Справа № 344/9120/20
Провадження № 2/344/356/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої судді: Домбровської Г.В.

при секретарі c/з: Маланій Ю.А.,

за участі Позивача ОСОБА_1 , представника Позивача ОСОБА_2 , представників Відповідача Козин Л.В., ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вищого художнього професійного училища №3 м. Івано-Франківська про скасування наказу про припинення трудових відносин, поновлення на посаді майстра виробничого навчання, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі «Позивач») звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом Вищого художнього професійного училища №3 м. Івано-Франківськ (надалі «Відповідач») про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Позивача, на його думку, було незаконно звільнено з посади майстра виробничого навчання на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України (у зв`язку з істотними змінами в організації навчально-виховного процесу), оскільки, як зазначив представник Позивача, не дотримано встановленої законом процедури звільнення за такою підставою.

Зокрема, в судовому засіданні представник Позивача посилався на те, що у період з 20.02.2020 року та по день звільнення Позивача в училищі фактично не проводилось скорочення чисельності, штату працівників училища. Всупереч вимогам трудового законодавства, після поновлення ОСОБА_1 на роботі за рішенням суду (за попереднім звільненням), Позивача, фактично не допустивши його до виконання трудових обов`язків, одразу було повідомлено про наступне скорочення та встановлено йому простій, що, на думку представника Позивача, не відповідає встановленій законом процедурі.

Крім того, як зазначено в позовній заяві, при звільненні Позивача з роботи не було враховано його переважного права на залишенні на роботі.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві.

Представники Відповідача Вищого художнього професійного училища №3 м. Івано-Франківськ, в судовому засіданні заперечили проти позову та просили відмовити в його задоволенні з підстав, викладених у відзиві на позов.

Додатково представник Відповідача звернув увагу на те, що при звільненні Позивача з посади на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України (фактично у зв`язку із скороченням штату і чисельності, однак із зазначенням у наказі про звільнення «у зв`язку з істотними змінами у навчально-виховному процесі») роботодавцем було дотримано всіх вимог чинного трудового законодавства України.

Зокрема, представник Відповідача зазначив про те, що оскільки на момент поновлення ОСОБА_1 на роботі за рішенням суду всі групи студентів вже було закріплено за іншими викладачами, у зв`язку з чим для ОСОБА_1 групи студентів не було, Позивача було у встановлений чинним трудовим законодавством строк попереджено про наступне вивільнення; інша робота Позивачу пропонувалася, однак ОСОБА_1 від неї відмовився; переважне право на залишення на роботі також було враховано Відповідачем, та залишено на роботі працівників із більш високою продуктивністю праці.

Заслухавши в судовому засіданні пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 з 1972 року працював у Вищому художньому професійному училищі №3 м. Івано-Франківськ (попередня назва Франківське СПТУ №3) на посаді майстра виробничого навчання.

Наказом Вищого художнього професійного училища №3 м. Івано-Франківська № 95-ОС від 30 серпня 2019 року «Про припинення трудових відносин» ОСОБА_1 , майстра виробничого навчання, було звільнено із займаної посади з 30 серпня 2019 року у зв`язку з скороченням чисельності, штату працівників, відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Вказане рішення про звільнення оскаржувалося ОСОБА_1 в судовому порядку.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 лютого 2020 року у справі №344/17673/19 позов ОСОБА_1 було задоволено частково. Скасовано наказ директора Вищого художнього професійного училища №3 м. Івано-Франківська від 30 серпня 2019 року №95-ОС «Про припинення трудових відносин». Поновлено ОСОБА_1 на посаді майстра виробничого навчання у Вищому художньому професійному училищі №3 м. Івано-Франківська. Стягнуто з Вищого художнього професійного училища №3 м. Івано-Франківська на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 31 серпня 2019 року по день поновлення на роботі. Стягнуто з Вищого художнього професійного училища №3 м. Івано-Франківська на користь ОСОБА_1 2 000 грн. на відшкодування моральної шкоди. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць звернуто до негайного виконання.

На підставі вищевказаного судового рішення Наказом Вищого художнього професійного училища №3 м. Івано-Франківська №24-ОС від 25.02.2020 року «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 » ОСОБА_1 поновлено з 20.02.2020 року на посаді майстра виробничого навчання без закріплення за навчальною групою (а.с.45).

Цією ж датою, 25.02.2020 року, Наказом Вищого художнього професійного училища №3 м. Івано-Франківська №25-ОС від 25.02.2020 року «Про попередження про вивільнення» у зв`язку з істотними змінами в організації навчально-виховного процесу через невиконання плану по набору на 1 курс 2019-2020 навчальний рік та за відсутністю змін в чисельності учнів училища на даний час, попереджено ОСОБА_1 про скорочення (а.с.46).

Згідно Акту про відмову від підписання наказу від 28.02.2020 року (а.с.47) ОСОБА_1 відмовився від підписання вищевказаного наказу.

25.02.2020 року директором Вищого художнього професійного училища №3 м. Івано-Франківська також винесено Наказ №26-ОС від 25.02.2020 року «Про затвердження акта простою ВХПУ №3 м. Івано-Франківська», яким затверджено акт про простій не з вини майстра виробничого навчання ОСОБА_1 згідно ст. 113 КЗпП України (а.с.49).

Підставою встановлення ОСОБА_1 простою у даному наказі зазначено наступне: «згідно рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20.02.2020 р. по справі №344/17673/19, п.8 даного рішення та скасування дії наказу ВХПУ №3 м. Івано-Франківська від 30.08.2019 р. №95-ОС у зв`язку із закріпленням майстрів в/н за навчальними групами відповідно до наказів від 02.09.2019 р. №115 «Про формування контингенту учнів ВХПУ №3 м. Івано-Франківська» та 06.09.2019 р. №122 «Про атестацію виробничих майстерень та закріплення майстрів в/н за навчальними групами» та відсутністю посади майстра виробничого навчання в штатному розписі, на якій може працювати ОСОБА_1 ».

Актом про відмову від підписання наказу про затвердження акта простою від 28.02.2020 року (а.с.50) зафіксовано відмову ОСОБА_1 від підписання даного наказу.

Згідно Акту про відмову ОСОБА_1 від запропонованої посади від 28.02.2020 року (а.с.48) ОСОБА_1 відмовився від запропонованої посади слюсаря.

Згідно Акту про відмову ОСОБА_1 від запропонованої посади від 17.06.2020 року ОСОБА_1 відмовився від запропонованої посади технічного працівника (а.с.43).

В подальшому, Наказом Вищого художнього професійного училища №3 м. Івано-Франківська від 17.06.2020 року №53-ОС «Про звільнення ОСОБА_1 » (а.с.42) звільнено майстра виробничого навчання ОСОБА_1 з займаної посади 17.06.2020 року.

Підставою звільнення зазначено: «відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з істотними змінами в організації навчально-виховного процесу через невиконання плану по набору на 1 курс 2019-2020 навчальний рік та за відсутністю змін в чисельності учнів училища на даний час та на підставі наказу по навчальному закладу №25-ОС від 25.02.2020 р. «Про попередження про звільнення» та наказу №26-ОС від 25.02.2020 р. «Про затвердження акта простою ВХПУ №3 м. Івано-Франківська майстра виробничого навчання Баслиги Є.С. згідно ст.113 КЗпП України та відсутністю змін в чисельності учнів училища на даний час».

Актом про відмову від підписання наказу про звільнення з роботи від 17.06.2020 року (а.с.44) зафіксовано відмову ОСОБА_1 від підписання даного наказу.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 06 липня 2020 року у справі №344/17673/19 рішення Івано-Франківського міського суду від 20 лютого 2020 року скасовано і ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Постановою Верховного Суду від 15 вересня 2021 року у справі №344/17673/19 частково задоволено касаційну скаргу ОСОБА_1 . Постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 06 серпня 2020 року скасовано, рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 лютого 2020 року в частині задоволених позовних вимог змінено, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В даній цивільній справі №344/9120/20 ОСОБА_1 оскаржує Наказ Вищого художнього професійного училища №3 м. Івано-Франківська від 17.06.2020 року №53-ОС «Про звільнення ОСОБА_1 », просить його скасувати, поновивши Позивача на попередній займаній ним посаді, та сплативши середній заробіток за час вимушеного прогулу.

За загальним правилом, будь-яке звільнення особи у трудових відносинах має бути обґрунтованим, тобто, мати чітко вказану підставу для звільнення, передбачену Кодексом законів про працю України, а також бути наслідком дотримання встановленої законом процедури.

Як зазначено в оскаржуваному Наказі Вищого художнього професійного училища №3 м. Івано-Франківська від 17.06.2020 року №53-ОС «Про звільнення ОСОБА_1 » (а.с.42) підставою звільнення є наступне формулювання: «відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з істотними змінами в організації навчально-виховного процесу через невиконання плану по набору на 1 курс 2019-2020 навчальний рік та за відсутністю змін в чисельності учнів училища на даний час та на підставі наказу по навчальному закладу №25-ОС від 25.02.2020 р. «Про попередження про звільнення» та наказу №26-ОС від 25.02.2020 р. «Про затвердження акта простою ВХПУ №3 м. Івано-Франківська майстра виробничого навчання Басалиги Є.С. згідно ст.113 КЗпП України та відсутністю змін в чисельності учнів училища на даний час».

Статтею 5-1 Кодексу законів про працю України визначено гарантії забезпечення права громадян на працю.

Так, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи (пункт 6 частини 1 статті 5-1 Кодексу законів про працю України).

Відповідно до статті 36 Кодексу законів про працю України підставами припинення трудового договору є, зокрема, розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового, чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45).

Пунктом 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України визначено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до частини 2 статті 40 Кодексу законів про працю України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації (частина 3 статті 40 Кодексу законів про працю України).

Статтею 42 Кодексу законів про працю України визначено переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці.

Так, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років, з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, протягом двох років з дня звільнення їх зі служби. Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

Крім того, згідно з частинами 1-3,5,8 статті 43 Кодексу законів про працю України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з`явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності. Виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) дав згоду на розірвання трудового договору. Власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір не пізніш як через місяць з дня одержання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Порядок вивільнення працівників врегульовано статтею 49-2 Кодексу законів про працю України.

Так, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці. Державна служба зайнятості пропонує працівникові роботу в тій же чи іншій місцевості за його професією, спеціальністю, кваліфікацією, а при її відсутності здійснює підбір іншої роботи з урахуванням індивідуальних побажань і суспільних потреб. При необхідності працівника може бути направлено, за його згодою, на навчання новій професії (спеціальності) з наступним наданням йому роботи.

Системний аналіз змісту вищенаведених норм права свідчить про те, що при звільненні працівника з роботи на підставі пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України (зокрема, у зв`язку із скороченням штату працівників та чисельності) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний дотриматися наступної імперативної процедури:

1) персонально попередити працівника про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці;

2) одночасно із персональним попередженням про наступне вивільнення запропонувати працівнику переведення (за його згодою) на іншу роботу (у разі відмови працівника від переведення або відсутності іншої роботи довести до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці).

3) врахувати передбачене чинним законодавством переважне право працівника (в разі наявності) на залишення на роботі;

4) отримати попередню згоду виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник (при цьому, подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником повинно розглядатися у 15-денний строк на засіданні профспілкового комітету у присутності працівника, на якого воно внесено або за його відсутності лише за його письмовою заявою; рішення про розірвання трудового договору може бути прийнято роботодавцем не пізніш як через місяць з дня одержання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Крім того, факт скорочення чисельності та штату працівників на підприємстві повинен підтверджуватися належними засобами доказування.

Відповідно до пункту 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» «розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення».

В ході розгляду даної цивільної справи судом встановлено, що вищезазначеного порядку звільнення працівника ОСОБА_1 . Відповідачем не дотримано.

Так, Судом встановлено, що на виконання рішення Івано-Франківського міського суду від 20.02.2020 року про поновлення ОСОБА_1 на посаді майстра виробничого навчання у Вищому художньому професійному училищі №3 м. Івано-Франківська (яке у цій частині було допущено до негайного виконання), Відповідачем винесено Наказ №24-ОС від 25.02.2020 року «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 », яким ОСОБА_1 поновлено з 20.02.2020 року на посаді майстра виробничого навчання без закріплення за навчальною групою.

У зв`язку з таким поновленням на роботі ОСОБА_1 змін до штатного розпису училища (в бік збільшення однієї штатної одиниці майстра виробничого навчання) не вносилося. Вказану обставину самостійно підтверджено представником Відповідача в судовому засіданні.

Як повідомив представник Відповідача в судовому засіданні, ОСОБА_1 було поновлено на роботі поза штатом училища, однак такої обставини не вбачається з жодного документу, які містяться в матеріалах справи. Відповідачем також не доведено наявність в училищі посад майстрів виробничого навчання поза штатом.

В подальшому, як повідомив представник Відповідача, оскільки станом на день поновлення (20-25.02.2020 року) всі групи зі студентами були розподілені між викладачами, а для ОСОБА_1 вільної групи студентів не було, Відповідачем розпочалася процедура звільнення ОСОБА_1 з роботи.

Той факт, що в день поновлення ОСОБА_1 на роботі 25.02.2020 року на підставі рішення суду відразу ж розпочалася процедура звільнення його з роботи підтверджується подальшими діями Відповідача:

- 25.02.2020 року винесено наказ про попередження ОСОБА_1 про скорочення;

- 25.02.2020 року винесено наказ про затвердження акта простою в роботі ОСОБА_1

- 17.06.2020 року ОСОБА_1 звільнено у зв`язку з істотними змінами в організації навчально-виховного процесу (з посиланням на п.1 ст. 40 КЗпП України).

В судовому засіданні представник Відповідача посилався на те, що фактично ОСОБА_1 було звільнено у зв`язку з скороченням чисельності та штату підприємства, однак застосовано в наказі про звільнення загальне формулювання «у зв`язку з істотними змінами в організації навчально-виховного процесу».

Однак, як встановлено Судом, при поновленні ОСОБА_1 на роботі 25.02.2020 року відповідні зміни до штатного розпису (в сторону збільшення однієї штатної одиниці за посадою, на яку поновлено ОСОБА_1 ) не вносилося, у зв`язку з цим посилання на скорочення чисельності і штату, як на підставу звільнення Позивача, є недоречним, оскільки фактично чисельність і штат працівників Відповідача за посадою ОСОБА_1 не скорочувався, а залишався таким, яким він існував станом до 25.02.2020 року.

Крім того, Суд зауважує, що у випадку процедури скорочення чисельності і штату підприємства про наступне вивільнення повинні попередньо (за два місяці до скорочення) попереджатися всі працівники, посада яких підпадає під скорочення, натомість у спірних правовідносинах про таке скорочення повідомлявся тільки ОСОБА_1 , а докази протилежного в матеріалах справи відсутні, і Відповідачем таких доказів Суду не надано.

Суд також зауважує, що необґрунтованим є посилання представника Відповідача на те, що оскільки на момент поновлення ОСОБА_1 на роботі 25.02.2020 року всі групи студентів було розподілено між викладачами, які працювали в училищі, а тому для ОСОБА_1 неможливо було забезпечити групу студентів, а тому саме він, ОСОБА_1 , на думку представника Відповідача, підлягав звільненню.

Така позиція Відповідача є дискримінаційною, оскільки момент поновлення ОСОБА_1 на роботі не повинен впливати на можливість реалізації ним своїх трудових прав за посадою майстра виробничого навчання, які гарантуються та захищаються Основним Законом.

Стосовно посилання представника Відповідача в судовому засіданні на те, що при прийнятті рішення про звільнення ОСОБА_1 від 17.06.2020 року Відповідачем було враховано принцип переважного права, і саме ОСОБА_1 не був наділений таким, Суд зауважує, що принцип переважного права повинен бути застосований після дотримання процедури звільнення (після персонального попередження працівника про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці; а також після одночасно із персональним попередженням про наступне вивільнення запропонування працівнику переведення (за його згодою) на іншу роботу).

Суд також зауважує, що дотримання встановленої законом процедури звільнення працівника на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, є імперативною вимогою до роботодавця, і її дотримання не обумовлене наявністю будь-яких виняткових обставин.

Стосовно необхідності отримання роботодавцем згоди профспілкового комітету, як однієї з підстав звільнення за п.1 ст.40 КЗпП України, Суд враховує, що ОСОБА_1 членом профспілки у ВХПУ№3 м. Івано-Франківська не був, у зв`язку з чим така згода у спірних відносинах не вимагається.

Щодо порушення переважного права Позивача на залишення на роботі, на яке в позовній заяві покликається Позивач, Суд звертає увагу на те, що за наявності рівної кількості критеріїв переважного права, вибір працівника, якого слід залишити на роботі, є дискрецією роботодавця.

За таких обставин, враховуючи все вищенаведене в сукупності, Суд дійшов висновку про те, що при звільненні ОСОБА_1 з посади Відповідачем було порушено вимоги Кодексу законів про працю України, порушено процедуру звільнення на підставі пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, що є безумовною підставою для визнання такого звільнення незаконним.

За таких обставин, Наказ Вищого художнього професійного училища №3 м. Івано-Франківська від 17.06.2020 року №53-ОС «Про звільнення ОСОБА_1 » підлягає скасуванню, як такий, що прийнято з порушенням вимог чинного трудового законодавства України.

Відповідно до частини 1 статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Враховуючи зазначене, незаконність звільнення, Суд приходить до висновку про зобов`язання Відповідача поновити ОСОБА_1 на посаді майстра виробничого навчання у Вищому художньому професійному училищі №3 м. Івано-Франківська.

Відповідно до частини 2 статті 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджено Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року.

У відповідності до вимог вищевказаного порядку Відповідачу слід провести розрахунок середнього заробітку ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу, починаючи з 17.06.2020 року по день поновлення на роботі, та провести виплату розрахованої суми втраченого заробітку за час вимушеного прогулу на користь ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Проаналізувавши доводи сторін, вимоги чинного законодавства України, дослідивши матеріали справи та подані сторонами докази, Суд дійшов висновку про те, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі ст. ст. 5-1, 36, 40, 42, 43, 49-2 Кодексу законів про працю України, ст. 23, 1167 ЦК України, пункту 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», керуючись ст.ст. 89, 263-265, 273, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, Суд,

В И Р І Ш И В :

1. Позов ОСОБА_1 до Вищого художнього професійного училища №3 м. Івано-Франківська про скасування наказу про припинення трудових відносин, поновлення на посаді майстра виробничого навчання, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, задовольнити.

2. Скасувати Наказ директора Вищого художнього професійного училища №3 м. Івано-Франківська від 17.06.2020 року №53-ОС «Про звільнення ОСОБА_1 ».

3. Поновити ОСОБА_1 на посаді майстра виробничого навчання у Вищому художньому професійному училищі №3 м. Івано-Франківська.

4. Стягнути з Вищого художнього професійного училища №3 м. Івано-Франківська на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 17.06.2020 року по день поновлення на роботі.

5. Стягнути з Вищого художнього професійного училища №3 м. Івано-Франківська на користь держави (в спеціальний фонд Державного бюджету України з зарахуванням на рахунок UА 0026001, отримувач коштів ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, код за , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів бюджету 22030106, код ЄДРПОУ суду 02891693) судовий збір в розмірі 840,80 грн.

8. Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць звернути до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 02.09.2022 року.

Суддя Домбровська Г.В.