У Х В А Л А

іменем України

15 вересня 2022 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді - Орєхова О. І.

за участю секретаря - Сокур О. В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 у м. Біла Церква цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до відділу Державної виконавчої служби у місті Біла Церква Білоцерківського району Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), треті особи: публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», державне підприємство «Сетам», ОСОБА_2 про визнання незаконними рішення, дій органу державної влади, зупинення вчинення виконавчих дій (зупинення реалізації арештованого майна), -

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до відділу Державної виконавчої служби у місті Біла Церква Білоцерківського району Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), треті особи: публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», державне підприємство «Сетам» про визнання незаконними рішення, дій органу державної влади, зупинення вчинення виконавчих дій (зупинення реалізації арештованого майна).

В обгрунтування позовної заяви зазначила наступне.

У Відділі Державної виконавчої служби у місті Біла Церква Білоцерківського району Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на примусовому виконанні знаходиться виконавчий лист № 2/357/604/16 від 21.04.2016 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь публічною акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості за Кредитним договором № KICVGA00000004 від 21.02.2008 року в сумі 98774,67 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складає 2213540,35 грн.; 35646,02 грн. пені та комісії, всього 2 249 186,37 грн. та судовий збір в сумі 33737,80 грн.

21.02.2008 року року між позивачем по справі та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено Кредитний договір KICVGA00000004 на забезпечення зобов`язань за яким було надано в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 .

Відділом Державної виконавчої служби у місті Біла Церква Білоцерківського району Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) розпочато процедуру з примусової реалізації єдиного житла боржника, ОСОБА_1 - житлової квартири АДРЕСА_1 , яка є постійним місцем проживання позивача та її неповнолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (додаток 8,9,10,43,44), продаж якої відбудеться 25.11.2021 року на аукціоні.

З метою реалізації квартири на аукціоні, 06.07.2021 року відповідачем було проведено оцінку майна боржника, суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Аванті - Груп», яким було складено звіт про оцінку майна у якому міститься висновок про вартість майна боржника, покладений в основу визначення вартості майна на аукціоні, а саме, Висновок про вартість об`єкту оцінки, об`єктом оцінки за яким є трикімнатна квартира АДРЕСА_1 , житловою площею 79,7 кв.м., загальною площею 143.0 кв.м., що разом з площею балкону, гаража (19,6 кв.м.), кладова (5,3 кв.м), погріб (4.8кв.м.) становить 180.3 кв.м., ринкова вартість якої було встановлено суб`єктом оціночної діяльності в розмірі 2 692 800, 00 грн., після чого передано ДП «СЕТАМ» на реалізацію.

Рішення Відділу Державної виконавчої служби у м. Біла Церква Білоцерківського району Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про реалізацію зазначеної квартири на аукціоні Державним підприємством «СЕТАМ» вважає не законним, оскільки відсутні правові підстави для реалізації квартири ДП «Сетам» на аукціоні, а дії державної виконавчої служби є такими, що суперечать нормам чинного законодавства

Просила суд поновити строк звернення до суду із даною позовною заявою; визнати рішення, дії Відділу Державної виконавчої служби у місті Біла Церква Білоцерківського району Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) незаконними; зупинити вчинення виконавчих дій Відділу Державною виконавчою службою у місті Біла Церква Білоцерківського району Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з реалізації арештованого майна ОСОБА_1 , а саме: житлової квартири АДРЕСА_1 ( том 1 а.с. 1-15).

Згідно ч. 2 ст. 14 ЦПК України, подана позовна заява була зареєстрована в Єдиній автоматизованій системі документообігу Білоцерківського міськрайонного суду, як справа позовного провадження.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 листопада 2021 року головуючим суддею по справі було визначено суддю Орєхова О.І. ( том 1 а.с. 85).

Одночасно з позовом позивачем ОСОБА_1 було подано заяву про забезпечення позову шляхом встановлення заборони відділу Державної виконавчої служби у місті Біла Церква Білоцерківського району Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) вчиняти будь які дії спрямовані на відчуження квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 та накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 (том 1 а.с. 90-96)

З контрольного журналу судових справ і матеріалів переданих для розгляду судді, убачається, що справа для розгляду була отримана суддею 19 листопада 2021 року.

Ухвалою судді від 23 листопада 2021 року заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову було задоволено частково. Вжито заходи по забезпеченню позову шляхом накладення арешту, а саме встановлення заборони на відчуження квартири АДРЕСА_1 . В частині вимог про забезпечення позову шляхом заборони відділу Державної виконавчої служби у місті Біла Церква Білоцерківського району Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) вчиняти будь які дії спрямовані на відчуження квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 було відмовлено (том 1 а.с. 107-112).

Ухвала набрала законної сили 23 листопада 2021 року.

Ухвалою судді від 25 листопада 2021 року позовну заяв ОСОБА_1 було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення вказаних недоліків (том 1 а.с 115-118).

Ухвалою судді 21 грудня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у вищезазначеній цивільній справі. Постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання на 09 годину 30 хвилин 25 січня 2022 року (том 1 а.с. 138-139).

25 січня 2022року судом протокольно, із занесенням в протокол судового засідання, закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті на 01 березня 2022 року о 14 год. 00 хв. (том 1 а.с. 206-208).

Судове засідання по справі неодноразово відкладалось здебільшого за клопотання позивача ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 26 липня 2022 року залучено до участі у цивільній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 та відкладено судове засідання по справі до 09 год. 30 хв. 15 вересня 2022 року (том 2 а.с. 76-78).

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Від позивача ОСОБА_1 до суду за вх. 32198 надійшло клопотання, в якому остання просила розгляд справи проводити у її відсутність, позовні вимоги просить задовольнити в повному обсязі.

Від представника відповідача - державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Біла Церква Білоцерківського району Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Пилипенко Т.В., яка діє на підставі посвідчення, до суду за вх. 32264 надійшла заява, в якій остання просила розгляд справи проводити у відсутність представника відповідача, в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Від представника третьої особи: акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» Яндульського Д.В., який діє на підставі довіреності, до суду за вх. 32241 надійшло клопотання про закриття провадження у справі та клопотання за вх. 32266, в якому останній просив суд розгляд справа проводити без участі представника третьої особи та закрити провадження у справі, розглянувши подане клопотання.

В поданому клопотанні про закриття провадження по справі, послався на те, у липні 2019 року ОСОБА_1 вже зверталась до суду першої інстанції з вказаним позовом, посилаючись на неправомірність дій державного виконавця під час примусового виконання судового рішення та просила суд зобов`язати відповідача не передавати нерухоме майно на реалізацію, по якому, ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 липня 2019 року було відмовлено у відкритті провадження у справі № 357/7593/19, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

19.02.2020 року, Постановою Київського Апеляційного суду, вищевказану ухвалу суду першої інстанції було залишено без змін, та Апеляційним судом було зазначено, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що спірні правовідносини підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства. Окрім того позивач, як сторона виконавчого провадження, вправі звернутися до суду із скаргою, якщо вважає, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, порушено її права чи свободи відповідно до вимог Розділу VII ЦПК України щодо судового контролю за виконанням судових рішень. В подальшому, позивач звернулась з вищевказаним позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва, ухвалою якого від 03.08.2021 року по справі № 320/9413/21 за адміністративним позовом Позивача до Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, третя особа: Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», Державне підприємство «СЕТАМ», Товариство з обмеженою відповідальністю «Приватна експертна служба», про зобов`язання вчинити або утриматися від вчинення певних дій, позивачу було відмовлено у відкритті провадження у справі, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, оскільки справа не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства. Так, суд зазначив, що позивач, як сторона виконавчого провадження, вправі звернутися до суду із скаргою, якщо вважає, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, порушено її права чи свободи відповідно до вимог Розділу VII ЦПК України щодо судового контролю за виконанням судових рішень.

28.06.2022 року, Постановою Шостого Апеляційного Адміністративного суду по справі № 320/9413/21, за адміністративним позовом Позивача до Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, третя особа: Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», Державне підприємство «СЕТАМ», Товариство з обмеженою відповідальністю «Приватна експертна служба», про зобов`язання вчинити або утриматися від вчинення певних дій, ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від "03" серпня 2021 року, залишено без змін.

В постанові Шостий Апеляційний Адміністративний суд погодився з доводами суду першої інстанції, а також зазначив, щодо посилання скаржника на те, що ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 липня 2019 року у справі № 357/7593/19, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 19.02.2020, відмолено у відкритті провадження у справі за подібним позовом, у зв`язку з тим, що дана справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, колегія суддів зауважує, що наявність ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 липня 2019 року у справі № 357/7593/19 про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі є перешкодою для повторного звернення особи до належного суду. Разом із тим визначення Великою Палатою Верховного Суду юрисдикції цієї категорії спорів може бути підставою для поновлення строку на оскарження такої ухвали, у тому числі постанови Київського апеляційного суду від 19.02.2020. (Копія рішення додається до клопотання).

Аналогічна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 15 жовтня 2019 року у справі № 911/1834/18.

Таким чином, набрали законної сили дві ухвали судів про відмову у відкритті провадження у аналогічній справі, з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав і які позивачем не оскаржувались та клопотання про поновлення строку на оскарження постанови Київського апеляційного суду не заявлялось, що є однією з підстав для закриття провадження у справі.

Також, як зазначили суди, позивач, як сторона виконавчого провадження, вправі звернутися до суду із скаргою, якщо вважає, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, порушено її права чи свободи відповідно до вимог Розділу VII ЦПК України щодо судового контролю за виконанням судових рішень. Таким чином, позивачем вибрано невірний спосіб захисту, що також є підставою для закриття провадження у справі.

Від представника третьої особи: ОСОБА_2 адвоката Музичко Р.В., яка діє на підставі ордеру, до суду за вх. 32219 надійшла заява про закриття провадження та заява за вх. 32265, в якій остання просила розгляд справи проводити без участі третьої особи: ОСОБА_2 та його представника, подану заяву про закриття провадження підтримують та просять задовольнити.

В обґрунтування заяви про закриття провадження зазначила, що позивачка у позовній заяві на виконанні у відділі ДВС у м. Біла Церква Білоцерківського району Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) знаходиться виконавчий лист № 2/357/604/16 від 21 квітня 2016 року виданий Білоцерківським міськрайонним судом Київської області на підставі рішення суду від 22 лютого 2016 року у справі 357/16523/15-ц (провадження 2/357/604/16). Саме в рамках примусового виконання виконавчого листа № 2/357/604/16 від 21 квітня 2016 року у справі 357/16523/15-ц відділом ДВС у м. Біла Церква Білоцерківського району Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) до ДП "СЕТАМ" була направлена заявка № 99798 від 22.10.2021 на реалізацію арештованого майна та надісланий пакет документів для організації і проведення аукціону/прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна ОСОБА_1 , а саме квартири АДРЕСА_1 .

Частина 1 ст. 74 ЗУ "Про виконавче провадження" у випадку, коли виконавче провадження здійснюється на виконання рішення суду загальної юрисдикції у цивільній справі, відсилає до норм ст. 447-451 ЦПК України. Так, стаття 447 ЦПК України встановлює, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього кодексу, порушено їхні права чи свободи. Таким чином, закон чітко визначає спосіб захисту порушеного права у випадку, якщо сторона виконавчого провадження вважає, що її права порушуються діями, рішеннями чи бездіяльністю державного виконавця - подача скарги до суду, який виніс рішення, яке примусово виконується. Застосування іншого способу захисту права в цьому разі є неможливим, оскільки суду загальної юрисдикції не підсудні справи за позовами фізичних осіб до суб`єктів владних повноважень, яким зокрема є державний виконавець. Відповідно до ст. 19 КАС України та ч. 2 статті 74 ЗУ "Про виконавче провадження" позови фізичних осіб до суб`єктів владних повноважень підсудні адміністративним судам за правилами Кодексу адміністративного судочинства. Просила закрити провадження у справі на підставі п. 1 ст. 255 ЦПК України у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та скасувати заходи забезпечення вжиті судом в рамках даного позову.

Оскільки сторони в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце слухання справи, суд вважає можливим вирішити питання щодо заявлених клопотань про закриття провадження у справі за відсутності сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, розглянувши клопотання представників третіх осіб та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про необхідність задоволення поданих клопотань та закриття провадження у справі з наступних підстав.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Отже, поняття «суду, встановленого законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Статтями 124, 125 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

Частиною першою статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

При визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ч. 3 ст. 13 ЦПК України, такий принцип цивільного судочинства як диспозитивність полягає, в тому числі, у праві учасників справи розпоряджатися своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом прав, свобод чи інтересів.

Правила визначення компетенції судів щодо розгляду цивільних справ передбачено статтею 19 ЦПК України: суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Тобто в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових відносин.

Юрисдикційність спору залежить від характеру спірних правовідносин, правового статусу суб`єкта звернення та предмета позовних вимог, а право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, який містить такі позовні вимоги:

- визнати рішення, дії Відділу Державної виконавчої служби у місті Біла Церква Білоцерківського району Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) незаконними;

- зупинити вчинення виконавчих дій Відділу Державною виконавчою службою у місті Біла Церква Білоцерківського району Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з реалізації арештованого майна ОСОБА_1 , а саме: житлової квартири АДРЕСА_1 .

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) вказано, що «предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу».

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Проаналізувавши зміст, підставу позовних вимог, убачається, що позивач ОСОБА_1 звертаючись до суду з даним позовом посилається на неправомірність дій, що були вчиненні державним виконавцем в ході примусового виконання рішення суду на підставі якого було видано виконавчий лист про стягнення з позивача заборгованості, а тому дії державного виконавця, що спрямована на реалізацію арештованого нерухомого майна не породжує для останнього жодних цивільних прав, а є його безпосереднім обов`язком під час виконання ним своїх посадових обов`язків.

Тобто, позивач фактично оскаржує дії відділу Державної виконавчої служби у місті Біла Церква Білоцерківського району Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), зокрема, які виявляються у початку реалізації арештованого майна ОСОБА_1 , а саме, реалізації житлової квартири АДРЕСА_1 .

В підготовчому судовому засіданні з заявою про уточнення позовних вимог не зверталась, як і не зверталась до закінчення підготовчого засідання з заявою про зміну предмета або підстави позову.

Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно зі статтею 447 Цивільного процесуального кодексу сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції (ч. 1 ст. 448 ЦПК України).

Водночас частиною другою статті 74 зазначеного Закону передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом. Дані норми є спеціальними по відношенню до загальних норм процесуальних кодексів.

Отже, Закон України «Про виконавче провадження» встановив спеціальний порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби.

З огляду на вищевикладене, убачається, що вимоги позивача ОСОБА_1 до відділу Державної виконавчої служби у місті Біла Церква Білоцерківського району Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), треті особи: публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», державне підприємство «Сетам», ОСОБА_2 про визнання незаконними рішення, дій органу державної влади, зупинення вчинення виконавчих дій (зупинення реалізації арештованого майна), не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Разом з тим, суд роз`яснює, що позивач як сторона виконавчого провадження має право в порядку цивільного судочинства звернутися зі скаргою, якщо вважає, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. Такі рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин, оскільки з вищевикладеного вбачається, що зазначена позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, суд дійшов висновку, що є всі підстави для закриття провадження.

Відповідно до ч. 1,4 ст.158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала.

Згідно ч. 9 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 4, 19, 255, 256, 258, 260, 261, 263, 353 ЦПК України, Законом України «Про судоустрій та статус суддів», Законом України «Про виконавче провадження», Постановою Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до відділу Державної виконавчої служби у місті Біла Церква Білоцерківського району Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), треті особи: публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», державне підприємство «Сетам», ОСОБА_2 про визнання незаконними рішення, дій органу державної влади, зупинення вчинення виконавчих дій (зупинення реалізації арештованого майна), - закрити.

Скасувати заходи забезпечення позову ужиті ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 листопада 2021 року шляхом накладення арешту, а саме встановлення заборони на відчуження квартири АДРЕСА_1 .

Роз`яснити позивачу, його право на звернення з аналогічними вимогами шляхом подання відповідного позову в порядку адміністративного судочинства.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена в день її підписання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали.

Ухвала надрукована в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

СуддяО. І. Орєхов