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором позики належить змінити, стягнувши з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 13 березня 2016 року у розмірі 1300,00 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 37089,00 грн; 3% річних за період з 13.05.2016 по 28.02.2019 року у розмірі 3301,42 грн. В іншій частині позову відмовити.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 5362,92 грн сплачений при поданні апеляційної скарги.

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, ст. 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 28 вересня 2021 року - змінити.

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 13 березня 2016 року у розмірі 1300,00 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 37089,00 грн; 3% річних за період з 13.05.2016 по 28.02.2019 року у розмірі 3301,42 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні зустрічного позову залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 5362,92 грн сплачений при поданні апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбаченихст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова