РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2022 року

м. Рівне

Справа № 556/1395/21

Провадження № 22-ц/4815/133/22

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Шимківа С.С.,

суддів: - Боймиструка С.В., Гордійчук С.О.,

секретар судового засідання - Ковальчук Л.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Національна академія аграрних наук України,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Лук`янчука Сергія Миколайовича на рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 10 вересня 2021 року (ухвалене у складі судді Іванків О.В.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Національної академії аграрних наук України про поновлення на посаді,-

в с т а н о в и в :

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Національної академії аграрних наук України про поновлення на посаді.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що його звільнення з посади в.о. директора Державного підприємства "Дослідне господарство "Городецьке" Інституту сільського господарства полісся Національної академії аграрних наук України" проведено з грубими та істотними порушеннями вимог чинного трудового законодавства, а саме: у період перебування на лікарняному. При цьому, ні наказу про звільнення, ні трудової книжки йому не видали, розрахункові не провели.

Просив суд поновити його на посаді виконуючого обов`язки директора Державного підприємства "Дослідне господарство "Городецьке" Інституту сільського господарства Полісся Національної академії аграрних наук України до призначення директора у встановленому порядку.

Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 10 вересня 2021 року позов ОСОБА_1 до Національної академії аграрних наук України про поновлення на посаді - задоволено.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді виконуючого обов`язки директора Державного підприємства "Дослідне господарство "Городецьке" Інституту сільського господарства Полісся Національної академії аграрних наук України () до призначення директора у встановленому порядку.

Рішення в частині поновлення на посаді допущено до негайного виконання.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що звільнення ОСОБА_1 із займаної ним посади було проведено з істотним порушенням встановленого законом порядку.

Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, представник ОСОБА_2 - адвокат Лук`янчук С.М. оскаржив його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуваним рішенням вирішено питання про трудові права та обов`язки ОСОБА_2 , оскільки ним було поновлено ОСОБА_1 на посаді виконуючого обов`язки директора ДП "ДГ "Городецьке", яку він на даний час обіймає, що підтверджується наказом НААН України № 213-К від 02.06.2021 року та витягом з наказу № 20 від 02.06.2021 року. У разі поновлення на посаді ОСОБА_3 , згідно норм п.6 ст. 40 КЗпП, трудовий договір зі ним підлягає розірванню, а тому оскаржуване рішення стосується його прав та обов`язків. Вважає, що справа за позовом ОСОБА_1 розглянута Володимирецьким районним судом Рівненської області з порушенням правил територіальної підсудності, оскільки позивач зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , а відповідач НААН зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 . Також зауважує, що позивач просив суд лише поновити його на займаній посаді, не заявивши при цьому вимоги про скасування наказу на підставі якого з ним припинено трудові відносини. Переконаний, що поновлення працівника на раніше займаній ним посаді без скасуванні наказу про звільнення є неможливим.

З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухваливши нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві позивач просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення місцевого суду - без змін.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно наказу президента Національної академії аграрних наук України № 31-к від 09.02.2021 року, ОСОБА_1 звільнено з посади директора Державного підприємства "Дослідне господарство "Городецьке" Інституту сільського господарства полісся Національної академії аграрних наук України" з 13 лютого 2021 року, у зв`язку із закінченням строку трудового договору згідно п.2 ст.36 КЗпП України. Підстава контракт від 14.02.2019 р.

З 19.03.2021 року наказом президента Національної академії аграрних наук України №111-к від 19.03.2021року ОСОБА_1 призначено на посаду виконуючого обов`язки директора Державного підприємства "Дослідне господарство "Городецьке" Інституту сільського господарства Західного Полісся Національної академії аграрних наук України», до призначення директора у встановленому законом порядку.

На підставі наказу в.о. президента Національної академії аграрних наук України № 213-к від 02.06.2021 року, призначено ОСОБА_2 виконуючим обов`язки директора Державного підприємства "Дослідне господарство "Городецьке" Інституту сільського господарства Полісся Національної академії аграрних наук України" з 2 червня 2021 року до призначення директора у встановленому законом порядку.

При цьому, наказ про звільнення ОСОБА_1 від обов`язків в.о.директора підприємства відсутній. Такий наказ на адвокатський запит представника позивача не надано, а також не надано його і суду.

Як зазначено у Відомостях Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, керівником Державного підприємства "Дослідне господарство "Городецьке" Інституту сільського господарства полісся Національної академії аграрних наук України» з 02.06.2021 року є ОСОБА_2 .

Як зазначено в пункті 7.5 Статуті Державного підприємства "Дослідне господарство "Городецьке" Інституту сільського господарства Полісся Національної академії аграрних наук України», директор підприємства призначається на посаду на конкурсній основі та звільняється з неї президентом Академії, відповідно до діючого законодавства. Контракт з директором Підприємства укладається з Національною академією аграрних наук України в особі її Президента.

Відповідно до статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про управління об`єктами державної власності" управління об`єктами державної власності - здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб`єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об`єктів, пов`язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.

Положеннями цього Закону передбачено, що наймання на роботу керівника підприємства, установи та організації (надалі підприємство), що є у державній власності, здійснюється шляхом укладення з ним контракту.

У відповідності до норм цього Закону постановою Кабінету Міністрів України № 777 від 03 вересня 2008 року затверджено Порядок проведення конкурсного відбору керівників суб`єктів господарювання державного сектору економіки(далі Порядок).

Згідно пункту 3 Порядку для проведення конкурсного відбору керівників підприємств, крім керівників особливо важливих для економіки підприємств, суб`єкт управління утворює постійно діючу комісію або комісії для конкурсного відбору керівників окремих підприємств.

За частиною 4 пункту 18 Порядку (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) рішення комісії (а у випадках, визначених абзацами другим і п`ятим цього пункту, - рішення Кабінету Міністрів України) є підставою для укладення контракту між суб`єктом управління (господарською структурою) та переможцем конкурсного відбору.

Згідно з частиною першою статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи.

З наведеного слідує, що з часу призначення ОСОБА_1 виконуючим обов`язки директора Державного підприємства "Дослідне господарство "Городецьке" Інституту сільського господарства Західного Полісся Національної академії аграрних наук України" до призначення керівника цього підприємства у встановленому законодавством порядку, між сторонами укладено строковий трудовий договір, строк дії якого встановлено з 19 березня 2021 року до вирішення питання призначення керівником підприємства відповідно до вимог законодавства на конкурсній основі.

Між сторонами наявні строкові трудові правовідносини і спір підлягає вирішенню на підставі правових норм, що регулюють умови трудового договору.

Такі висновки у подібних правовідносинах містяться у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 310/2284/17.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 КЗпП України строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Згідно зі статтею 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що оскільки закінчення строку дії строкового договору, укладеного між позивачем та відповідачем було обумовлено саме настанням певної події - заміщенням посади директора за результатами конкурсного відбору, яка не настала, тому строк дії контракту із позивачем не закінчився, а отже у відповідача не було правових підстав для звільнення ОСОБА_1 ..

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 24 листопада 2021 року (справа №569/14889/19).

Апеляційний суд констатує, що на особу, яка є виконуючим обов`язки, поширюється трудове законодавство, гарантії забезпечення права на працю, у тому числі й можливість від незаконного звільнення, що було допущено відповідачем.

Разом з цим, позивача було звільнено у період його непрацездатності, що суперечить вимогам чинного законодавства.

Так, згідно з частиною третьою статті 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці.

Рішенням Другого сенату Конституційного Суду України від 4 вересня 2019 року №6-р(ІІ)/2019 у справі №3-425/2018 (6960/18) за конституційною скаргою щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої статті 40 КЗпП визнано такими, що відповідають Конституції України (є конституційними), положення частини третьої статті 40 КЗпП.

Рішення Конституційного Суду України мотивовано тим, що положеннями частини третьої статті 40 КЗпП закріплені гарантії захисту працівника від незаконного звільнення, що є спеціальними вимогами законодавства, які мають бути реалізовані роботодавцем для дотримання трудового законодавства. Однією з таких гарантій є, зокрема, сформульована у законодавстві заборона роботодавцю звільняти працівника, який працює за трудовим договором і на момент звільнення є тимчасово непрацездатним або перебуває у відпустці.

Водночас Конституційний Суд України зазначив, що не може бути дискримінації у реалізації працівниками трудових прав. Порушення їх рівності у трудових правах та гарантіях є недопустимим, а будь-яке обмеження повинне мати об`єктивне та розумне обґрунтування і здійснюватись з урахуванням та дотриманням приписів Конституції України та міжнародних правових актів.

Зрештою Конституційний Суд України дійшов висновку, що положення частини третьої статті 40 КЗпП є такими, що поширюються на усі трудові правовідносини та не суперечать Конституції України.

У пункті 17 постанови Пленуму ВСУ №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначено, що правила про недопустимість звільнення працівника у період його тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці стосуються як передбачених статтями 40, 41 КЗпП України, так й інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Таким чином, трудове законодавство не тільки містить перелік підстав розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця, але й встановлює юридичні гарантії забезпечення прав працівника від незаконного звільнення, однією з яких є передбачена частиною третьою статті 40 КЗпП України заборона звільнення працівника в період його тимчасової непрацездатності.

З листків непрацездатності серії АЛГ №278641 та серії АЛГ №345193 вбачається, що ОСОБА_1 з 01.06.2021 року по 29.06.2021 року включно хворів та перебував на лікуванні.

Позивача звільнено у період тимчасової непрацездатності, що також свідчить про порушення роботодавцем вимог частини третьої статті 40 КЗпП.

Заразом, відповідачем не надано належно оформленого наказу про звільнення позивача із зазначенням причин та підстави, а також не спростовані обставини, що ні 30.06.2021 року (в перший робочий день після одужання позивача), ні на час розгляду справи судом, ОСОБА_1 , незважаючи на його звернення, не вручено копії наказу, належно оформленої трудової книжки, не проведено розрахунку.

Звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Установивши дійсні обставини справи, суд першої інстанції дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову, оскільки звільнення ОСОБА_1 проведено з істотним порушенням трудового законодавства, а тому він підлягає поновленню на посаді.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом правил територіальної підсудності є необґрунтованими.

Частина перша статті 28 ЦПК України встановлює, що позови, які виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

На час звернення до суду, позивач, проживав, але не був зареєстрований, за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується довідкою №13/04-1677/21 від 13.07.2021 року, виданою Городецьким старостинським округом №4 Сарненської міської ради.

Тобто, на момент звернення до суду, позивач перебував на території, яка підсудна Володимирецькому районному суду Рівненської області.

Також неспроможними є твердження представника ОСОБА_2 щодо неможливості поновлення позивача на посаді без скасування наказу про його звільнення, оскільки такий наказ не вручався позивачу, не долучався роботодавцем до матеріалів справи й не надавався на адвокатський запит представника позивача.

За таких обставин, підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Лук`янчука Сергія Миколайовича залишити без задоволення, а рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 10 вересня 2021 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови виготовлений 01 квітня 2020 року.

Головуючий-суддя Шимків С.С.

Судді: Боймиструк С.В.

Гордійчук С.О.