Справа № 399/366/22
Провадження № 2/399/165/2022
РІШЕННЯ

Іменем України

02 вересня 2022 року селище Онуфріївка

Онуфріївський районний суд Кіровоградської області в складі головуючого судді Лях М.М., за участю секретаря судового засідання Гриценко Т.М., розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, орган опіки та піклування Онуфріївської селищної ради Кіровоградської області, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини,

встановив:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, орган опіки та піклування Онуфріївської селищної ради Кіровоградської області, в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 26 серпня 2020 року Онуфріївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про що складено відповідний актовий запис № 19. Крім того, просить визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком, та після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « ОСОБА_4 ».

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 26 серпня 2020 року між ними з відповідачем зареєстровано шлюб Онуфріївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про що складено відповідний актовий запис № 19. Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з батьком, а вона проживає окремо. Протягом останніх шести місяців сімейне життя поступово погіршувалось внаслідок частих конфліктів, що виникали через розбіжності в поглядах на життя та життєві цінності. Вони втратили взаєморозуміння. З початком війни стосунки між ними ще погіршилися, тому вона має намір виїхати за кордон та влаштували там своє життя. При цьому, вважає, що сину ОСОБА_5 краще залишитись проживати з батьком, який на даний час створює всі необхідні умови для нього та утримує його. З травня 2022 року ведення спільного господарства та сумісне проживання між ними остаточно припинено. Наполягає на розірванні шлюбу та вважає примирення та подальше збереження шлюбу неможливим. Просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, малолітнього сина залишити проживати разом з батьком ОСОБА_2 , після розірвання шлюбу залишити за нею прізвище - « ОСОБА_4 ».

В підготовче судове засідання позивач на її представник адвокат Болгар О.І. не з`явились, подали до суду заяви, в яких просять справу розглянути без їх участі, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити.

Відповідач в підготовче судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі та не заперечував проти їх задовольнити, а справу просив розглянути в його відсутність.

Представник третьої особи органу опіки та піклування Онуфріївської селищної ради в підготовче судове засідання свого представника не направив, про день і час розгляду справи повідомлені належним чином.

Ухвалою судді від 28 липня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 17 серпня 2022 року постановлено перейти від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду за правилами загального позовного провадження та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, орган опіки та піклування Онуфріївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області.

Враховуючи норми ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання учасників справи не перешкоджає розгляду справи по суті, оскільки вони належним чином повідомлені про дату, час і місце засідання, тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін і ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

В підготовчому судовому засіданні встановлено, що 26 серпня 2020 року сторони зареєстрували шлюб Онуфріївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про що складено відповідний актовий запис № 19, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим 26.08.2020 року /а.с. 9/.

В шлюбі сторони мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією відповідного свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 /а.с. 14/.

Як вбачається з витягу з реєстру територіальної громади № 2022/000126810 від 20.07.2022, місце проживання відповідачки ОСОБА_1 з 15.102013 зареєстровано по АДРЕСА_1 /а.с. 11/.

Згідно довідки Онуфріївської селищної ради № 240 від 04 березня 2020 року місце проживання ОСОБА_2 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 з 07.05.1994 року по теперішній час /а.с. 13/.

Статтею 21 СК України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Статтею 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Частиною першою ст. 110 СК України встановлено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені, спільного господарства сторони не ведуть, проживають окремо. Згідно наданих сторонами заяв збереження шлюбу між ними неможливе. Таким чином, шлюб носить чисто формальний характер.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що причини, які спонукали позивачку на розірвання шлюбу з відповідачем є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам сторін, оскільки між сторонами остаточно припинено шлюбні відносини і їх неможливо відновити, а тому збереження сім`ї є неможливим.

Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим.

Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Позивачка просить після розірвання шлюбу залишити за нею прізвище - ОСОБА_4 , тому суд вважає за необхідне залишити їй це прізвище.

Щодо вимоги про залишення дитини на подальше проживання після розірвання шлюбу з батьком, слід зазначити наступне.

Відповідно до частин 2, 8, 9, 10 ст. 7 СК України, сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів.

За частинами 2 та 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла 10 років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно зі ст. 141 СК України мати й батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь в її вихованні й має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно ст. 161 СК України у випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно зі ст. 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно висновку органу опіки та піклування Онуфріївської селищної ради № 09-28/126 від 30 серпня 2022 року ОСОБА_2 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 разом зі своїм малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . За результатами поданих документів та здійсненої перевірки встановлено, що для належного виховання та розвитку малолітнього ОСОБА_5 батьком створені належні умови, дитина забезпечена всім необхідним. Під час спілкування з гр. ОСОБА_1 було встановлено, що вона не має заперечень проти проживання сина з батьком. З урахуванням викладеного, орган опіки та піклування Онуфріївської селищної ради не заперечує проти визначення місця проживання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з батьком ОСОБА_2 .

За загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного суду від 15.01.2020 у справі №200/952/18.

В заяві відповідач у справі ОСОБА_2 вказує, що його дружина ОСОБА_1 прагне влаштувати своє життя за кордоном. Їх спільний малолітній син на даний час проживає з ним, що підтверджується висновком органу о піки та піклування, та забезпечений всім необхідним.

При визначенні місця проживання малолітньої дитини сторін, суд враховує висновок органу опіки та піклування Онуфріївської селищної ради та приходить до висновку про можливість визначення місця проживання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком, який є відповідачем по справі, оскільки в даний час дитина проживає разом з ним, відповідачем забезпечено належні умови для проживання дитини, для їх виховання, навчання та повноцінного харчування, при цьому позивач не заперечує проти цього та погодилась з такими доводами відповідача, крім того, має намір виїхати за кордон для влаштування свого особистого життя.

На підставі поданих по справі доказів, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки обставини, якими обґрунтовуються вимоги позивачки мали місце і підтверджуються письмовими матеріалами справи, які не викликають сумніву, вони являються достовірними та вичерпними.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-89, 141, 142, 200, 206, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який зареєстрований 26 серпня 2020 року Онуфріївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про що складено відповідний актовий запис № 19.

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком - ОСОБА_2 .

Після розірвання шлюбу залишити за ОСОБА_1 прізвище - « ОСОБА_4 ».

Копію рішення про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя М.М. Лях