РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2022 року

м. Харків

справа № 638/556/22

провадження № 2/638/3257/22

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Яковлевої В.М.,

за участю секретаря судового засідання - Федорова О.В., Шевцової А.Р.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, додаткових витрат на дитину,

в с т а н о в и в:

18 січня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, додаткових витрат на дитину, які позивачка уточнила 01 лютого 2022 року.

Позовна заява мотивована тим, що 21 серпня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який зареєстрований у Харківському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 жовтня 2020 року у справі № 638/12307/20 шлюб було розірвано.

Від шлюбу народилася дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Син з народження постійно проживає з позивачкою.

Після розірвання шлюбу відповідач не сплачував аліменти на її утримання, як колишньої дружини, коли вона знаходилася у декретній відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку до ІНФОРМАЦІЯ_2 , не реагував на її прохання. З моменту розірвання шлюбу відповідач у витратах участі співрозмірної до його доходів та потреб дитини не приймає. Я неоднаразово зверталась з вимогами про необхідність покриття витрат на сина.

Позивачка самостійно не всі витрати на їжу, одяг, засоби гігієни, купівлю іграшок, канцтоварів, книг, розвиваючих ігор, комунальні послуги, лікування, послуги лікаря, транспортні послуги, відвідування секцій та інші витрати.

Дитина має фізіологічні особливості та соціальні потреби, необхідні для повноцінного розвитку. Дитина має непереносимість лактози та порушення остеогенезу, що потребує додаткового введення до раціону лікувальної безлактозної суміші, препаратів кальцію, препаратів вітаміну ДЗ, збільшеної кількості продуктів з вмістом кальцію та фосфору,таких як твердий сир, морська риба. Також дитина має часті респіраторні захворювання у зв`язку з порушенням імунітету, що призводить до необхідності додаткового прийму медикаментозних препаратів (жарознижуючих, антибактеріальних, антигістамінних, відхаркувальних, назальних крапель та регулярного проходження курсу амбулаторного лікування).

Зазначає, що несе на утримання дитини на місяць такі витрати: харчування - 5000 грн.; лікувальна безлактозна суміш - 1500 грн; ліки - 1500 грн.; засоби гігієни (памперси, серветки та ін.) - 1000 грн.; одяг - 1000 грн; канцтовари та іграшки - 1000 грн; транспортні витрати - 500 грн; сплата комунальних послуг - 1000 грн. Серед майбутніх щомісячних витрат у найближчий час слід добавити відвідування секцій, заняття з логопедом - 4000 грн щомісяця. Таким чином, на утримання сина витрати на місяць становлять 16 500 грн.

За період з 05 жовтня 2020 року по теперішній час на дитину відповідач сплачував по 4000 грн щомісяця, крім несплати за січень 2021 року, становлять 4000 грн.

Різниця у витратах, на на її думку, становила близько 7000 грн на місяць. Вважає, що за 15 місяців заборгованість відповідача склала 109 000 грн, тобто 7000 грн *15 місяців + 4000 грн несплати за січень.

Вказує на те, що слід врахувати також майбутні витрати на лікування дитини. Даниїлу для нормального існування в найближчий час потрібно купівля ліжка та постільного комплекту - 9000 грн; матрац - 3000 грн; подарунки на свята - 2000 грн; сезонний верхній одяг та взуття - 10000 грн, шафи для одягу - 5000 грн; поїздка на відпочинок 10 днів 20000/2 особи - 10000 грн.

Додаткові витрати, окрім щомісячних, виплат, на її думку, становлять 49 000 грн.

ОСОБА_2 є підприємцем, зареєстрований та здійснює свою діяльність як фізична особа - підприємець. Відповідач не має інших осіб на утриманні, аліментів нікому не платить, стягнень по виконавчим документам з нього не проводиться, інших неповнолітніх дітей немає, батьки на його утриманні не перебувають.

Враховуючи вищевикладене, просить суд стягнути зі ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 заробітку (доходу) Відповідача, щомісячно, починаючи стягнення з 18 січня 2022 року до повноліття дитини; стягнути зі ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , додаткові витрати у твердій грошовій сумі у розмірі 49 000 грн; стягнути зі ОСОБА_2 , на її користь аліменти на утримання дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за минулий час у твердій грошовій сумі в розмірі 109 000 грн за період з 05 жовтня 2020 року по 18 січня 2022 року.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 січня 2022 року позовну заяву залишено без руху та надано час для усунення недоліків.

01 лютого 2022 року на виконання вимог ухвали суду від 20 січня 2022 року про залишення позову без руху на адресу суду позивачем подано уточнену позовну заяву для суду та для відповідача, а також належним чином засвідчені у установленому законом порядку всі документи, які додані до копії позовної заяви для відповідача. Недоліки позовної заяви усунуто.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 лютого 2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, додаткових витрат на дитину за правилами спрощеного позовного провадження. Призначено судове засідання по справі.

ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, з наведених у позовній заяві підстав, та просила їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання, призначене на 21 вересня 2022 року, не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином у встановленому законом порядку, оскільки брав участь у попередньому судовому засіданні 08 серпня 2022 року в режимі відеоконференції у порядку дистанційного судового провадження. Відзиву та жодних заяв чи клопотань процесуального характеру, зокрема про відкладення розгляду справи чи про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції відповідно до положень статті 212 ЦПК України, до суду не подав.

Вислухавши позивачку, дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі фактичні обставини та відповідні ним правовідносини.

21 серпня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який зареєстрований у Харківському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області 21 серпня 2018 року, актовий запис № 3593.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 жовтня 2020 року у справі № 638/12307/20 шлюб між сторонами було розірвано.

У шлюбі у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданим Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області 29 вересня 2018 року.

Син з народження постійно проживає разом із матір`ю.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Між сторонами виникли правовідносини, врегульовані нормами Сімейного кодексу України, зокрема, в частині обов`язку батьків утримувати дітей і його виконання.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Частиною першою статті 12 цього Закону передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Статтею 51 Конституції України гарантовано, а статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Статтею 182 СК України встановлено обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів.

При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до положень статті 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Як встановлено наведеними вище положеннями законодавства розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Таким чином положеннями законодавства містять обмеження щодо неможливості визначення розміру аліментів менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом, з урахуванням обставин, встановлених статтею 182 СК України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

У постанові від 13 вересня 2017 у справі № 6-1489цс17 Верховний Суд України зробив правовий висновок, згідно якого СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.

Вирішуючи даний спір, суд враховує, що дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року по справі «Хант проти України»).

Визначаючи розмір аліментів суд враховує те, що відповідачем не надано доказів того, що він є непрацездатним, має інвалідність чи є пенсіонером, має на утриманні інших дітей, непрацездатних членів сім`ї, що могло б свідчитити про неможливість відповідача надавати матеріальну допомогу на утримання сина.

Таким чином, ОСОБА_2 ні відзиву, ані жодних належних та допустимих доказів на спростування позовних вимог, які свідчать про наявність підстав для звільнення його від обов`язку утримувати дитину чи неможливості сплачувати аліменти у заявленому позивачем розмірі, суду не надано.

З урахуванням фактичних обставин справи та вимог чинного законодавства щодо обов`язку обох батьків брати участь в утриманні своїх дітей до їх повноліття, якому кореспондує право дитини на належний рівень життя, достатній для її соціального розвитку, суд доходить висновку, що вимога про стягнення аліментів на утримання дитини є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Стосовно вимог про стягнення додаткових витрат та аліментів за минулий час на утримання дитини суд зазначає наступне.

Питання про стягнення додаткових витрат на дитину врегульовано статтею 185 СК України.

СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.

Так, згідно зі статтею 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину у разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватись наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема у зв`язку з хронічною хворобою дитини, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Так, до особливих обставин, які викликають необхідність додаткових витрат на дитину закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу тощо. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку.

Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини.

В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

У пунктах 18, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 зазначено, що до передбаченої статтею 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини можуть залучатися батьки, а додаткові витрати це такі, які викликані особливими обставинами: розвитком здібностей дітей, хворобою, каліцтвом тощо.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягнення коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат.

У постанові від 13 вересня 2017 у справі № 6-1489цс17 Верховний Суд України зробив правовий висновок, згідно якого СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Визначення особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

Як зазначив Верховнии? Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй Постанові від 26 серпня 2020 року у справі № 336/1488/19 (провадження № 61-19103св19), особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

Отже, з аналізу судової практики, яка склалась, до додаткових витрат відносять: а) навчання у спеціалізованому закладі освіти, технікумі, коледжі, при умові погодження з батьком/матір`ю навчального закладу та доведеності існування особливих обставин, які зумовлені необхідністю платного навчання дитини у цьому закладі адже дитині гарантовано державою безоплатне навчання у загальноосвітній школі, б) розвиток здібностей дитини, а саме витрати на гуртки, заняття, які розвивають конкретні здібності дитини, придбання спортінвентарю, музичного інструменту, витрати на участь у змаганнях та конкурсах, витрати на вивчення іноземних мов, підтверджені відповідними нагородами, які одержували діти або характеристиками, в) оздоровлення (санаторно-курортне або відпочинок біля моря або на гірському курорті при умові доведеності, що для покращення стану здоров`я дитини вона потребувала відпочинок та оздоровлення саме там), г) лікування (систематичні витрати, понесені у зв`язку з постійною хворобою дитини, фізичними травмами).

Батьки зобов`язані брати участь у додаткових витратах на свою дитину, лише при обов`язковій умові, якщо це обумовлено розвитком її здібностей, хворобою тощо. Цей перелік не є вичерпним - сюди входять усі потреби дитини, які не покриваються аліментами на її утримання.

В разі лікування, протезування, санаторно-курортного лікування розмір додаткових витрат з огляду на судову практику, може обґрунтовуватися медичними документами, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини: виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, консультативні висновки тощо.

На підтвердження понесених витрат на лікування дитини - долучаються до позовної заяви акти про надані медичні послуги, рахунки, квитанції та чеки про оплату наданих послуг та придбаних ліків згідно з рекомендаціями лікарів. Квитанції та фіскальні чеки про оплату медичних послуг, придбання ліків долучаються до матеріалів справи в оригіналі.

Тільки зберігаючи, фіксуючи та надаючи зазначені документи в суді, можна реалізувати своє право на компенсацію додатково понесених витрат, викликаних певними обставинами в житті дитини.

Як періодичні платежі стягуються додаткові витрати, пов`язані з каліцтвом чи хронічною, вродженою хворобою дитини. Суд може зобов`язати батька/матір сплачувати кошти на додаткові витрати щомісячно, щоквартально тощо.

Правового висновку щодо присудження сплати додаткових витрат на лікування дитини до досягнення 18-річного віку, дійшов Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 у справі № 320/383/19 (провадження № 61-18284св19), у якій зазначено, що додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно.

Крім того, Верховний Суд у цій же постанові зазначив, що суд першої інстанції з урахуванням медичних документів, що підтверджують наявність у дитини хронічних захворювань та містять рекомендації лікарів, дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача про стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дитини у розмірі 800,00 грн щомісячно (починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття), оскільки витрати на системне та довготривале лікування при такому стані здоров`я дитини є додатковими та необхідними витратами, що викликані особливими обставинами, передбаченими статтею 185 СК України.

Таким чином, періодична, постійна виплата додаткових витрат присуджується, зазвичай, у разі, якщо дитина має хронічні захворювання, потребує постійного лікування, специфічного догляду.

Вирішуючи даний спір, суд враховує, що дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року по справі «Хант проти України»).

Водночас суд звертає увагу, що положення стосовно стягнення додаткових витрат на дитину стосується особливих обставин. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу, тощо.

Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Водночас аліменти - це кошти на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити базові матеріальні умови для життя дитини: оплату харчування, одягу, предметів гігієни, шкільного приладдя, спожитих дітьми комунальних послуг, лікування нескладних захворювань та ін.

Питання стягнення аліментів за минулий час врегульовано частиню другою статті 191 СК України.

Відповідно до частини другої статті 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки.

За змістом цієї норми права стягнення аліментів за час, що передує пред`явленню позову, є можливим у порядку виключення лише за наявності наступних умов: - до моменту звернення з позовом до суду аліменти не стягувались; - особа, яка вимагає аліментів, приймала заходи щодо одержання аліментів, але вони не були одержані у результаті ухилення особи, зобов`язаної сплачувати аліменти (відповідача), від їх сплати.

Заходи, що вживав позивач щодо одержання аліментів можуть бути різноманітними, наприклад, він звертався до батьків відповідача з проханням вплинути на нього, щоб той платив аліменти на дитину або направляв йому листи з такої вимогою чи на адресу його місця роботи тощо).

Ухилення може виражатися у тому, що зобов`язана особа - відповідач ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи) та інші подібні дії.

Таким чином, ухилення від сплати аліментів є винною протиправною поведінкою, тобто це свідоме невиконання своїх обов`язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача особисто або через суд з вимогою про сплату грошової суми, необхідної для утримання дитини.

Присудження аліментів за минулий час являється правом, а не обов`язком суду, з позовом до якого звернувся позивач. Суд, виходячи із конкретних обставин справи, проаналізувавши усі надані докази, може присудити аліменти на утримання дитини за минулий час, у межах трирічного строку, або відмовити у задоволенні таких позовних вимог.

Стосовно майбутніх витрат на лікування дитини, необхідністю купівлі ліжка та постільного комплекту - 9000 грн; матрацу - 3000 грн; подарунків на свята - 2000 грн; сезонний верхній одяг та взуття - 10000 грн, шафи для одягу - 5000 грн; поїздка на відпочинок 10 днів 20000/2 особи - 10000 грн, що становить 49 000 грн, які позивачка просить стягнути як додаткові витрати щомісячно, суд звертає увагу на наступне.

Такі зазначені позивачкою витрати на утримання дитини на місяць, а саме, на харчування; ліки, засоби гігієни, канцтовари, іграшки, подарунки, купівлю шафи, ліжка та постільного комплекту, сезонного одягу та взуття, та, як зазначає позивачка, у найближчий час, на її думку, слід додати відвідування секцій, заняття з логопедом відносяться до тих матеріальних потреб дитини, які покриваються коштами на утримання дитини, а саме, аліментами.

Стосовно доводів про те, що дитина має фізіологічні особливості, а саме, непереносимість лактози та порушення остеогенезу, що потребує додаткового введення до раціону лікувальної безлактозної суміші, препаратів кальцію, вітамінів, збільшеної кількості продуктів з вмістом кальцію та фосфору, та дитина має часті респіраторні захворювання у судовому засіданні ОСОБА_1 зазначила про те, що це не є хронічними, складними чи тяжкими захворюваннями, будь-яких діагнозів стосовно наявності у дитини хронічних або інших тяжких хвороб лікарями не встановлено.

Заявлений розмір додаткових витрат на дитину позивачем не підтверджений жодними відповідними належними доказами, зокрема медичними чи іншими документами.

За таких обставин, ОСОБА_1 не надано будь-яких доказів та судом не встановлено обставин, які б свідчили про наявність на даний час підстав для стягнення додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами, зумовлені особливою схильністю дитини до навчання або пов`язані з розвитком певних здібностей дитини, хронічною чи тяжкою хворобою тощо.

Як зазначає позивачка, витрати на утримання сина на місяць становлять 16 500 грн, за період з 05 жовтня 2020 року по теперішній час на дитину відповідач сплачував по 4 000 грн щомісяця, крім несплати за січень 2021 року, при цьому різниця у витратах становила приблизно 7 000 грн, а тому, на її думку, заборгованість відповідача за минулий час становить 109 000 грн.

Суд зазначає, що такий розмір коштів на утримання дитини сплачувався відповідачем добровільно, а не за рішенням суду, а заявлені позивачкою суми не підтверджені жодними доказами (документами), зокрема розмір наявної заборгованості, а є лише припущеннями.

Крім того, витрати на відвідування секцій, заняття з логопедом у розмірі 4 000 грн, які, на думку позивачки, вона передбачає та планує, ймовірно, понести у майбутньому наразі також є лише припущеннями, не підтверджені розрахунком та жодними доказами.

Доказів того, що позивачка вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але вони не були одержані у результаті ухилення відповідача від їх сплати ОСОБА_1 не надано.

Законом визначено, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Таким чином, факту ухилення відповідача від сплати аліментів також не встановлено. Правові підстави для стягнення з відповідача аліментів за минулий час, як і заборгованості зі сплати аліментів, відсутні.

Враховуючи вищевикладене, на підставі встановлених судом фактичних обставин суд доходить висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача додаткових витрат у твердій грошовій сумі у розмірі 49 000 грн та аліментів на утримання дитини за минулий час у твердій грошовій сумі в розмірі 109 000 грн за період з 05 жовтня 2020 року по 18 січня 2022 року.

Тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають у зв`язку з їх безпідставністю та недоведеністю.

Частиною третьою статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За змістом частини першої статті 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Враховуючи наявні в матеріалах справи докази та те, що обидва батьки повинні утримувати своїх дітей, виходячи із принципів справедливості, співмірності та верховенства права, суд вважає, що з відповідача на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму громадян для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 18 січня 2022 року та до досягнення дитиною повноліття. У задоволенні іншої частини позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до частин першої, шостої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, зі ОСОБА_2 на користь Держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 992 грн 40 коп.

На підставі викладеного, керуючись статтями 264, 265, 268 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, додаткових витрат на дитину - задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму громадян для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 18 січня 2022 року та до досягнення дитиною повноліття.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь Держави судовий збір у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн 40 коп.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня виготовлення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua.

Повний текст рішення складено 26 вересня 2022 року.

Суддя В. М. Яковлева