Справа № 372/2236/21
Провадження № 2-173/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2022 року Обухівський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді Кравченка М.В.

при секретарі Тодоровій В.Д.,

за участю представника позивачки ОСОБА_1 ,

представника відповідачів ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до відповідачок ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , в якому просить суд стягнути солідарно кошти, як відшкодування вартості сплачених послуг за спожитий природній газ, за обслуговування житлового будинку та за послуги охорони, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що вона є власником житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 731.6 кв.м., земельної ділянки кадастровий номер :05:099:0101 із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 0,0779 га та земельної ділянки кадастровий номер :05:099:0100 із цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідачі проживають в даному будинку з 2004 року, а вона тривалий час була позбавлена можливості користуватись своїм нерухомим майном, оскільки відповідачки її не допускали до будинку, що стало підставою для відчуження зазначеного вище майна у 2021 році, однак вона до відчуження будинку та земельних ділянок сплачувала рахунки за природній газ, за обслуговування будинку та за послуги з охорони, таким чином вона фактично не була безпосереднім споживачем житлово-комунальних послуг, в свою чергу споживачами вище перелічених послуг були відповідачки, які постійно там проживали, та продовжують проживати по теперішній час. Крім того між позивачкою та відповідачками відсутні договірні відносини щодо розподілу витрат на утримання будинку, оскільки відповідачки проживають в її будинку в супереч її волі. У зв`язку з чим вона вимушена звернутися до суду з даним позовом. Також просить стягнути солідарно з відповідачок понесені судові витрати.

30.09.2021 року винесену узвали про прийняття позовної заяви до розгляду, відкриття провадження у справі та призначення підготовчого судового засідання.

17.12.2021 року винесено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та в його додаткових поясненнях, пояснив, що позивачка є власником зазначеного в позовній заяві нерухомого майна, суми понесених позивачкою витрат за спожиті послуги підтверджуються копіями квитанції, вона хоч фактично не була користувачем цих послуг, проте кошти за спожиті поснули сплачувала, між позивачкою та відповідачками була усна домовленість. ОСОБА_6 дійсно певний період працював завгоспом, та отримував готівкові кошти від відповідачок на оплату житлово-комунальних послуг, проте це було за інший період, а не за той за який позивачка просить стягнути грошові кошти в цьому позові.

Представник відповідачки ОСОБА_5 в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив в повному обсязі та просив відмовити в їх задоволенні, посилаючись на необґрунтованість. Також подав суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити задоволенні позову. Пояснив, що відповідачки частину коштів на оплату житлово-комунальних послуг передавали завгоспу ОСОБА_6 в період з 2012 року по 2018 рік, а з 2018 року по 2020 рік сплачували кошти самі. Позивачка мала змогу користуватися майном, їй ніхто не забороняв та не перешкоджав. Родина весь час продовжувала проживати в житловому будинку, на даний час там проживають відповідачки. Проти позовних вимог в частині стягнення грошових коштів за оплату послуг з охорони відповідачки заперечують в повному обсязі, оскільки житловий будинок в якому вони проживають, оскільки це була ініціатива саме позивачки, без погодження з відповідачками. Сам будинок розташований в містечку, яке перебуває під охороною, а тому необхідності додаткової охорону не було. Крім того пояснив, що позивачкою пропущено строк позовної давності. Точної суми коштів, яку відповідачки передавали ОСОБА_6 для оплати житлово-комунальних послуг йому не відомо, але відповідачки, стверджуються, що ця суму є не менше половини. Між сторонами була домовленість про оплату за житлово-комунальні послуги на половину, тобто 50 відсотків позивачка, а 50 відсотків відповідачки. В даному житловому будинку вони проживають з 2004 року, як члени сім`ї. між сторонами була усна домовленість щодо оплати коштів за житлово-комунальні послуги.

Відповідачка ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася, хоч про день, час та місце слухання справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Заяв, клопотань суду не подала.

Відповідно до ч. 5,6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд, вислухавши представників позивачки та відповідачки ОСОБА_5 перевіривши матеріали справи, дослідивши письмові докази вважає, позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_3 до 29.01.2021 року була власником житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 731.6 кв.м., земельної ділянки кадастровий номер :05:099:0101 із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 0,0779 га та земельної ділянки кадастровий номер :05:099:0100 із цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією дубліката договору купівлі-продажу житлового будинку, копією витягу про реєстрації права власності на нерухоме майно, копією акту приймання-передачі нерухомого майна.

Між сторонами відсутні договірні відносини щодо розподілу витрат за житлово-комунальні послуги, копії укладеного між сторонами договору про розподіл витрат на житлово-комунальні послуги суду не подано.

Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, які завдано збитків у результат порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно ч. 1 ст. 322 ЦК України, передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

О обґрунтування позову позивачка посилається на копії квитанцій, з яких вбачається, що вона сплачувала грошові кошти за житлово-комунальні послуги з утримання належного їй на праві власності майна та просить стягнути з відповідачок ОСОБА_4 та ОСОБА_5 грошові кошти сплачені нею за спожитий природній газ в розмірі 175 534 грн. 67 коп., за обслуговування будинку в розмірі 262 612 грн. 60 коп. та за послуги з охорони в розмірі 2 256 000 грн. 00 коп., а всього просить стягнути з відповідачок грошові кошти в розмірі 2 694 147 грн. 27 коп.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права і обов`язки виникають з дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства. Підставами для виникнення цивільних прав і обов`язків, крім договору, можуть бути і інші юридичні факти (наприклад, фактичне надання житлово-комунальних послуг). Цивільні права і обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства, органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Також, відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 4 ст. 544 ЦК України, боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частики, яка припадає на нього.

З наведених норм права можна зробити висновок, що кожен користувач зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання такого майна.

Статтею 360 ЦК України передбачено, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. Це зокрема витрати, які об`єктивно необхідні для належного функціонування спільного майна, тобто для підтримання його технічних, санітарно-гігієнічних, екологічних та естетичних характеристик будинку, які визначаються його експлуатаційні якості.

Вказані обов`язки можуть покладатися і на інших осіб, які і не є співвласниками житлового будинку, але тривалий час проживають у ньому та споживають відповідні послуги.

Так, позивачем не надано доказів виникнення між сторонами правовідносин з приводу порядку розподілу оплати коштів за надані житлово-комунальні послуги за спожитий природний газ, за обслуговування будинку та за послуги з охорони. Під час розгляду справи в суді представники сторін також не повідомили про факт наявності між сторонами будь-яких правовідносин.

Під час розгляду справи, представником відповідачки ОСОБА_5 було подано відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивачка не подала до суду належних і допустимих доказів порушення її прав відповідачками. Зокрема, представником відповідачки також було подано докази, з яких вбачається, що відповідачка ОСОБА_5 сплачувала кошти за житлово-комунальні послуги.

Судом не встановлено фактичні обставини, покладені в основу позову, а саме сукупністю досліджених судом доказів не підтверджується факт наявності укладеного між сторонами відповідно до вимоги законодавства договору.

Суд вважає, що матеріали справи не містять переконливих доказів порушення прав позивачки, оскільки позивачкою не подано належних і допустимих доказів, які б містили відомості про такі обставини. При цьому суд також враховує, що позивачка неналежно виконала свої процесуальні обов`язки щодо доведення позовних вимог, шляхом подання письмових доказів не змогла створити передумови від всебічного, повного і об`єктивного встановлення обставин справи щодо обставин укладення і умов цивільно-правової угоди між сторонами, на підставі якої пред`явлено позов, що унеможливлює обґрунтовану правову оцінку доводам про правомірність позовних вимог.

Таким чином, обставини, що покладені в основу позову не знайшли підтвердження під час судового розгляду.

Статтею 11 ЦК України передбачені підстави виникнення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ч.1 ст.12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний

розсуд.

Згідно ч.2 ст.14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Суд вважає, що позивачем не доведено обставин, які б породжували правові наслідки у виді виникнення зобов`язання сплатити визначених позовом коштів саме відповідачками ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , тому достатніх підстав для задоволення позову суд не вбачає.

Згідно ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Відповідно до положень ст.ст. 76 - 81 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Вирішуючи спір на засадах змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, на підставі поданих сторонами доказів, суд вважає, що позовні вимоги не ґрунтуються на зібраних по справі і досліджених судом письмових доказах, не узгоджуються із чинним законодавством України, позивачка всупереч вимогам ст.ст.12,13,81 ЦПК України не довела позовні вимоги належними і допустимими доказами, тому достатніх правових і фактичних підстав для задоволення позову суд не вбачає, а відтак позов не підлягає задоволенню в повному обсязі з підстав недоведеності.

Підстав для застосування строку позовної давності за заявою представника відповідача суд не вбачає у зв`язку з відмовою у задоволенні позову по суті пред`явлених вимог, адже як визначено в п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення в цивільній справі» №14 від 18.12.2009 року, положення ЦК України про позовну давність застосовується у випадку обґрунтованості позовних вимог (ст.267 ЦК України) та може бути підставою для відмови в задоволенні позову лише в разі його доведеності, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, що зроблено до ухвалення ним рішення; недоведеність вимог є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 76, 259, 264-265, 268, 273, 365 ЦПК України, ст.ст. 16, 22, 322, 360, 526, 544 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення коштів відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.В.Кравченко