Справа №303/8643/21
ряд. стат. звіту - 71
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2022 року м.Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в особі головуючого судді Куцкір Ю.Ю.

з участю секретаря судових засідань Славич М.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Мукачево цивільну справу за позовом представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Мукачівської міської ради Закарпатської області про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 , третя особа: Орган опіки і піклування виконавчого комітету Мукачівської міської ради Закарпатської області про позбавлення батьківських прав.

Позов мотивований тим, що позивач з відповідачем перебували у шлюбі, однак рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 02.02.2017 року його було розірвано. Від даного шлюбу у сторін народилася дочка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка після розірвання шлюбу залишилася на вихованні із позивачем. У свою чергу, відповідач ОСОБА_5 , з моменту народження дитини, самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, зокрема, не приходив до неї у пологове відділення, не забирав її з пологового будинку додому, не бачив дитину, не проявляв до неї ніякої батьківської турботи, хоча реально мав таку можливість. Також відповідач, покладених законом на батьків обов`язків, не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні дочки. Всі питання щодо виховання вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача.

Станом на день відкриття виконавчого провадження №61001175 за виконавчим листом №303/3869/19 за відповідачем рахувалась заборгованість по аліментам перед позивачем у розмірі 4 072,55 гривень. Станом на 11.01.2021 року заборгованість по аліментам вже становила 6 875,56 гривень, внаслідок чого постановою головного державного виконавця Мукачівського міського відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Добоні В.М. від 11.01.2021 року було встановлено тимчасове обмеження відповідача у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі. Крім цього, постановами від 26.01.2021 року відповідача було обмежено у праві полювання, у праві користування вогнепальною, мисливською, пневматичною зброєю та пристроями для відстрілу снарядів, у праві керування транспортними засобами. Також, державним виконавцем було повідомлено ОСОБА_5 про внесення відомостей про нього жо Єдиного реєстру боржників.

Постановою державного виконавця від 04.06.2021 року було звернуто стягнення на заробітну плату та інші доходи боржника ОСОБА_5 в межах існуючого виконавчого провадження.

18.02.2021 року позивач зареєструвала шлюб з ОСОБА_7 , після чого змінила прізвище на ОСОБА_1 . Дочка позивача ОСОБА_6 сприймає ОСОБА_7 , як свого батька.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили суд їх задовольнити з підстав зазначених у позові.

Представник відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позову та просив суд у його задоволенні відмовити з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву.

Представник Органу опіки та піклування Мукачівської міської ради Закарпатської області в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причину неявки суд не повідомив.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні показала, що вона є хресною матір`ю дитини ОСОБА_6 . Відповідач ОСОБА_5 матеріально дитину не утримує, не допомагає та будь-якої участі у її вихованні не приймає.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні показав, що він є двоюрідним братом позивачки. Відповідач ОСОБА_5 фінансово не допомагав його сестрі з дитиною.

Вивчивши позовну заяву з доданими до неї матеріалами, заслухавши пояснення свідків та аналізуючи в сукупності докази, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступних підстав.

Частиною 1 ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.3, 4 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 ст.76, ч.1, 2 ст.77, ст.ст.79 і 80 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено та підтверджуються належними у справі доказами, що згідно Свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 18.02.2021 року шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_1 було зареєстровано 18.02.2021 року, після чого остання змінила прізвище на ОСОБА_1 (а.с. 6).

Відповідно до Свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 21.11.2015 року батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_5 та ОСОБА_1 (а.с. 7).

Із витягу з рішення виконавчого комітету Мукачівської міської ради №272 від 25.10.2016 року визначено місце проживання дитини ОСОБА_6 за адресою матері дитини ОСОБА_1 (а.с. 8).

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 02.02.2017 року шлюб між ОСОБА_5 і ОСОБА_1 було розірвано (а.с. 10).

Із психолого-педагогічної характеристики за №01-10/145 від 20.10.2021 року вбачається, що ОСОБА_5 щодо виховання та утримання дочки ОСОБА_6 характеризується негативно (а.с. 11).

Із листа КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги Мукачівської міської територіальної громади» за №1544/01-14 від 25.10.2021 року вбачається, що ОСОБА_5 на прийом до сімейного лікаря з дитиною ОСОБА_6 жодного разу не приходив (а.с. 12).

Постановою головного державного виконавця Мукачівського МВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Добоні В.М. було відкрито виконавче провадження ВП №61001175 з виконання виконавчого листа №303/3869/19 про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_6 в розмірі 1/6 частини від заробітку, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. 13, 14).

Згідно розрахунку заборгованості по аліментам №14-54523317/19 від 28.01.2020 року заборгованість по аліментам за ОСОБА_5 , станом на 25.07.2019 року, становить 4 072,55 гривень (а.с. 15).

Постановою головного державного виконавця Мукачівського МВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Добоні В.М. від 11.01.2021 року, встановлено тимчасове обмеження ОСОБА_5 у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі (а.с. 16).

26.01.2021 року головним державним виконавцем Мукачівського МВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Добоні В.М. було повідомлено ОСОБА_5 про те, що станом на 26.01.2021 року у ОСОБА_5 наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої за період з 01.09.2020 року по 01.01.2021 року становить 7 075,56 гривень, що сукупно перевищує суму відповідних пллатежів за три місяці, а тому його відомості внесено до Єдиного реєстру боржників (а.с. 17).

Постановами головного державного виконавця Мукачівського МВДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Добоні В.М. від 26.01.2021 року встановлено тимчасове обмеження ОСОБА_5 у праві керування транспортними засобами до погашенгня заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі. Цього ж числа, встановлено тимчасове обмеження у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощенною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі. Також, встановлено тимчасове обмеження у праві полювання до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі (а.с. 20).

Із розрахунку заборгованості зі сплати аліментів №8 від 01.05.2021 року вбачається, що станом на 01.05.2021 року, заборгованість зі сплати аліментів за ОСОБА_5 рахується у розмірі 10 325,56 гривень (а.с. 21).

Постановою головного державного виконавця Мукачівського МВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Добоні В.М. від 04.06.2021 року звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ОСОБА_5 (а.с. 22).

Із Довідки за №8-23375/21 від 29.06.2021 року слідує, що станом на 29.06.2021 року заборгованість по аліментам за ОСОБА_5 становить 10 525,56 гривень (а.с. 23).

Із характеристики на ОСОБА_5 від 22.10.2021 року виданої СДОП ВП Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області вбачається, що ОСОБА_5 характеризується посередньо (а.с. 24).

Згідно Розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за №8-61001175/22 від 27.01.2022 року заборгованості зі сплати аліментів у ОСОБА_5 не має (а.с. 42-44).

Із Характеристики ОСОБА_5 виданої ТзОВ «Синергія Міст» вбачається, що ОСОБА_5 працює в ТзОВ «Синергія Міст» на посаді бетоняр з 06.03.2021 року по теперішній час. За час роботи зарекомендував себе виключно позитивно (а.с. 45).

Згідно Свідоцтв про народження серії НОМЕР_3 від 09.01.2002 року та серії НОМЕР_4 від 27.03.2018 року батьками ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 і ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є ОСОБА_5 і ОСОБА_15 (а.с. 48, 49).

Із Висновку Органу опіки та піклування Мукачівської міської ради за №1321/01-36/42-22 від 05.04.2022 року слідує, що у зв`язку з тим, що у ОСОБА_5 відсутня сума заборгованості зі сплати аліментів, відсутністю належних підтверджень, що він ухиляється від виховання дочки, працевлаштований, характеризується позитивно, а також те, що він мобілізований, бере участь у бойових діях, орган опіки та піклування Мукачівської міської ради під час воєнного стану, не вважають доцільним позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав щодо дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 71, 72).

Дані правовідносини регулюються Сімейним кодексом України.

Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов`язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї; забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини.

Також суд звертає увагу на ЗУ «Про охорону дитинства», який визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини.

Так, зі ст.11 ЗУ «Про охорону дитинства» вбачається, що батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ч.1 ст.12 даного Закону, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

У відповідності до ч.1 п.2 ст.164 СК України мати або батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Згідно із ч.1 ст.8 ЗУ «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 р. N 2402-III кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У відповідності до п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що «Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей».

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки.

Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

Жодної з цих обставин на час розгляду судом справи та ухвалення судового рішення не встановлено.

Позивач та його представник в підтвердження позовних вимог про позбавлення батьківських прав, посилаються на те, що відповідач ОСОБА_5 жодного з покладених законом на нього як батька обов`язків не виконує, не приймає участі у її вихованні, вже тривалий час не бачиться та не спілкується із дочкою, не цікавиться її станом здоров`я.

Разом з тим, із матеріалів справи, зокрема і із висновку Органу опіки та піклування Мукачівської міської ради слідує, що відповідач ОСОБА_5 призваний на військову службу під час загальної мобілізації в особливий період, заборгованості по сплаті аліментів не має, по місцю своєї роботи характеризується позитивно.

Таким чином, в судовому засіданні так і не було встановлено, що відповідач є особою, яка свідомо, умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Не підтверджено належними доказами те, що до відповідача застосовувалися заходи впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування.

Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п.2. ч.1 ст.164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно своєї дитини в матеріалах справи відсутні.

Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Позивачем та його представником не доведено, що поведінка відповідача відносно його дочки є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками.

Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком).

ВССУ у справі №211/559/16-ц від 01.11.2017 року зауважив, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. В даній постанові суд касаційної інстанції підкреслив наступне, що при позбавленні батьківських прав суду слід не тільки встановити ухилення батька від виконання батьківських обов`язків, а також чи попереджувався батько офіційно про необхідність змінити ставлення до дитини. Позиція Верховного Суду у даній справі базується, серед іншого, на рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі "Хант проти України".

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав відповідача відносно його дочки не забезпечуватиме інтересів самої дитини.

Позивач та його представник не довів та не надав суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення її батька по відношенню до неї батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дитини.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна.

З огляду на наведене суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що під час розгляду справи не було достовірно доведено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не встановлено обставин, які є беззаперечними підставами для позбавлення відповідача батьківських прав, у зв`язку з чим, слід відмовити в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 19, 141, 150, 164, 165 СК України, ст.ст. 2, 19, 23, 34, 76-82, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 про позбавлення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьківських прав відносно дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_6 , місце проживання АДРЕСА_2 .

Третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Мукачівської міської ради Закарпатської області, , місце знаходження м.Мукачево, пл.Духновича, 2, Закарпатська область.

Повний текст рішення суду складено 01.09.2022 року.

Головуючий Ю.Ю. Куцкір