Справа № 515/1537/21
Провадження № 2/515/162/22
Татарбунарський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2022 року Татарбунарський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Тимошенка С.В.

за участю: секретаря судового засідання Коренчук О.Е.

представника позивача - адвоката Давиденка К.В.

представника відповідача - адвоката Кометіані О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Татарбунари Одеської області в по- рядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Лиманської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області

про визнання права власності на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В:

01 листопада 2021 року ОСОБА_1 в особі свого представника звернулася до суду з по- зовною зая вою, в якій просила визнати за нею право власності на будинок відпочинку АДРЕСА_1 , посилаючись на наступні обставини.

На підставі рішення сьомої сесії ХХІІІ скликання Татарбунарської районої ради Одеської обла- сті від 19.03.1999 р. № 61-ХХІІІ їй було виділено під будівництво будинків для сімейного відпо- чинку строком на 10 років площею 0,02 га на території Приморської сільської ради Білгород-Дні- стровського (Татарбунарського) району Одеської області. Після цього вона уклала з Приморською сільською радою Татарбунарського району Одеської області договір про право тимчасового корис- тування землею від 24.04.1999 р. строком на 10 років. Далі, був замовлений будівельний паспорт та почала будувати будинок відпочинку, будівництво якого закінчила в 2000 р. Рішенням При- морської сільської ради Татарбунарського району Одеської області від 16.02.2010 р. їй було нада- но дозвіл на безоплатну передачу земельної ділянки із земель комунальної власності Приморської сільської ради для індивідуального дачного будівництва площею 0,0200 га. Оформити земельну ді- лянку вона на той час не могла, так як фактично проживає на території Російської Федерації. На сьогоднішній день вона своєчасно сплачує орендну плату за землю, відкрито володіє та користу- ється побудованим будинком відпочинку. На даний час вона має намір зареєструвати право влас- ності на свій будинок відпочинок, для цього потрібно виготовити новий будівельний паспорт забу- дови земельної ділянки для ведення в експлуатацію вищевказаний будинок відпочинку, оскільки той, що вона виготовляла раніше, не відповідає вимогам Законодавства, є застарілим. Речове право на земельну ділянку вона також не може отримати через відсутність права власності на об`єкт не- рухомості, не має можливості оформити земельну ділянку для подальшого виготовлення техніч- ного паспорту, тобто виходить замкнуте коло. Позивач є користувачем земельної ділянки на якій збудований будинок відпочинку, сплачує за неї орендну плату, тому просила визнати за нею право власності на спадкове майно.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, повністю підтримуючи позовні вимоги (а.с.50).

Представник відповідача також у судове засідання не з`явився, надав заперечення на позовну за яву, вважає що позовні вимоги є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних причин. Будівництво будинку здійснено без дозвільної документації та є самочинним; будівництво було здійснено на земельній ділянці, право власності на яку належним чином не було оформлено за позивачкою; земельна ділянка, на якій здійснено будівництво будинку відпочинку, знаходиться у коростроковому користування у іншій особи, позивачка своєю заявою добровільно відмовилась від права на земельну ділянку. Відповідно до Закону України «Про регулювання міс- тобудівної діяльності» планування території на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження комплексних планів просторового розвитку територій територіальних громад, генеральних планів населених пунктів і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них. Відповідно до генерального плану та зонування с.Приморське Білгород-Дністровського ра- йону Одеської області, затвердженого рішенням сесії Приморської сільської ради Татарбунарсько- го району Одеської області від 24.12.2013 р. № 406-VI самочинне будівництво будинку відпочинку позивача здійснено на місці розміщення вулиці (дороги), яка є землями загального користування і землями комунальної власності і не може бути використана для будівництва будь-яких будівель і споруд (а.с.34-36).

Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про роз- гляд справи за його відсутності. У такому разі фіксування судового засідання за допомогою звуко- записувального технічного засобу, у відповідності з вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України, не здій- снюється.

В силу ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають до- казуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добро- вільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по су- ті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.

З копії паспорту НОМЕР_1 (а.с.4) слідує, що позивач народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Рубцовськ Алтайського краю.

З копії технічного паспорту, виготовленого Татарбунарським БТІ за станом на 07.09.2009 р. (а. с.6-10), слідує, що ОСОБА_1 є власником будинку відпочинку, розташованого по АДРЕСА_1 .

Довідкою виконкому Приморської сільської ради за № 1136 від 06.09.2016 р. (а.с.15) під- тверджується, що індивідуальний дачний будинок, який належить ОСОБА_1 , розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

З копії рішення 33 сесії У скликання Приморської сільської ради від 16.02.2010 р. (а.с.16) вид- но, що ОСОБА_1 було надано дозвіл на безоплатну передачу земельної ділянки із земель ко мунальної власності Приморської сільської ради, для індивідуального дачного будівництва, пло- щею 0,0200 га.

Рішенням Татарбунарської районної ради ХХІІІ скликання від 19.03.1999 р. (а.с.17) підтверджу- ється, що ОСОБА_1 було надано в тимчасове користування із земельного водного фонду Приморської сільської ради під будівництво будинків для сімейного відпочинку земельну ділянку площею 0,02 га строком на 10 років.

24.04.1999 р. між Приморською сільською радою Татарбунарського району Одеської області та ОСОБА_1 був укладений договір на право тимчасового користування землею площею 0,02 га, строком на 10 років для розміщення дачного будинку (а.с.19-21).

Вартість спірного дачного будинку складає 200102 грн., що видно із звіту про незалежну оціно- чну вартість дачного будинку по АДРЕСА_1 , виготовленого ТОВ «Імперіал-777» 27.07.2021 р. на замовлення ОСОБА_2 (а.с.22-23).

Витягом з протоколу Приморської сільської ради 7-го скликання від 08.07.2020 р. (а.с.37) під- тверджується, що ОСОБА_3 передану земельну ділянку в короткострокову оренду строком на 3 роки під індивідуальним дачним будинком площею 0,004330 га, за наступною адресою: с. Приморське, рекреаційна зона «Расєйка», кооператив Дельфін-2 .

З копії заяви ОСОБА_1 (а.с.39) слідує, що остання відмовилася від будинку відпочинку, який розташований на території бази відпочинку «Дельфін-2» по

АДРЕСА_2 силу ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути про- типравно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

За приписами ст.317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та роз- порядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ст.319 цього Кодексу, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не су- перечать закону.

Згідно ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно по- збавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Право власника на забудову земельної ділянки визначене положеннями ст.375 ЦК України та ст.90 ЗК України, проте, за змістом наведених норм реалізація цього права повинна здійснюватися у визначених законом межах, тобто із додержанням цільового призначення земельної ділянки, ар- хітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил.

Для особи, яка здійснила чи здійснює самочинне будівництво на земельній ділянці, наступають юридичні наслідки, передбачені ст.376 ЦК України.

Ця норма визначає, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і пра- вил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Отже, за положеннями законодавства, що було чинним на момент виникнення спірних правовід носин, власник земельної ділянки набував право власності на зведені ним будівлі, споруди чи інше нерухоме майно, якщо забудова проведена правомірно.

За обставинами справи установлено, що будівництво будинку відпочинку було здійснене пози- вачкою не на законних підставах, оскільки його частина розташована на чужій земельній ділянці, будинок збудований без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи,до експлуатації він не приймався і правовстановлюючий документ на нього не оформлювався.

В суді знайшов підтвердження той факт, що спірна земельна ділянка як складова єдиного ціліс- ного об`єкта перебуває у власності відповідача, частина цієї ділянки зайнята зведеними остан- ньою будівлями і спорудами, а відтак є очевидним порушення суб`єктивного матеріального права відповідача.

Згідно вимог ст.ст.12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагаль- ності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона поси- лається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 цього Кодек- су, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно ст.ст.76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значен- ня для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатні- сть і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засі- данні, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обся- зі за їх недоведеністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.15, 16, 317, 319, 321, 375 ЦК України, ст.ст.76-81, 200, 206, 211, 258, 259, 263, 265, 315 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити у позові ОСОБА_1 до Лиманської сільської ради Білгород- Дністровського району Одеської області про визнання права власності на нерухоме майно.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його про голошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учас- никами справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили піс- ля повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Тимошенко С.В.