Провадження №2/523/337/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" вересня 2022 р. м. Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси

у складі: головуючої судді Кремер І.О.,

з участю секретаря судового засідання: Орлова В.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 24 в місті Одесі, в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 523/14634/21 за позовом представника позивача Круценко Віталія Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», за участю третьої особи без самостійних вимог Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Секістової Тетяни Іванівни про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача Круценко В.М. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Вердикт Капітал», за участю третьої особи без самостійних вимог Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Секістової Т.І. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Обґрунтовуючи вимоги даного позову вказує на те, що 27.03.2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Альфа Банк» було укладено Кредитний договір № 500906113, відповідно до умов якого позивач отримав в кредит грошові кошти в розмірі 12006,59 грн. із сплатою 15,99 відсотків річних строком до 28.03.2018 року.

В подальшому, ПАТ «Альфа Банк» відступило право вимоги за вказаним вище договором ТОВ «Кредитні ініціативи», яке в свою чергу відступило право вимоги ТОВ «Інвестохіллс «Веста», правонаступником якого є ТОВ «Вердикт Капітал» на підставі Договору Відступлення Прав Вимоги за кредитними договорами № 16-01/19/1 від 16.01.2019 року.

Отже, внаслідок укладення вказаного договору відбулася заміна кредитора, а саме ТОВ «Вердикт Капітал» набуло статусу нового кредитора/стягувача за Кредитним договором № 500906113 від 27.03.2013 року, позичальником згідно якого є ОСОБА_1

03.09.2020 року приватним Київського міського нотаріального округу Секістовою Т.І. вчинено виконавчий напис № 407, за яким з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» стягнуто заборгованість за Кредитним договором № 500906113 від 27.03.2013 року, яка станом за період з 16.01.2019 року по 11.03.2020 року становила 79022,78 грн., з яких 10711,70 грн. прострочена заборгованість за сумою кредиту; 0,00 грн. прострочена заборгованість за комісією; 21620,42 грн. прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом, 0,00 грн. строкова заборгованість за сумую кредиту; 0,00 грн. строкова заборгованість за комісією, 27640,66 грн. строкова заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 19050,00 грн. строкова заборгованість за штрафами і пенями, а також 500,00 грн. за вчинення виконавчого напису. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Щербаковим Ю.С. від 22.09.2020 року відкрито виконавче провадження ВП № 63113629 з виконання виконавчого напису нотаріуса № 407, виданого 03.09.2020 року.

Позивач зазначає, що вказаний вище виконавчий напис є незаконним та підлягає скасуванню з огляду на те, що документи, на яких було вчинено виконавчий напис нотаріуса, не підтверджують безспірність заборгованості боржника перед кредитором.

Зокрема, позивач зазначає, що Кредитний договір, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально. А тому, наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, саме у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника, як це визначено відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису), а саме: "Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно", для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання".

Окрім того, позивач зазначає, що вона практично в строк сплатила суму кредиту у розмірі 9714,00 грн., однак, не має можливості підтвердити вказаний факт, так як нею було втрачено всі квитанції.

При вчиненні приватним нотаріусом виконавчого напису, не виключено, що нотаріус не отримала первинних документів та доказів здійснення часткового погашення кредиту.

Окрім того, позивач вказує на те, що у період з грудня 2020 року по жовтень 2021 року в рамках виконавчого провадження з ОСОБА_1 було стягнуто 16592,06 грн., які підлягають поверненню позивачу саме з відповідача.

Оскільки документи, на яких було вчинено виконавчий напис нотаріуса, не підтверджують безспірність заборгованості боржника перед кредитором, а вказаний виконавчий напис як наслідок є незаконним, просить суд задовольнити даний позов та ухвалити рішення, яким визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Секістової Т.І. від 03.09.2020 року № 407, виданий про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» стягнуто заборгованість за Кредитним договором № 500906113 від 27.03.2013 року, яка станом за період з 16.01.2019 року по 11.03.2020 року становила 79022,78 грн., з яких 10711,70 грн. прострочена заборгованість за сумою кредиту; 0,00 грн. прострочена заборгованість за комісією; 21620,42 грн. прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом, 0,00 грн. строкова заборгованість за сумую кредиту; 0,00 грн. строкова заборгованість за комісією, 27640,66 грн. строкова заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 19050,00 грн. строкова заборгованість за штрафами і пенями, а також 500,00 грн. за вчинення виконавчого напису, стягнути з ТОВ «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 500 грн. сплачені банку за вчинення виконавчого напису нотаріусом, винагороду у сумі 7952,28 грн., витрати на проведення виконавчих дій у розмірі 1000 грн., суму в розмірі 7339,67 грн.

Суд констатує, що 02.02.2020 року представником відповідача було надано відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні даного позову в повному обсязі. Обґрунтовуючи свої заперечення щодо поданого позову представник відповідача вказує на те, що ТОВ «Вердикт Капітал» звернулось до приватного нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису нотаріуса, у зв`язку із наявною заборгованістю за Кредитним договором ОСОБА_1 . Нотаріусу для вчинення виконавчого напису відповідачем були надані документи, які підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Позивач стверджує про те, що нею сплачена заборгованість за кредитним договором. Однак, не надає жодного доказу відсутності такої заборгованості, а лише наводить загальні аргументи, що не може слугувати доказом по справі. В своїй позовній заяві, позивач вказує на те, що з неї було безпідставно стягнуто грошові кошти в процесі виконання виконавчого напису нотаріуса, однак, навіть чітко не зазначає в тексті позовної заяви, яку саме суму з неї стягнуто, безпосередньо на користь відповідача. Станом на даний час, Кредитний договір не визнаний недійсним, не змінений та не розірваний, а отже відсутні підстави для повернення стягнутої з позичальника заборгованості за вказаним кредитним договором в процесі виконання виконавчого напису нотаріуса, оскільки, на момент здійснення такого стягнення, всі дії по виконанню такого виконавчого напису здійснювалися правомірно. Визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню в силу норм чинного законодавства не є підставою для повернення боржнику стягнутих на його підставі коштів в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Із поданих платіжних доручень неможливо встановити, які суми були перераховані фактично на рахунок стягувача, а які на рахунок виконання як витрати виконавчого провадження, не вказано, які саме кошти поступили безпосередньо стягувачу ТОВ «Вердикт Капітал». Тому, загальна сума, яку вказує у своїй позовній заяві позивач в розмірі 16592,06 грн. не була перерахована в повному обсязі відповідачу. Лише відомості приватного виконавця можуть бути підтвердженням дійсної суми стягнення із заробітної плати позивача. Стягувач не зобов`язаний повертати позивачці стягнення з неї витрати виконавчого провадження, оскільки це суперечить як чинному законодавству, так і загальній логіки. Відомості з приводу розподілу даних сум знаходяться в розпорядженні лише приватного виконавця.

Окрім того, представник відповідача у поданому відзиві зазначає про те, що договірний характер правовідносин, що існували між сторонами і на підставі яких виникло право вимоги та обов`язок повернення коштів, виключає можливість застосування до них положення статті 1212 ЦК України.

Представником позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 було надано відповідь на відзив, в якому зазначає про те, що відповідач ухиляється надати належну відповідь суду яку конкретну суму він отримав. Всі викладені питання відповідач перекладає на приватного виконавця, щоб він офіційно надав належну відповідь, а саме які суми були фактично перераховані на рахунок стягувача, які суми були перераховані на рахунок виконавця. Відсутні відомості приватного виконавця в підтвердження дійсної суми стягнення коштів із заробітної плати боржника. Однак, приватний виконавець офіційно надав належні документи, а саме постанови, в яких відобразив, що 7952,28 грн. винагорода приватного виконавця, 319 грн. розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, 1000 грн. витрати на проведення виконавчих дій, все це стягується з боржника.

Ухвалою судді про прийняття цивільної справи до свого провадження та відкриття провадження по справі від 17.12.2021 року було постановлено проводити розгляд справи у в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 12.05.2022 року було постановлено закрити підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився. Однак, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд провести розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача.

Представник відповідача ТОВ «Вердикт Капітал» в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце слухання справи. А тому, суд проводить розгляд справи за відсутності представника відповідача на підставі ч. 3 ст. 223 ЦПК України.

Третя особа без самостійних вимог приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Секістова Т.І. в судове засідання повторно не з`явилась, будучи належним чином повідомлена про час та місце слухання справи. А тому, суд проводить розгляд справи за відсутності третьої особи.

Згідно приписів ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку.

По справі встановлено, 27.03.2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Альфа Банк» було укладено Кредитний договір № 500906113, відповідно до умов якого позивач отримав в кредит грошові кошти в розмірі 12006,59 грн. із сплатою 15,99 відсотків річних строком до 28.03.2018 року, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією даного договору.(а.с. 12)

В подальшому, ПАТ «Альфа Банк» відступило право вимоги за вказаним вище договором ТОВ «Кредитні Ініціативи», яке в свою чергу відступило право вимоги ТОВ «Інвестохіллс «Веста», правонаступником якого є ТОВ «Вердикт Капітал» на підставі Договору Відступлення Прав Вимоги за кредитними договорами № 16-01/19/1 від 16.01.2019 року.

Отже, внаслідок укладення вказаного договору відбулася заміна кредитора, а саме ТОВ «Вердикт Капітал» набуло статусу нового кредитора/стягувача за Кредитним договором № 500906113 від 27.03.2013 року, позичальником згідно якого є ОСОБА_1

03.09.2020 року приватним Київського міського нотаріального округу Секістовою Т.І. вчинено виконавчий напис № 407, за яким з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» стягнуто заборгованість за Кредитним договором № 500906113 від 27.03.2013 року, яка станом за період з 16.01.2019 року по 11.03.2020 року становила 79022,78 грн., з яких 10711,70 грн. прострочена заборгованість за сумою кредиту; 0,00 грн. прострочена заборгованість за комісією; 21620,42 грн. прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом, 0,00 грн. строкова заборгованість за сумую кредиту; 0,00 грн. строкова заборгованість за комісією, 27640,66 грн. строкова заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 19050,00 грн. строкова заборгованість за штрафами і пенями, а також 500,00 грн. за вчинення виконавчого напису.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Щербаковим Ю.С. від 22.09.2020 року відкрито виконавче провадження ВП № 63113629 з виконання виконавчого напису нотаріуса № 407, виданого 03.09.2020 року. (а.с. 10).

З`ясувавши позиції сторін, а саме твердження позивача та заперечення представника відповідача, викладених у позовній заяві та відзиві на позовну заяву, дослідивши аргументи сторін на надавши оцінку наданим суду доказам, суд доходить наступних висновків по справі.

І. Висновок суду щодо позовної вимоги про визнання виконавчого напису приватного нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

З огляду на вищевикладене, суд констатує, що вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

При вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87,88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто, чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Даний висновок викладений у постанові ВП ВС у постанові від 27.03.2019 року з розгляду справи №137/1666/16-ц, яку суд вважає за необхідним застосувати при розгляді даної справи.

Згідно вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд вважає за необхідним констатувати, що підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок) визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині, а саме: п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині "а після слів "заставлене майно" доповнити словами "(крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього переліку)"; доповнити розділ пунктом 11 такого змісту: "11. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувана про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу", п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: "Доповнити перелік після розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами" новим розділом такого змісту: "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості.". Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили.

Установлені судами обставини у цій справі свідчать, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 03.09.2020 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14.

Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису): "Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно", для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання".

Укладений між АТ «Альфа Банк», правонаступником якого є ТОВ «Вердикт Капітал», та ОСОБА_1 кредитний договір, який був наданий приватному нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, саме у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Вказаний висновок також висловлений у постанові КЦС ВС від 21.10.2020 року в рамках розгляду справи № 172/1652/18, яку суд вважає за необхідним застосувати в рамках розгляду даної справи.

Таким чином, судом встановлено, що у спірних правовідносинах приватний нотаріус не дотримався всіх вимог, передбачених Порядком вчинення нотаріальних дій та ст. 88 Закону України «Про нотаріат», а тому вчинений з порушеннями виконавчий напис слід визнати таким, що не підлягає виконанню.

Згідно приписів ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на вказані вище встановлені судом фактичні обставини справи, суд приходить до переконання, що надані позивачем докази є належними, допустимими, а у своїй сукупності достатніми для визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 03.09.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Секістовой Т.І. за реєстровим № 407.

ІІ. Висновок суду щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача стягнутих в примусовому порядку на підставі виконавчого напису коштів.

Як було вище зазначено, постановою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Щербаковим Ю.С. від 22.09.2020 року відкрито виконавче провадження ВП № 63113629 з виконання виконавчого напису нотаріуса № 407, виданого 03.09.2020 року. (а.с. 10).

В рамках вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 63113629 приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Щербаковим Ю.С. було винесено постанову від 29.09.2020 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, відповідно до якої приватним виконавцем звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 , які вона отримує у КУ «Центр фінансування та господарської діяльності закладів та установ системи освіти Суворовського району у м. Одесі».

Судом встановлено, що у рамках виконавчого провадження № 63113629 з позивачки ОСОБА_1 було стягнуто 1000 грн. на користь приватного виконавця за вчинення виконавчих дій, а також 15592,06 грн. на користь ТОВ «Вердикт Капітал» шляхом утримання із заробітної плати ОСОБА_1 на підставі постанови від 29.09.2020 року у виконавчому провадженні № 63113629.

Даний факт підтверджується наявними у матеріалах справи копіями платіжних доручень (а.с. 19 29), з яких судом встановлено наступне:

?Платіжне доручення № 892 від 21.12.2020 року на суму 2225,50 грн., призначення платежу 0611020;2111; вик. дії 1000 грн., вин. приват. викон. 1225,50 грн. на користь ТОВ «Вердикт Капітал», утр. із з/п за 2 по 12.20р. з ОСОБА_1 ; Пост. ВП № .09.2020 р. МБ;

?Платіжне доручення № 18 від 26.01.2021 року на суму 1136,79 грн., призначення платежу - 0611020;2111; борг на користь ТОВ «Вердикт Капітал», утр. із з/п за 2 пол. 01.21 р. з ОСОБА_1 ; Пост. ВП № .09.2020 р. МБ;

?Платіжне доручення № 90 від 23.02.2021 року на суму 1536 грн., призначення платежу - 0611020;2111; борг на користь ТОВ «Вердикт Капітал», утр. із з/п за 2 пол. 02.21 р. з ОСОБА_1 ; Пост. ВП № .09.2020 р. МБ;

?Платіжне доручення № 176 від 23.03.2021 року на суму 1336 грн., призначення платежу - 0611020;2111; борг на користь ТОВ «Вердикт Капітал», утр. із з/п за 2 пол. 03.21 р. з ОСОБА_1 ; Пост. ВП № .09.2020 р. МБ;

?Платіжне доручення № 261 від 26.04.2021 року на суму 2567 грн. призначення платежу - 0611020;2111; борг на користь ТОВ «Вердикт Капітал», утр. із з/п за 2 пол. 04.21 р. з ОСОБА_1 ; Пост. ВП № .09.2020 р. МБ;

?Платіжне доручення № 350 від 24.05.2021 року на суму 1360,77 грн. призначення платежу - 0611020;2111; борг на користь ТОВ «Вердикт Капітал», утр. із з/п за 2 пол. 05.21 р. з ОСОБА_1 ; Пост. ВП № .09.2020 р. МБ;

?Платіжне доручення № 435 від 23.06.2021 року на суму 1030 грн. призначення платежу - 0611020;2111; борг на користь ТОВ «Вердикт Капітал», утр. із з/п за 2 пол. 06.21 р. з ОСОБА_1 ; Пост. ВП № .09.2020 р. МБ;

?Платіжне доручення № 520 від 27.07.2021 року на суму 1350 грн. призначення платежу - 0611020;2111; борг на користь ТОВ «Вердикт Капітал», утр. із з/п за 2 пол. 07.21 р. з ОСОБА_1 ; Пост. ВП № .09.2020 р. МБ;

?Платіжне доручення № 580 від 25.08.2021 року на суму 1350 грн. призначення платежу - 0611020;2111; борг на користь ТОВ «Вердикт Капітал», утр. із з/п за 2 пол. 08.21 р. з ОСОБА_1 ; Пост. ВП № .09.2020 р. МБ;

?Платіжне доручення № 659 від 27.09.2021 року на суму 1350 грн. призначення платежу - 0611020;2111; борг на користь ТОВ «Вердикт Капітал», утр. із з/п за 2 пол. 09.21 р. з ОСОБА_1 ; Пост. ВП № .09.2020 р. МБ;

?Платіжне доручення № 703 від 26.10.2021 року на суму 1350 грн. призначення платежу - 0611020;2111; борг на користь ТОВ «Вердикт Капітал», утр. із з/п за 2 пол. 10.21 р. з ОСОБА_1 ; Пост. ВП № .09.2020 р. МБ; (а.с. 19-29)

Суд констатує, що вказаними платіжними доручення спростовано твердження представника відповідача у відзиві на позовну заяву про те, що загальна сума, яку вказує у своїй позовній заяві позивач в розмірі 16592,06 грн. не була перерахована в повному обсязі відповідачу, оскільки у кожному вищезазначеному, платіжному дорученні, а саме в призначенні платежу, отримувачем вказується ТОВ «Вердикт Капітал».

Відповідно до приписів ч.1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широку сферу застосування: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так і неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов`язанні не має правового значення, чи вибуло майно з володіння власника за його волею або всупереч його волі, чи є набувач добросовісним або недобросовісним.

Аналіз норм статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: а) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); б) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності достатньої правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, свідчить про необхідність установлення так званої абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Наведене у своїй сукупності свідчить, що кондикція - це позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави.

Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна (носія іншого цивільного права), підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця (набувача майна) з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України, у разі наявності цивільних відносин безпосередньо між власником та володільцем майна.

Такий спосіб захисту можливо здійснити шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача таке майно.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 25 жовтня 2017 року у справі № 3-905гс17 та у постанові Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 757/42443/15-ц (провадження № 61-38890св18), які суд вважає за необхідним застосувати при розгляд даної справи.

Таким чином, суд констатує, що положення глави 83 застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб, чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.

Висновок про можливість застосування до спірних правовідносин норм статті 1212 ЦК України викладений також Верховним Судом у постанові від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18.

Під відсутністю правової підстави розуміють такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі № 910/3395/19, від 23 квітня 2019 року у справі № 918/47/18, від 01 квітня 2019 року у справі № 904/2444/18.

Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22 березня 2016 року у справі № 6-2978цс15 та від 03 червня 2016 року у справі №6-100цс15.

Оскільки, судом у вказаній справі оскаржуваний виконавчий напис, вчинений 03.09.2020 року року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Секістовою Т.І., визнано таким, що не підлягає виконанню, суд доходить висновку про те, що отримані ТОВ «Вердикт Капітал» на підставі вказаного виконавчого напису грошові кошти у сумі 15592,06 грн. підлягають поверненню позивачу на підставі статті 1212 ЦК України, адже підстава, на якій вони були отримані, відпала.

Вказаний висновок сформовано у постанові КЦС/ВС від 08.09.2021 року за результатами розгляду справи № 206/2212/18, яку суд вважає за необхідним застосувати при розгляді вказаної справи.

Судом не приймаються до уваги доводи відповідача ТОВ «Вердикт Капітал» про те, що кредитний договір, на виконання якого було вчинено виконавчий напис, є дійсним, не спростовує факт визнання виконавчого напису (на підставі якого у виконавчому провадженні було здійснено стягнення грошових коштів з позивача) таким, що не підлягає виконанню, що є підставою для повернення таких коштів.

При цьому питання наявності та/або відсутності заборгованості позивача перед ТОВ «Вердикт Капітал» за таким кредитним договором може бути предметом окремого судового розгляду.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18, предметом позову в якій є вимога про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса.

Однак, щодо стягнення з ТОВ «Вердикт Капітал» грошових коштів у розмірі 1000,00 грн., які були стягненні на користь приватного виконавця за вчинення виконавчих дій, то суд вважає позовну вимогу в цій частині безпідставною, оскільки вказані кошти відповідачем не отримувалися, так як підставою для виникнення у боржника обов`язку зі сплати таких витрат є сам факт наявності відкритого виконавчого провадження, під час виконання якого приватний виконавець виконує обов`язки, покладені на нього Законом України «Про виконавче провадження».

З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку, що з ТОВ «Вердикт Капітал» підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 тільки отримані ТОВ «Вердикт Капітал» на підставі вказаного виконавчого напису грошові кошти у сумі 15592,06 грн.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

А тому, на виконання вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 908 грн., встановлений Законом України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VІ з урахуванням ставок судового збору станом на 01.01.2021 року (рік звернення до суду з позовом).

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 6, 10, 12, 228, 229, 247, 263, 265, 354, ЦПК України, ст.ст. 598, 599, 1046, 1048, 1049, 1052, 1212 ЦК України, ст. 88 ЗУ «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву представника позивача Круценко Віталія Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», за участю третьої особи без самостійних вимог Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Секістової Тетяни Іванівни про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задовольнити частково.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Секістової Тетяни Іванівни від 03.09.2020 року № 407, виданий про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованість за Кредитним договором № 500906113 від 27.03.2013 року, яка станом за період з 16.01.2019 року по 11.03.2020 року становила 79022,78 грн., з яких 10711,70 грн. прострочена заборгованість за сумою кредиту; 0,00 грн. прострочена заборгованість за комісією; 21620,42 грн. прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом, 0,00 грн. строкова заборгованість за сумую кредиту; 0,00 грн. строкова заборгованість за комісією, 27640,66 грн. строкова заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 19050,00 грн. строкова заборгованість за штрафами і пенями, а також 500,00 грн. за вчинення виконавчого напису.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 в порядку повернення стягнутого за виконавчим написом від 03.09.2020 року, зареєстрованим в реєстрі № 407 грошові кошти в розмірі 15592/п`ятнадцять тисяч п`ятсот дев`яносто два/грн. 06 коп.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на користь Державної судової адміністрації України судовий збір в розмірі 908/дев`ятсот вісім/грн. 00коп.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , мешканка: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», код за , місцезнаходження: 04053, м. Київ, Кудрявський узвіз, буд. 5-Б.

Третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Секістова Тетяна Іванівна, місцезнаходження: 03058, м. Київ, вул. Гетьмана, буд. № 36 прим. 4 літ. «А».

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 22 вересня 2022 року.

Суддя Суворовського

районного суду м. Одеси І.О. Кремер