Справа № 147/116/22
Провадження № 2/147/147/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2022 року смт Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Мудрак А.М.,

з участю секретаря Чудак Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені у зв`язку з заборгованістю по сплаті аліментів,

в с т а н о в и в:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення пені у зв`язку з заборгованістю по сплаті аліментів. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що з 02.09.2016 по 30.09.2019 вона перебувала в шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 . За час шлюбу у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який знаходиться у позивача на утриманні. Рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 30.09.2019 по справі № 147/1194/18 шлюб було розірвано. Рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 20.06.2019 у справі № 147/1218/18 було стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 11.05.2021 у справі № 147/83/21 розмір аліментів на утримання сина було зменшено з 3000 грн. до 2000 грн. З 15.08.2020 позивач змінила прізвище на ОСОБА_4 у зв`язку з одруженням. У період з 20.11.2020 по 01.06.2021 року відповідач ОСОБА_2 ухилявся від покладеного на нього у відповідності до ст. 180 СК України та вищевказаного рішення суду обов`язку утримувати дитину, про що відповідач особисто вказав у відзиві на позовну заяву від 11.10.2021 у цивільній справі № 147/906/21, оскільки в цей період знаючи про необхідність сплачувати аліменти на утримання сина, не сплачував аліменти аж до 16.06.2021. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів станом на 01.06.2021 заборгованість по сплаті аліментів з ОСОБА_2 на утримання сина склала 93 677,42 грн. Тобто фактично за два з половиною роки відповідач ОСОБА_2 взагалі не сплачував аліментів на утримання сина, ігноруючи при цьому вимоги чинного законодавства, судове рішення та інтереси дитини. У зв`язку з чим вважає, що має право на стягнення з відповідача неустойки (пені) за несплату аліментів. Загальна сума пені за період з 20.11.2020 по 01.06.2021 складає 21 690 гривень (5820.00 грн + 4920.00 грн.+ 3990.00 грн.+ 3060.00 грн.+ 2220.00 грн.+ 1290.00 грн.+ 390.00 грн.= 21 690 грн.). Крім того, зазначила, що у 2021 році вона зверталася з аналогічним позовом про стягнення пені з відповідача за період з жовтня 2018 року по жовтень 2019 року, проте рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 01.12.2021 по цивільній справі № 147/906/21 в задоволенні позову було відмовлено у зв`язку з тим, що державними виконавцями не було вжито всіх належних дій щодо повідомлення відповідача про наявність виконавчого провадження щодо примусового стягнення аліментів на утримання дитини. У зв`язку з чим просила задовольнити позов, яким стягнути з ОСОБА_2 на її користь неустойку (пеню), яка виникла в зв`язку з заборгованістю по сплаті аліментів в розмірі 21690 грн. та стягнути понесені нею витрати за надання правничої допомоги .

Ухвалою судді від 29 березня 2022 року прийнято позовну заяву та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

06 червня 2022 року на адресу суду подано відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що 02.09.2016 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб, про що складено відповідний актовий запис №1772. У шлюбі народився ОСОБА_3 . Заочним рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 20.06.2019 по справі №147/1218/18 стягнуто з нього на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. 27 січня 2021 року ОСОБА_2 звернувся до Тростянецькою районною суду Вінницької області з позовом про зменшення розміру аліментів. Рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області під 11.05.2021 позовні вимоги задоволено, зменшено розмір аліментів, що стягуються за рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 20.06.2019 по справі №147/1218/18. Виконавчий лист, виданий на підставі рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 20.06.2019 у справі №147/1218/18 про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн., визнано таким, що не підлягає виконанню з дати набрання законної сили рішення суду про зменшення розміру аліментів. З моменту набрання законної сили вказаного судового рішення ОСОБА_3 вправно сплачує аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 2000 грн. (вказане не заперечувалось позивачем під час розгляду справи № 147/906/21). Проте, позивач вважає, що її право порушено і уже повторно звертається до суду про стягнення з відповідача пені у зв`язку з заборгованістю по сплаті аліментів. Стверджує, що він не ухилявся від стягнення аліментів та погашення заборгованості по сплаті аліментів. Досліджені докази під час розгляду справи №147/906/21 є тому підтвердженням та в силу вимог ст. 82 ЦПК України повинні бути взяті судом при розгляді даної справи до уваги. Тому просив залишити без задоволення позовну заяву.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилась, 31.08.2022 представник позивача адвокат Дудін Л.В. подав до суду заяву, в якій зазначив, що позов підтримує та просить його задовольнити в їх відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, разом з відзивом представником відповідача адвокатом Лапунько О.М. подано заяву, в якій просить розглянути справу без участі відповідача, позовні вимоги залишити без задоволення.

З врахуванням вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

Згідно із ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно з ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_3 , батьками якого записані ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 18.01.2017 (а.с.8).

Заочним рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 30.09.2019 (справа №147/1194/18) шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 розірвано (а.с.10,11).

В подальшому позивач змінила прізвище на ОСОБА_4 у зв`язку з одруженням (а.с.9).

Відповідно до довідки №330 від 10.08.2021 виданої Верхівським старостинським округом Ободівської сільської ради до складу сім`ї ОСОБА_1 , 1993 року народження, входять: чоловік ОСОБА_6 , 1995 року народження, син ОСОБА_3 , 2016 року народження, син ОСОБА_7 , 2020 року народження (а.с.7).

Рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 11 травня 2021 року (справа №147/83/21) зменшено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 за рішенням суду від 20.06.2019 у справі №147/1218/18. Рішення набрало законної сили 11.06.2021 (а.с.14-16).

20.07.2021 головним державним виконавцем Дарницького відділу ДВС у місті Києві ЦМУМЮ (м.Київ) винесено постанову, якою виконавче провадження №60160974 з примусового виконання виконавчого листа №147/1218/18 від 23.07.2019 закінчено. Дана постанова супровідним листом була направлена позивачу 20.07.2021 (а.с.12,13).

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 20.07.2021 №60160974/2 встановлено, що по виконавчому провадженню №60160974 від 26.09.2019 з примусового виконання виконавчого листа №147/1218/18 виданого 23.07.2019 заборгованість станом на 01.06.2021 становить 93677,42грн. (а.с.17). На звороті доданого розрахунку розміщено таблицю з помісячним розрахунком нарахувань оплати та заборгованості, в якому прослідковується нарахування суми аліментних платежів з жовтня 2018 року по травень 2021 року, та загальна сума заборгованості зазначена 93667,42 грн.

Суд звертає увагу, що дана довідка про розрахунок заборгованості датована 20.07.2021, однак позивач звернулась до суду в лютому 2022 року, тобто не є актуальною на дату звернення до суду та ухвалення рішення по справі.

Рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 01.12.2021 у справі №147/906/21 у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені у зв`язку з заборгованістю по сплаті аліментів відмовлено (а.с.22-26).

Твердження відповідача про те, що позивач повторно звернувся до суду з тими самими вимогами про стягнення пені у зв`язку з заборгованістю по сплаті аліментів суд оцінює критично, оскільки позовними вимогами в рішенні у справі №147/906/21 було стягнення пені у зв`язку з заборгованістю по сплаті аліментів за період з 2018 по 2021 рік на суму 93677,42 грн. На даний час позивач звернулась до суду з позовом, у якому зазначено вимогою стягнення пені у зв`язку з заборгованістю по сплаті аліментів за період з листопада по червень 2021 року, тобто з іншим предметом спору.

Позивачем в якості доказів надано суду копію відзиву на позовну заяву від 11 жовтня 2021 року, подану до справи №147/906/21. (а.с.18-21). З даного відзиву вбачається, що про існування судового рішення про стягнення аліментів ОСОБА_2 довідався після 20.11.2020. Саме в цей час його рахунки було заблоковано. Відповідачем також зазначено, що він вживав всіх можливих заходів щодо погашення заборгованості, тобто прямого ухилення від сплати аліментів в його діях немає.

Згідно з ч.1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).

Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.

На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.

Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

Згідно зі ст. 8 СК України якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Відповідно до ч.1 ст. 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Тлумачення статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 грудня 2020 року у справі №278/725/20(провадження № 61-690св21).

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19, провадження № 61-16670сво19, а також Верховний Суд в постановах від 10.02.2021 в справі №461/7406/18 та від 24.03.2021 в справі №607/13692/18.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ч.1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач був обізнаний про свій обов`язок сплачувати аліменти, вживав заходів з погашення заборгованості та щодо звернення до суду із позовом про зменшення розміру аліментів. Тобто своєю поведінкою сприяв погашенню заборгованості по аліментам, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про відсутність вини відповідача у виникненні заборгованості по аліментам по вказаному виконавчому провадженню №60160974.

З відповіді на адвокатський запит Дарницького відділу ДВС у місті Києві від 25.07.2022 №60160974/2 встановлено, що на виконанні у відділі ДВС перебувало виконавче провадження №60160974 за виконавчим листом Тростянецького районного суду Вінницької області №147/1218/18 від 23.07.2019. 30 липня 2021 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. З огляду на вищевикладене, відповідно до ч.2 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» підстави для вжиття заходів примусового виконання рішення та вчинення виконавчих дій у рамках завершеного (закінченого) виконавчого провадження №60160974, в тому числі подальше обчислення розміру заборгованості по сплаті аліментів відсутні. Додатково повідомили, що у період з червня 2021 року на рахунок відділу ДВС, які в подальшому перераховувались на рахунок стягувача ОСОБА_8 щомісячно перераховувались кошти ОСОБА_2 (а.с.101).

Позивачем не надано суду доказів щодо вжиття заходів щодо подальшого стягнення заборгованості по аліментам по закінченому провадженню. Натомість згідно наданого листа ВДВС підтверджено, що відповідач періодично сплачував аліментні платежі та заборгованість, яка виникла по них.

Відповідно до ч.1, ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини ненавмисного ухилення від сплати заборгованості по аліментах у виконавчому провадженню №60160974 підтвердженні також під час розгляду Тростянецьким районним судом Вінницької області справи №147/906/21 у рішенні суду від 01.12.2021, яке набрало законнохї сили (а.с.21-26). Дане рішення позивачем не оскаржено, отже вважається, що досліджені обставини, визнані учасниками справи.

Позивачем надано в якості доказів, що не спростовано відповідачем, а навпаки підтверджено його суть поданим відзивом на позовну заяву, копію відзиву на позовну заяву ОСОБА_2 у справі №147/906/21. Зокрема у ньому зазначено, що дослідженими матеріалами виконавчого провадження №60160974 встановлено, що боржник ОСОБА_2 вживав заходів щодо погашення заборгованості по сплаті аліментів. Заборгованість виникла не з вини боржника, оскільки про існування виконавчого провадження йому стало відомо після накладення арешту на його рахунки. В подальшому він перераховував кошти по мірі можливості. Дане твердження сторонами не спростовано, під сумнів позивачем не ставиться, тому приймається судом в якості належного доказу.

Крім того, під час розгляду справи сторонами не заявлено вимог про витребування доказів та дослідження інших матеріалів, ніж ті, що наявні у справі.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі відмови у позові, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача. Враховуючи те, що позов не підлягає до задоволення, витрати, понесені позивачем, відшкодуванню відповідачем не підлягають.

Керуючись ст. ст. 247, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені у зв`язку з заборгованістю по сплаті аліментів відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Вінницького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне ім`я сторін:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителька АДРЕСА_1 ; паспорт громадянина України № НОМЕР_2 , виданий органом 8025 09 вересня 2020 року, РНОКПП НОМЕР_3 ;

відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 05 вересня 2022 року.

Суддя А.М. Мудрак