Справа № 727/7342/22
Провадження № 4-с/727/16/22
У Х В А Л А

08 вересня 2022 року м.Чернівці

Шевченківський районний суд м. Чернівці у складі:

головуючої судді М.Є.Бойко,

за участю секретаря судового засідання О.І. Стефанчук,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м.Чернівці, скаргу ОСОБА_1 , заінтересована особа (боржник) ОСОБА_2 , на бездіяльність головного державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у м.Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Симоненка Владислава Віталійовича та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на бездіяльність головного державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у м.Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Симоненка Владислава Віталійовича та зобов`язання вчинити дії.

В обґрунтування скарги заявниця вказала, що рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 25.07.2007 року у справі № 2-2082/2007 вирішено стягнути на її користь з ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини. 14.08.2019 року головним державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби у м.Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Верстюком В.А. на виконання вказаного рішення суду відкрито виконавче провадження. Головний державний виконавець Симоненко В.В. не виконав свої обов`язки, оскільки з 19.02.2022 року не проводив перевірку майнового стану боржника щодо виявлення рахунків останнього та не притягнув його до відповідальності в зв`язку із наявністю у нього заборгованості зі сплати аліментів, а тому вона просить визнати таку бездіяльність неправомірною та зобов`язати державного виконавця винести постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів .

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явилась, проте, адвокат Бутирська І.А., яка представляє її інтереси, письмово просила суд розгляд справи проводити в їх відсутність.

Головний державний виконавець Першого відділу державної виконавчої служби у м.Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Симоненко В.В. у своїй письмовій заяві просив суд розглядати справу без представника ВДВС, а також направив до суду копії матеріалів виконавчого провадження 59762544.

Заінтересована особа (боржник) ОСОБА_2 також в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце його проведення був повідомлений належним чином.

За таких обставин суд вважає за можливе ухвалити судове рішення у справі по наявним у ній письмовим доказам, дослідивши які прийшов до наступного висновку.

Частиною восьмою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Згідно ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Зі змісту вищезазначеної норми вбачається, що скарга на дії державного виконавця вважатиметься прийнятною, якщо буде встановлено, що державний виконавець при здійсненні виконавчих дій своїми діями чи бездіяльністю порушив права сторони виконавчого провадження.

Згідно ч. 1 ст. 448 ЦПК України, скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом статей 1, 5 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до частин першої та другої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Зокрема виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно ст.449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Зі скарги вбачається, що заявниця дізналась про порушення своїх прав 23.02.2022 року, даних, які б свідчили про протилежне, суду не надано.

Таким чином, 10-денний строк на оскарження бездіяльності державного виконавця Доскальчук Ю.В. не пропущенbq.

Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 10.07.2007 року до її повноліття, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Постановою головного державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у м.Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Верстюка В.А. від 14.08.2019 року відкрито виконавче провадження № 59762544 та розпочато примусове виконання вищезазначеного судового рішення.

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що за період з лютого 2022 року по серпень 2022 року (включно) головним державним виконавцем Симоненком В.В. не проводились не рідше ніж один раз на два тижні щодо виявлення рахунків боржника, як це передбачено ч.8 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження».

Державним виконавцем також не надано доказів надсилання таких запитів щодо отримання інформації від банківських та інших фінансових установ про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформації про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком, а також отримання інформації про доходи боржника, з періодичністю встановленою вимогами частини восьмої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження».

Зазначені обставини, на думку апеляційного суду, свідчать про те, що державним виконавцем не здійснено всіх необхідних заходів щодо своєчасного і повного виконання рішення суду.

Таким чином, доводи ОСОБА_1 про те, що у виконавчому провадженні № 59762544 вбачається бездіяльність державного виконавця щодо розшуку рахунків боржника є обґрунтованими, і в цій частині скарга підлягає задоволенню.

Що ж стосується вимог скарги в частині визнання неправомірною бездіяльності, яка полягає у невинесенні державним виконавцем постанови про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми наявної у нього заборгованості зі сплати аліментів та зобов`язання його винести таку постанову, то вони є необґрунтованими, виходячи з наступного.

Суд, розглядаючи справу щодо правомірності дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Аналогічне роз`яснення надане судам в п. 18 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.05.2012, яке зводиться до того, що суд не має права зобов`язувати державного виконавця до вчинення тих дій, які згідно із Законом України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Підсумовуючи викладене, слід зазначити, що суд не вправі підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження державного виконавця (державної виконавчої служби) щодо вирішення питань, які законодавством віднесено до їх компетенції, тобто суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов`язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця.

За встановлених обставин суд приходить висновку, що скарга в цій частині задоволенню не підлягає, оскільки неправомірності дій виконавця та порушення прав заявника не встановлено, а зобов`язання державного виконавця вчинити дії, закріплені як право, а не обов`язок, є втручанням в дискреційні повноваження державного виконавця.

Отже, скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до статті 452 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно із частинами першою, другою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Виходячи з зазначеного, оскільки скаргу ОСОБА_1 суд задовольняє частково, з Першого відділу державної виконавчої служби у м.Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) на користь держави слід стягнути 50 % судового збору за подачу скарги до суду та від сплати якого заявниця звільнена, що становить 496,20 грн.

При вирішенні вимог заявниці щодо стягнення на її користь витрат на правничу допомогу суд виходить з наступного.

Право на правничу допомогу в Україні гарантовано статтею 59 Конституції України та статтею 15 ЦПК України.

За приписами статей 133, 137 ЦПК України витрати на правничу допомогу відносяться до судових витрат.

Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно із частиною другою статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

ОСОБА_1 правничу допомогу надавала адвокат Бутирська І.А. на підставі договору про надання правничої допомоги № 14 від 22 серпня 2022 року.

Відповідно до частини другої статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України, обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу до скарги долучено акт виконаних робіт та рахунок фактуру №№1-14 від 22.08.2022 року із розрахунком суми гонорару, що підлягає виплаті адвокату, з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, підписані адвокатом Бутирською І.А. та скаржницею ОСОБА_1 про оплату останньою наданих адвокатських послуг на суму 3325 грн.

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у додатковій постанові від 17 січня 2022 року у справі № 756/8241/20 (провадження № 61-9789св21).

Перший відділ державної виконавчої служби у м.Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу чи заперечення щодо неспівмірності цих витрат до суду першої інстанції не подавав.

Отже, за відсутності заперечень з боку сторони органу державної виконавчої служби щодо розміру витрат понесених скаржницею на оплату професійної правничої допомоги та в зв`язку із частковим задоволенням скарги суд вважає, що такі витрати підлягають стягненню у розмірі 1662,50 грн.

Керуючись ст. ст. 447-453 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 , заінтересована особа (боржник) ОСОБА_2 на бездіяльність головного державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у м.Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Симоненка Владислава Віталійовича та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у м.Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Симоненка Владислава Віталійовича щодо нездійснення перевірки майнового стану боржника ОСОБА_2 , яка полягає у виявленні рахунків боржника не рідше ніж один раз на два тижні, у період з 19 лютого 2022 року по 23 серпня 2022 року.

В іншій частині у задоволенні вимог скарги відмовити.

Стягнути з Першого відділу державної виконавчої служби у м.Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1662,50 грн.

Стягнути з Першого відділу державної виконавчої служби у м.Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) на користь держави судовий збір в сумі 496,20 грн.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга подається до Чернівецького апеляційного суду.

СУДДЯ М.Є.Бойко