Справа № 188/1744/21
Провадження № 2/188/220/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2022 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Місюра К.В.

за участю секретаря судового засідання: Хандрига Л.І.,

за участю представників сторін:

від позивача: Грінчук С.К., представник ОСОБА_1

від відповідача-1: представник ОСОБА_2

від відповідача-2: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Петропавлівка Дніпропетровської області цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_3 до Миколаївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області, Першотравенської міської ради Дніпропетровської області про встановлення факту родинних відносин, встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся з позовом до суду, відповідно до якого просить:

- встановити факт родинних відносин між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та померлою ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , а саме, що ОСОБА_3 є сином ОСОБА_4 ;

- встановити факт родинних відносин між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та померлим ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 , а саме, що ОСОБА_3 є рідним братом ОСОБА_5 ;

- встановити факт того, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно проживав разом із спадкодавцем ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_6 померла мати позивача ОСОБА_4 , яка на момент смерті фактично проживала за адресою: АДРЕСА_2 . Даний будинок належав їй, що підтверджується актом обстеження домогосподарства та перевірку факту проживання від 03 березня 2018 року, який зареєстровано в реєстрі № 39. В даному будинку він народився та виріс.

Спадкоємцями першої черги після смерті матері був він та його рідний брат ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який постійно проживав разом із матір`ю однією сім`єю в будинку АДРЕСА_2 . Інших спадкоємців за законом не було. Вказаний будинок був сильно пошкоджений в результаті пожежі, що сталася 07 вересня 2002 року, в результаті якої загинула їх мати та її чоловік ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвами про смерть серії НОМЕР_1 , НОМЕР_2 та актами обстеження домогосподарства та перевірки факту проживання від 03 березня 2018 року. В результаті пожежі будинок став непридатним для подальшого проживання, в результаті чого брат переїхав проживати до нього в квартиру АДРЕСА_3 , де помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після смерті брата залишилась спадщина у вигляді земельної ділянки.

На початку березня 2005 року позивач звернувся до приватного нотаріуса м. Першотравенська Мініної С.Я., де йому було повідомлено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю документів, які підтверджують родинні відносини з померлими матір`ю та братом, а також відсутністю правовстановлюючих документів на будинок, оскільки вони згоріли в пожежі. В зв`язку з браком коштів він не став займатися питанням щодо прийняття спадщини.

У листопаді 2016 року позивач звернувся до Петропавлівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану про видачу документів, які зможуть підтвердити факт родинних відносин зі спадкодавцями, де отримав наступні документи: свідоцтво про його народження серії НОМЕР_3 із записами про батька ОСОБА_7 та матір ОСОБА_8 , витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу № 4 від 01.11.2016 року, в якому зазначено про зміну прізвища його матері з ОСОБА_9 на ОСОБА_10 , але мається невідповідність в графі по батькові ОСОБА_11 , витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження його брата ОСОБА_5 , в якому зазначено, що в графі відомості про матір, по батькові вона ОСОБА_12 , але мається невідповідність в графі відомості про батька, де ім`я батька ОСОБА_13 (і)р, та в графі відомості про дитину, де по батькові ОСОБА_14 .

Встановлення факту родинних відносин та факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини позивачу необхідно для звернення до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про спадщину, що і зумовило його звернення до суду з відповідним позовом.

В судовому засіданні представник позивача просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві.

Позивач в судовому засіданні пояснив, що у нього був рідний брат ОСОБА_5 , у якого не було родини, дітей, він ніде не працював останні роки перед своєю смертю, зловживав спиртними напоями та вів аморальний спосіб життя, особливо після смерті їх матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок пожежі в їх будинку АДРЕСА_2 . Його брат ОСОБА_15 після пожежі в будинку час від часу приїжджав до нього в м. Першотравенськ на деякий час в гості та за медичною допомогою у лікарню, так як хворів на хронічний обструктивний бронхіт, але на довгий час не затримувався, оскільки вони сварились та не знаходили спільної мови, в тому числі і щодо вживання останнім спиртних напоїв. В основному ОСОБА_16 проводив свій час у с. Катеринівка, оскільки там доглядав за городом і збирав врожай, де і помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що йому повідомили сусіди, які проживають поруч. Позивач зазначив, що звертався до нотаріуса з приводу прийняття спадщини після брата та матері у вигляді земельних ділянок, але на той час у нього не було коштів займатися питанням відновлення втрачених документів і він цим не займався. Також зазначив, що спадщини у вигляді будинку йому не потрібно, оскільки будинок не придатний для проживання, а коштів на його відновлення у нього немає. Питанням щодо спадщини у вигляді земельних ділянок йому запропонував займатися племінник, на що він погодився і передав йому всі повноваження, оскільки самому йому це не потрібно за станом здоров`я і браком коштів. Просив слухати справу за його відсутності за участю його представника, оскільки сам він не володіє інформацією і у нього поганий стан здоров`я.

Представник відповідача в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовної вимоги щодо встановлення факту родинних відносин позивача з його померлими матір`ю та братом, однак заперечував проти позовної вимоги щодо встановлення факту постійного проживання на час відкриття спадщини посилаючись на те, що позивачем не доведено факт постійного проживання з його братом ОСОБА_5 на день його смерті, оскільки докази, надані позивачем, мають суперечливий характер, а показання свідків породжують певний сумнів. Крім того, представник відповідача наполягає на застосуванні строку позовної давності, оскільки вважає, що позивачем останній пропущено, так як про право на прийняття спадщини він дізнався ще в 2005 році, коли звернувся до нотаріуса (як зазначає сам позивач), до того ж працівники сільської ради повідомляли позивачу про необхідність переоформлення спадщини у вигляді земельних ділянок, але він відмовився від цих дій в зв`язку з відсутністю коштів. Крім того, в 2015 році працівники сільської ради повідомляли позивачу про намір визнання спадщини відумерлою, але він знову повідомив, що у нього немає коштів займатися цим питанням, але тепер позивач з позовною заявою звернувся до суду лише в 2021 році, тобто з пропуском всіх можливих строків.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши в судовому засіданні представників сторін, свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадах.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , повторно виданого 01 листопада 2016 року виконкомом Петрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області батьками ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_7 , є ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (а.с. 22).

Копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження від 01.11.2016 року підтверджується, що ОСОБА_19 народився ІНФОРМАЦІЯ_8 у селі Катеринівка Петропавлівського району Дніпропетровської області, батьком якого є ОСОБА_20 та ОСОБА_21 (а.с. 25).

Копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя № 4 від 01.11.2016 року підтверджується, що 01 липня 1978 року Петрівською сільською радою Петропавлівського району Дніпропетровської області було зареєстровано шлюб між ОСОБА_6 на ОСОБА_22 , про що було зроблено актовий запис № 8. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу « ОСОБА_10 » (а.с. 23).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданого 09.09.2002 року Петрівською сільською радою Петропавлівського району Дніпропетровської області, ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у селі Катеринівка Петропавлівського району Дніпропетровської області, причина смерті токсична дія оксиду вуглецю (а.с. 24).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 , виданого 09.11.2004 року Петрівською сільською радою Петропавлівського району Дніпропетровської області, ОСОБА_15 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у селі Катеринівка Петропавлівського району Дніпропетровської області, причина смерті хронічний обструктивний бронхіт (а.с. 26).

Отже, суд приходить до висновку, що при внесенні записів до Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу та Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження органами РАЦС була допущена помилка, а саме: невірно зазначено по батькові померлої ОСОБА_4 , яка є матір`ю позивача ОСОБА_3 , та прізвище та по батькові померлого ОСОБА_19 , який є рідним братом ОСОБА_3 .

Вказаний факт також не заперечується представником відповідача на підставі вивчених в судовому засіданні доказів.

Отже, на підставі досліджених доказів в судовому засіданні встановлено факт родинних відносин між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та померлою ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , а саме, що ОСОБА_3 є сином ОСОБА_4 , а також факт родинних відносин між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та померлим ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 , а саме, що ОСОБА_3 є рідним братом ОСОБА_5 .

Що стосується позовної вимоги про встановлення факту постійного проживання позивача разом із спадкодавцем ОСОБА_5 на час відкриття спадщини, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Як зазначалось вище, відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 на праві власності належала земельна ділянка площею 4,617 га на території Петрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю ІІІ-ДП № 053694, який виданий 20.12.2001 року на підставі рішення Петрівської сільської ради № 138 від 12.03.2001 року.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на вказану земельну ділянку.

Згідно інформативних довідок зі Спадкового реєстру, наданих Петропавлівською державною нотаріальною конторою, спадкова справа після смерті ОСОБА_5 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , не заводилась та заповіт не посвідчувався.

Як вбачається з копії спадкової справи Петропавлівської державної нотаріальної контори, заведеної після смерті ОСОБА_15 , із заявою про прийняття спадщини звернувся ОСОБА_3 08.02.2019 року.

Постановою Петропавлівської державної нотаріальної контори від 06.03.2019 року відмовлено ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на земельну ділянку та у зв`язку з належністю земельної ділянки Петрівській сільській раді Петропавлівського району Дніпропетровської області.

Так, як на підставу своїх вимог позивач посилається на норми ч. 1 ст. 1269 ЦК України, відповідно до якої спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час

відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має

подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно із ч.1ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до абз. 3 п. 3 роз`яснень постанови Пленуму ВСУ України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст. 29, ч. 2 ст.1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця.

Згідно з ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним пов`язана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа - свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї (наприклад, на нерухоме майно).

Акт прийняття спадщини характеризується наступними ознаками: односторонній характер даного правочину, оскільки його здійснення залежить виключно від волі спадкоємця; безумовність та беззастережність передбачають, що не можна поставити факт прийняття спадщини у залежність від настання або ненастання якої-небудь умови, рівно як і не допускається часткове прийняття спадщини з відмовою від прийняття тієї її частини, що залишилася; прийняття спадкоємцем спадщини хоча б у частині свідчить про те, що спадкоємець прийняв її у цілому, незалежно від того, у чому полягає частина, що залишилася, і де вона знаходиться.

Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1ст.1269 ЦК України).

Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на факт постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 .

В якості доказу позивач посилається на акт ПП «Комунальщик-2», згідно якого на підставі свідчень сусідів ОСОБА_18 та ОСОБА_17 . ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_4 проживав за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, в судовому засіданні позивач особисто пояснив, що його рідний брат ОСОБА_15 час від часу приїжджав до нього в м. Першотравенськ на деякий час в гості, певний період перебував у нього, але на довгий час не затримувався, оскільки вони сварились та не знаходили спільної мови, в тому числі і щодо вживання останнім спиртних напоїв, він ніде не працював і засобів до існування у нього не було, харчувався лише з городу, орендну плату, яку отримував за земельну ділянку, він пропивав з друзями. В основному ОСОБА_16 проводив свій час у с. Катеринівка у батьківському будинку, оскільки там доглядав за городом і збирав врожай, з якого і харчувався, там проживали його друзі, з якими він вживав спиртні напої.

Крім того, допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_17 і ОСОБА_18 зазначили, що брат ОСОБА_3 ОСОБА_16 приїжджав приблизно у 2004 році в гості до Степана у м. Першотравенськ на деякий час, його бачили у дворі будинку з іншими чоловіками при вживанні спиртних напоїв, вони разом з братом їздили на рибалку, але потім ОСОБА_16 поїхав до себе додому в с. Катеринівка, де і помер. Свідки охарактеризували ОСОБА_23 як особу, яка ніде не працювала, вживала спиртні напої та часто сварилась з братом ОСОБА_24 . Також свідки не змогли згадати обставини складання актів по факту проживання ОСОБА_23 за їх участю і факт опитування них працівниками відділу поліції № 3 по факту проживання ОСОБА_5 .

В якості підтвердження факту проживання ОСОБА_23 в м. Першотравенськ позивачем також надані медичні документи, відповідно до яких ОСОБА_15 перебував на обліку у лікаря-нарколога в період з березня 2003 року по листопад 2004 року, знятий з обліку в зв`язку зі смертю.

Між тим, вказаний доказ не є беззаперечним підтвердженням факту проживання особи саме у вказаному населеному пункті, оскільки, відповідно до вимог чинного законодавства громадяни України можуть перебувати на обліку з приводу надання медичної допомоги незалежно від їх місця фактичного проживання чи реєстрації. Тим паче, що з урахуванням особливостей медичної реформи, лікар-нарколог є в наявності лише в м. Першотравенську Дніпропетровської області.

Також в судовому засіданні в якості доказу проживання ОСОБА_23 в м. Першотравенськ Дніпропетровської області в 2004 році, який було надано представником позивача, було досліджено лист-відповідь Першотравенського ВП Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області № 51.1-3841 від 03.05.2018р. щодо притягнення ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_4 до адміністративної відповідальності 06.03.2004 року за ч. 1 ст. 127 КУпАП та 12.09.2004 року за ч. 3 ст. 127 КУпАП з посиланням на АІС «Адмінпрактика» та наданням роздруківки з вказаної бази даних, засвідченої інспектором СП Першотравенського ВП Макаровим Д.В.

У вказаному документі зазначено місце проживання ОСОБА_5 як АДРЕСА_1 , місце роботи ТОВ ринок Південний та інформацію про притягнення до адміністративної відповідальності.

Однак, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_15 в 2004 році і раніше ніде не працював, тим більше у місті Першотравенськ.

Вказані обставини були особисто підтверджені як позивачем, так і допитаними свідками.

Крім того, судом встановлено, що вказані роздруківки було надано фізичній особі на її письмову заяву, що суперечить вимогам чинного законодавства України, оскільки доступ до вказаної бази даних повинна мати лише посадова особа в межах своїх повноважень, інформація та копії з неї у вигляді роздруківки не відноситься до загальнодоступної та не підлягає розповсюдженню.

В той же час, відповідно до відповіді ВП № 3 Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області № 49.3-2647 від 21.06.2022 року ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 за даними інформаційного порталу НПУ ІАС «ЦУНАМІ» до адміністративної відповідальності у період з січня 2004 року по 08.11.2004 року (день смерті) не притягувався.

Крім того, Управління інформаційно-аналітичної підтримки ГУНП в Дніпропетровській області листом від 04.07.2022 року надало інформацію, що станом на 01.07.2022 року відомості щодо притягнення ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_4 до адміністративної відповідальності з січня 2004 року по 08 листопада 2004 року згідно КУпАП на території Дніпропетровської області не встановлено.

Наявність двох протилежних відповідей щодо одного й того ж факту ставить під сумнів походження вказаного вище доказу, що був долучений позивачем або його представником до матеріалів цивільної справи.

Отже, походження вказаного доказу у вигляді роздруківки з бази даних АІС «Адмінпрактика» на двох аркушах щодо притягнення ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_4 до адміністративної відповідальності 06.03.2004 року за ч. 1 ст. 127 КУпАП та 12.09.2004 року за ч. 3 ст. 127 КУпАП, засвідченої інспектором СП Першотравенського ВП Макаровим Д.В., викликає у суду сумнів та відповідно, підлягає відхиленню в якості доказу.

Також суд вважає за необхідне зазначити про неприйняття та не дослідження в судовому засіданні в якості доказів матеріали ВП № 3 Синельниківського РУП з приводу перевірки щодо фактичного проживання ОСОБА_5 на підставі заяви ОСОБА_3 , оскільки підтвердження вказаних фактів саме таким шляхом суперечить принципам цивільного судочинства, доказування в якому відбувається іншим шляхом, відповідно до вимог ЦПК України.

В той же час доказами, які спростовують доводи позивача, є довідка Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області № 640 від 23.10.2020р., відповідно до якої ОСОБА_15 , 1959р.н., дійсно був зареєстрований в АДРЕСА_4 , у будинку матері ОСОБА_4 , згідно по господарської книги № 05, 2001-2005р.р.

Також, відповідно до акту обстеження факту проживання та соціальних умов покійного ОСОБА_23 (до моменту смерті) від 04.11.2020р. померлий ОСОБА_15 , 1959р.н. був зареєстрований і фактично проживав за адресою: АДРЕСА_4 , до моменту смерті, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Також встановлено, що на початку вересня 2002 року на території садиби в АДРЕСА_4 , була пожежа і частина будинку була зруйнована, але покійний відремонтував собі кімнату і проживав там одноосібно до моменту смерті.

Заперечень по вказаним обставинам від позивача не надійшло.

Між тим, в якості спростування вказаних доводів позивачем надано фотокопії батьківського будинку в занедбаному стані, які було зроблено в грудні 2021 року перед подачею позову до суду, з поясненнями того, що у вказаних умовах покійний ОСОБА_5 не міг проживати.

Однак, суд не приймає вказані доводи в якості беззаперечних доказів, оскільки з моменту смерті ОСОБА_5 минуло більше 15 років, протягом яких за будинком ніхто не доглядав і не підтримував його належний стан, ремонтом будинку після смерті ОСОБА_5 ніхто не займався. Отже, доказів того, що будинок прийшов у занепад саме після пожежі і не був частково приведений до ладу, а не після смерті покійного позивачем не надано.

Отже, в судовому засіданні не встановлено, а позивачем, в свою чергу, не надано доказів того, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно проживав разом із спадкодавцем ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, суд вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду з відповідною вимогою з наступних підстав.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалість у три роки (ст. 257 ЦК України.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ст. 261 ЦК України).

Оскільки право на позов у ОСОБА_3 щонайменше виникло ще у 2015 році, а з урахуванням обставин, встановлених в судовому засіданні, навіть ще в 2004 році, то трирічний строк позовної давності сплинув.

Підстав для його поновлення суд не вбачає, а позивачем, в свою чергу жодної відповідної підстави не наведено.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 256 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як вбачається з матеріалів справи, представник відповідача наполягав на застосуванні строку позовної давності відносно вказаного факту, тому суд не вбачає підстав для поновлення пропущеного строку з урахуванням обставин, встановлених в судовому засіданні.

З огляду на викладене позовна вимога про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є такою, що не підлягає задоволенню.

Що стосується позовної вимоги про відшкодування витрат на правову допомогу та сплачений судовий збір, то суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Позивачем подано заяву про стягнення витрат на правову допомогу, що становлять 22 000, 00 грн., які, як вважає позивач, підтверджуються оглянутим в судовому засіданні договором про надання правової допомоги від 28.12.2021 року та актом здачі-приймання виконаних робіт від 01.09.2022р. до договору про надання правової допомоги від 20.10.2021р.

Представник відповідача заперечував проти задоволення такої заяви, посилаючись на те, що у вказаних документах дати договорів не відповідають дійсним обставинам справи, розрахунок вказаної суми не підтверджується жодним первісним документом (незрозуміло, звідки позивачем взята до розрахунку сума в 500, 00 грн., оскільки вона не зафіксована в договорі про надання правової допомоги), не надано доказів сплати цієї суми адвокату.

Ознайомившись з наданими позивачем документами, суд вважає слушними заперечення представника відповідача щодо неможливості прийняття судом в якості доказів зазначених вище документів в зв`язку з їх невідповідністю фактичним обставинам справи.

Так, договір про надання правової допомоги було укладено 28.12.2021 року, умовами якого не обумовлена жодна розрахункова одиниця.

Відповідно до поданої заяви про стягнення витрат на правову допомогу розрахункова одиниця за 1 годину роботи становить 500, 00грн., що підтверджується договором від 28.12.2022 року.

Між тим, вказаного договору між позивачем та адвокатом не укладалось.

Більш того, перелік наданих послуг правового характеру міститься в акті здачі-приймання виконаних робіт від 01.09.2022 року до договору про надання правової допомоги від 20.10.2021 року, однак вказаного договору суду не надано.

До того ж, суду не надано доказів сплати вказаної суми позивачем адвокату.

Враховуючи безліч неточностей у наданих документах, суд не може їх прийняти до уваги в якості беззаперечних доказів понесених витрат в сумі 22 000, 00 грн.

З огляду на викладене, вказана позовна вимога також не підлягає задоволенню в повному обсязі, як така, що не підтверджена належними та допустимими доказами.

В той же час, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України законним і обґрунтованим є рішення, ухвалене судом відповідно до норма матеріального права із дотриманням норм процесуального права та на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 141, 142, 258, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Встановити факт родинних відносин між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та померлою ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , а саме, що ОСОБА_3 є сином ОСОБА_4 ;

Встановити факт родинних відносин між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та померлим ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 , а саме, що ОСОБА_3 є рідним братом ОСОБА_23 .

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Миколаївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області () на користь ОСОБА_3 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_6 ) судовий збір в розмірі 1 816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя К. В. Місюра