Провадження №2/193/86/22
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Р І Ш Е Н Н Я

25 березня 2022 року сел.Софіївка

Софіївський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Шумської О.В.

за участю секретаря Мельникової Т.О.

розглянувши у судовому засіданні в смт.Софіївка цивільну справу за позовом представника позивача ОСОБА_1 , який представляє інтереси ОСОБА_2 , до Девладівської сільської ради, третя особа - ОКП "Софіївське БТІ", про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, -

ВСТАНОВИВ :

10 червня 2021 року до суду звернувся представник позивача, який представляє інтереси ОСОБА_2 , до Девладівської сільської ради, третя особа - ОКП "Софіївське БТІ", про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

В позовній заяві представник позивач вказує, що в квітні 2002 року позивач по домашній угоді придбала для проживання у гр-на ОСОБА_3 житловий будинок АДРЕСА_1 , який належав останньому на підставі свідоцтва про право власності, № НОМЕР_1 від 17 жовтня 1989 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Софіївськоої районної ради Дніпропетровської області, №129/1 від 23 червня 1989 року.

Відповідно довідки ОКП «Софіївське БТІ» № 47 від 06 березня 2019 року право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 станом на 31 грудня 2012 року зареєстровано за ОСОБА_3 , р. №1-233-218.

В данному житловому будинку позивач фактично стала проживати з квітня 2002 року, а власник ОСОБА_3 з 04 квітня 2002 року після їх домашньої угоди купівлі-продаж будинку знявся з реєстрації та виїхав на постійне місце проживання до м. Кривий Ріг.

З часу придбання житлового будинку позивач зареєструвалася за вказаною адресою де проживає та зареєстрована і до цього часу.

Після виїзду ОСОБА_3 на постійне місце проживаннч до м. Кривий Ріг зв`язки між ними припинилися, від сторонніх людей відомо що ОСОБА_3 буцімто уже помер.

Оселившись в будинок позивачка за власні кошти та власними силами зробила в ньому ремонт, відремонтувала господарчі споруди. В подальшому вона завела власне господарство, розводила птицю та худобу, вирощувала продукти харчування на присадибній ділянці домоволодіння, сплачувала земельний податок. Нею сплачуються послуги за постачання електроенергії.

З моменту її вселення в будинок і до теперішнього часу, крім позивачки цим будинком ніхто не користувався, вона є єдиною хто утримує домоволодіння у сфері свого фактичного впливу.

Житловий будинок АДРЕСА_1 розташований на приватизованій позивачкою 21 листопада 2018 року присадибній земельній ділянці розміром 0,25 га, що підтверджується витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Вартість житлового будинку з надвірними забудовами, відповідно звіту про оцінку вартості майна від 16 травня 2021 року, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , становить 78 225 гривень 00 копійок.

Житловий будинок АДРЕСА_1 відповідно технічного паспорта загальною площею 74,5 кв. м, житловою 35, 2 кв. м.

Таким чином, з 2002 року по теперішній час, тобто на протязі часу що перевищує десять років, позивач добросовісно, відкрито та безперервно володіє домоволодінням АДРЕСА_1 , що відповідно до положення ч.1 ст. 344 Цивільного кодексу України свідчить про набуття нею права власності на цей об`єкт нерухомості, за набувальною давністю.

Позивач в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без участі представника відповідача.Проти задоволення позову не заперечують.

Від представника третьої особи до суду заяв не надходило.

Судове засідання проведено без участі учасників справи, без фіксації судового засідання технічними засобами.

Згідно до ч. 1 ст. 16, п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з положеннями ч. 1, ч. 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Судом встановлено, що в квітні 2002 року позивач по домашній угоді придбала для проживання у гр-на ОСОБА_3 житловий будинок АДРЕСА_1 , який належав останньому на підставі свідоцтва про право власності, № НОМЕР_1 від 17 жовтня 1989 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Софіївськоої районної ради Дніпропетровської області, №129/1 від 23 червня 1989 року.

Відповідно довідки ОКП «Софіївське БТІ» № 47 від 06 березня 2019 року право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 станом на 31 грудня 2012 року зареєстровано за ОСОБА_3 , р. №1-233-218.

В данному житловому будинку позивач фактично стала проживати з квітня 2002 року, а власник ОСОБА_3 з 04 квітня 2002 року після їх домашньої угоди купівлі-продаж будинку знявся з реєстрації та виїхав на постійне місце проживання до м. Кривий Ріг.

З часу придбання житлового будинку позивач зареєструвалася за вказаною адресою де проживає та зареєстрована і до цього часу.

Після виїзду ОСОБА_3 на постійне місце проживаннч до м. Кривий Ріг зв`язки між ними припинилися, від сторонніх людей відомо що ОСОБА_3 буцімто уже помер.

Оселившись в будинок позивачка за власні кошти та власними силами зробила в ньому ремонт, відремонтувала господарчі споруди. В подальшому вона завела власне господарство, розводила птицю та худобу, вирощувала продукти харчування на присадибній ділянці домоволодіння, сплачувала земельний податок. Нею сплачуються послуги за постачання електроенергії.

З моменту її вселення в будинок і до теперішнього часу, крім позивачки цим будинком ніхто не користувався, вона є єдиною хто утримує домоволодіння у сфері свого фактичного впливу.

Житловий будинок АДРЕСА_1 розташований на приватизованій позивачкою 21 листопада 2018 року присадибній земельній ділянці розміром 0,25 га, що підтверджується витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Вартість житлового будинку з надвірними забудовами, відповідно звіту про оцінку вартості майна від 16 травня 2021 року, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , становить 78 225 гривень 00 копійок.

Житловий будинок АДРЕСА_1 відповідно технічного паспорта загальною площею 74,5 кв. м, житловою 35, 2 кв. м.

Таким чином, з 2002 року по теперішній час, тобто на протязі часу що перевищує десять років, позивач добросовісно, відкрито та безперервно володіє домоволодінням АДРЕСА_1 , що відповідно до положення ч.1 ст. 344 Цивільного кодексу України свідчить про набуття нею права власності на цей об`єкт нерухомості, за набувальною давністю.

Вище вказані обставини, підтверджуються: довідкою ОКП «Софіївське БТІ» № 47; технічним паспортом житлового будинку; звітом про оцінку майна; довідкою Дквладівської сільської ради № 338 від 22.04.2021 року; актом обстеження умов проживання від 30.03.2021 року; копією довідки про реєстрацію місця проживання особи; копіями по господарських книг за період з 2001 по 2020 роки; копією витягу з Державного реєструречових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Таким чином у ході розгляду справи знайшло своє підтвердження те, що позивач правомірно, добросовісно заволоділа спірним чужим майном, вважаючи себе його власником. Також встановлено безтитульне, без відповідної правової підстави, володіння позивачем зазначеною квартирою, власник якої відсутній.

У постанові від 01.08.2018 у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Дана правова позиція підтримана в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2019 №910/17274/17, і, зокрема, вказано, що оскільки за змістом частини першої статті 344 Цивільного кодексу України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном на певних правових підставах, які в подальшому відпали, подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Адже володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 7.02.2014 року при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

За наведених обставин суд вважає, що позивач добросовісно, заволоділа нерухомим майном, і продовжує відкрито, безперервно володіти житловим будинком АДРЕСА_1 , поводячись як власник, починаючи з 2022 року, тобто більше десяти років та набула право власності на це майно за набувальною давністю, на підставі ч. 1 ст. 344 ЦК України.

Згідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

На підставі викладеного та керуючись ст. 16, 328, 344, 392 ЦК України, ст. 10 - 13, 19, 81, 89, 258, 259, 263-265, 268, 280, 282, 283 ЦПК України,

в и р і ш и в:

Позовну заяву представника позивача ОСОБА_1 , який представляє інтереси ОСОБА_2 , до Девладівської сільської ради, третя особа - ОКП "Софіївське БТІ", про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 , право власності за набувальною давністю на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 58,80 м2, вартістю 78 225,00 гривень, з погосподарськими забудовами.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.В.Шумська