РІШЕННЯ

іменем України

Справа № 684/234/21

Провадження № 2/684/8/2022

22 березня 2022 року смт Стара Синява

Старосинявський районний суд Хмельницької області в складі:

головуючої судді Галиш І.Б.,

секретар с/з Гонта Н.І., Олійник Л.М.,

за участі: позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 в режимі відеоконференції,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у смт. Стара Синява цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до відповідача ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування вимог посилається на те, що вона визнана потерпілою у кримінальному провадженні, відомості про яке внесе до ЄРДР за № 0000160 від 20.12.2018 за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч.1 ст.190 КК України. Ухвалою Бориславського міського суду Львівської області від 21 вересня 2020 року звільнено ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності відповідно до ч.1 ст. 49 КК України, а цивільний позов про відшкодування шкоди залишено без розгляду. Однак, кримінальне провадження відносно відповідача ОСОБА_4 закрито із нереабілітуючих підстав, на що остання дала свою згоду, та визнала, що вчинила кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 190 КК України (шахрайство) зокрема, в період часу з 16 червня 2017 року по 30 червня 2017 року, зловживаючи довірою потерпілої ОСОБА_1 , під приводом отримання товару під реалізацію, заволоділа її майном на загальну суму 18693 грн., після чого 16 листопада 2017 рокуповернула кошти в сумі 2500 грн., чим заподіяла майнової шкоди на суму 16193 грн.Такими діями ОСОБА_4 завдала позивачу матеріальної та моральної шкоди, якої до часу подачі позову не відшкодувала.

Позивач вказує, що вчиненим відповідачем кримінальним правопорушенням їй завдано матеріальних збитків на загальну суму 22103 грн., з яких 16 193 грн. - загальна вартість майна, яким заволоділа ОСОБА_4 шляхом зловживання довірою; 4000 грн. - вартість витрат на обстеження та лікування, внаслідок пережитої стресової ситуації; 1910 грн. - витрати на проїзд з місця проживання у смт Стара Синява до слідчого Бориславського ВП ГУНП в Хмельниькій області на зворотну сторону, тому на підставі ст.ст.22,1166 ЦК України просить стягнути із відповідача на її користь.

Також позивач вказує, що наслідками неправомірних дій відповідача є заподіяння їй моральної шкоди, яка полягає у тому, що внаслідок вчиненого відносно неї правопорушення, їй завдано психологічного стресу, вона втратила сон, пережила депресію, відчувала головний біль та безсоння, оскільки майно, яким заволоділа ОСОБА_4 та неотримані кошти за це майно є важливими для неї, як доходи, які вона витрачає на придбання продуктів харчування, ліки, тощо. У зв`язку із вчиненим відповідачем, вона постійно перебуває у пригніченому та депресивному стані, для відновлення її психологічного стану потрібен неабиякий час. Тому втрати немайнового характеру в грошовому еквіваленті вона оцінила в розмірі 10000 грн., які і просить стягнути з відповідача, як завдану моральну шкоду, а також просить стягнути витрати на правову допомогу в сумі 10000 грн.

Ухвалою судді Старосинявського районного суду від 02 липня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у вказаній справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Старосинявського районного суду від 02 листопада 2021 року підготовче провадження у справі закрито та призначено розгляд справи по суті.

В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримала повністю, посилаючись на обставини, викладені в позові, та просила задовольнити вимоги в повному обсязі.

Представник позивача у судовому засіданні просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача адвоката Гринда Р.М. у судовому засіданні в режимі відеоконференції заперечував проти задоволення позовних вимог із підстав, викладених у попередньо поданому відзиві, просив відмовити у позові.

Згідно поданого відзиву на позовну заяву відповідач позов заперечує, посилаючись на те, що вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, в порядку, встановленому КПК України не доведена, а кримінальне провадження закрито у зв`язку із закінченням строків давності відповідно до ч.1 ст. 49 КК України. При цьому, передбачений ст. 49 КК України інститут звільнення особи від кримінальної відповідальності не пов`язує таке звільнення із визнанням особою своєї вини. В ухвалі суду від 21 вересня 2020 року не зазначено, що ОСОБА_4 визнала свою вину, а лише те, що обвинувачена розуміє, що підстава звільнення є нереабілітуючою, та надала згоду та таке звільнення. Тому, невизнання обвинуваченою своєї вини та не доведення вчинення кримінального правопорушення свідчить про те, що в силу презумпції невинуватості ухвала суду від 21 вересня 2020 року не може встановлювати преюдиційність у даній справі та звільнити позивача від обов`язку доказування нанесення шкоди. Докази нанесення шкоди в сумі 16193 грн. в матеріалах справи відсутні, а подані позивачем накладні № 9 від 15.06.2017 та № 10 від 27.06.2017 не можуть бути належними доказами, так як не відповідають вимогам закону, видані ПП ОСОБА_5 , тому незрозуміло чому відпущений товар ОСОБА_5 наніс шкоду позивачці. Позивачем не надано доказів належної оцінки майна згідно висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності чи іншого допустимого доказу. Щодо включення витрат на лікування в сумі 4000 грн., то матеріали справи не містять доказів, що таке лікування пов`язане із протиправними діями відповідачки. Щодо витрат на проїзд в сумі 1910 грн., то відсутні докази причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та необхідністю кудись їздити, а крім цього, процесуальні витрати у кримінальному провадженні відшкодовуються саме у цьому процесі. Щодо вимог про стягнення моральної шкоди, то даний факт не підтверджений жодним доказом, як і необґрунтований розмір шкоди. Також відповідач заперечує щодо стягнення витрат на оплату правової допомоги, вважає заявлену суму витрат необґрунтовану, просить зменшити розмір судових витрат, виходячи із принципу розумності та справедливості, розглянути їх на предмет співмірності та обґрунтованості.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників справи, показання допитаного свідка, дослідивши та оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступних підстав.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.7 ст.128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Судом встановлено, що ухвалою Бориславського міського суду Львівської області від 21 вересня 2020 року задоволено клопотання захисника обвинуваченої ОСОБА_4 , звільнено ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.190 КК України у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ч.1 ст. 49 КК України, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000160, відносно ОСОБА_4 закрито. Цивільний позов потерпілої ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду.

Як слідує з даної ухвали, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, зокрема у тому, що в період часу з 16 червня 2017 року по 30 червня 2017 року, маючи умисел на заволодіння чужим майном, керуючись корисливим мотивом, шляхом зловживання довірою потерпілої ОСОБА_1 під приводом отримання товару під реалізацію, заволоділа її майном, а саме: 4 комплектами постелі двоспальної "Голд" вартістю 1700 гривень, 4 комплектами постелі "Євро голд" вартістю 1800 гривень, 10 комплектами постелі полуторної "Голд" вартістю 3650 гривень, 5 комплектами постелі сімейної "Голд" вартістю 2700 гривень, 48 рушниками з льону "Малі" вартістю 216 гривень, 36 рушниками з льону "Великі" вартістю 324 гривні, 3 рушниками лицевими вартістю 195 гривень, 2 простинями бежевого кольору двоспальними вартістю 1000 гривень, простинею узорною голубого кольору вартістю 500 гривень, 2 банними велюровими наборами "Білочка" вартістю 340 гривень, 6 банними велюровими наборами "Спорт" вартістю 1050 гривень, 6 рушниками махровими лицевими "Ромб" вартістю 276 гривень, 10 кухонними рушниками "Кава" вартістю 260 гривень, 4 комплектами постелі двоспальної "Голд" вартістю 1660 гривень, комплектом постелі двоспальної "Тернопільська" вартістю 540 гривень, 2 комплектами постелі півтора спальними "Голд" вартістю 720 гривень, 2 банними наборами "Венеція" вартістю 340 гривень, дитячим рушником з вушками "Дешевий" вартістю 110 гривень, дитячим рушником з вушками "Дорогий" вартістю 125 гривень, 3 метровими махровими рушниками з льону вартістю 380 гривень, 2 махровими дитячими наборами з льону "Мішки" вартістю 380 гривень, крижмом вартістю 110 гривень, простинею дитячою "Мішки" вартістю 143 гривні, пристинею дитячою "Яблуко" вартістю 145 гривень, 12 кухонними рушниками з льону вартістю 54 гривні та велюровим набором "Спорт" вартістю 190 гривень на загальну суму 18693 гривні, після чого 16 листопада 2017 року повернула ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 2500 гривень, які були нею перераховані на банківський рахунок останньої, чим заподіяла потерпілій майнову шкоду на загальну суму 16 193 гривні.

Згідно змісту ухвали обвинувачена ОСОБА_4 наполягала на задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження у зв`язку з закінченням строків давності, пояснивши, що їй відомі наслідки закриття із вказаної підстави та вона розуміє, що така підстава не є реабілітуючою. (а.с.12-13)

Як слідує із досліджених судом копій матеріалів кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000160, 20.12.2018 року слідчий прийняв заяву від ОСОБА_1 про вчинення кримінального правопорушення (шахрайства), у якій остання після ознайомлення із вимогами ст.383 КК України вказала, що 16.06.2017 року гр. ОСОБА_4 шляхом обману та зловживання довірою заволоділа майном, відправлени до відділення Нової пошти, на сумі 4682 грн., а 28.06.2017 року аналогічним чином майном на суму 14011 грн., чим завдала майнової шкоди в сумі 18693 грн. (а.с.10, 131-132)

Згідно копій експрес-накладних ТОВ «Нова пошта» від 16.06.2017 року та 28.06.2017 року позивач відправила у м. Борислав Львівської області на ім`я одержувача ОСОБА_4 побутові та текстильні вироби. (а.с.133-134)

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 показала, що вона займається підприємницькою діяльністю та товаришує із позивачем ОСОБА_1 , яка в червні 2017 року попросила у неї взяти товар для ОСОБА_4 , з якою познайомилась у м. Трускавець, та остання бажала займатись реалізацією товарів. На прохання позивача вона у червні 2017 року двічі надала ОСОБА_1 товар, який зазначено у виданих нею двох накладних, та за вартістю згідно цих же накладних. За товар їй кошти позивач повернула в сумі приблизно 19 тисяч гривень.

Як вбачається із накладної № 18 від 27.06.2017 року ПП ОСОБА_5 видано товар із зазначенням найменування, кількості, ціни на суму 14011 грн. Згідно накладної № 9 від 16.05.2017 року ПП ОСОБА_5 видано товар із зазначенням найменування, кількості, ціни на суму 4682 грн. Тому, загальна вартість товару становить 18693 грн. (а.с.135-136)

Розпискою від 04 січня 2018 року відповідач ОСОБА_4 підтвердила ту обставину, що вона взяла товар під реалізацію у ОСОБА_1 , що проживає у смт Стара Синява, на суму 16500 грн. та зобов`язалась повернути до 15 лютого 2018 року. (а.с.137)

Як пояснила в судовому засіданні позивач ОСОБА_1 , вона переслала відповідачу ОСОБА_4 товар на суму 18693 грн. згідно накладних, однак вона повернула їй лише 2500 грн. на картку, а решту коштів в сумі 16193 грн. не повернула, незважаючи на неодноразові обіцянки, тому вона звернулась із заявою до органів поліції. Вказаний товар вона взяла у знайомої ПП ОСОБА_5 та кошти їй за товар оплатила, ОСОБА_1 це її дошлюбне прізвище.

25 жовтня 2019 року слідчим складено та затверджено прокурором обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000160, згідно з яким ОСОБА_4 обвинувачена у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України. Потерпілою у кримінальному провадженні визнано ОСОБА_1 (а.с.103-105)

Ухвалою Бориславського міського суду Львівської області від 21 вересня 2020 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000160, відносно ОСОБА_4 закрито, звільнено ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.190 КК України у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ч.1 ст. 49 КК України.

У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, статтею 1166 ЦК України встановлено презумпцію вини заподіювача шкоди, яка полягає у тому, що особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини. На позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Пленум Верховного Суду України в п. 2 Постанови N 6 від 27 березня 1992 року (з наступними змінами та доповненнями) "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" зазначає, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає до відшкодування в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина особи, а коли це було наслідком джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Враховуючи наведені обставини, надавши оцінку зібраним доказам, а також виходячи із змісту ч. 6 ст. 82 ЦПК України, суд вважає доведеним обставину щодо вчинення відповідачем неправомірного діяння, а саме заволодіння переданим позивачем майном в сумі 16193 грн. та відповідно заподіяння такими діями майнової шкоди у вказаній сумі.

Отже, беручи до уваги те, що презумпція вини, передбачена ч. ч. 1, 2 ст.1166 ЦК України , відповідачем ОСОБА_4 у ході розгляду даної справи не спростована, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення з ОСОБА_4 на корить ОСОБА_1 матеріальної шкоди в сумі 16193 грн.

При цьому, суд зауважує, що факт відсутності в ухвалі Бориславського міського суду Львівської області від 21 вересня 2020 року про закриття кримінального провадження висновку щодо винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, на що вказує сторона відповідач у відзиві, не може свідчити про відсутність цивільно-правової відповідальності у випадку заподіяння шкоди, факт якої в даному випадку є доведеним.

Підстава закриття кримінального провадження (за закінченням строків давності), ініціаторами застосування якої була обвинувачена ОСОБА_4 та її захисник у кримінальному провадженні, не означає ні виправдання особи, ні визнання її невинною. При цьому, особа, яка вважає себе невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, вправі вимагати не застосування строків давності, а постановлення виправдовувального вироку, та таке процесуальне рішення має реабілітуючий характер.

Щодо іншої частині вимог позивача про відшкодування майнової шкоди, а саме 4000 грн. - вартість витрат на обстеження та лікування, внаслідок пережитої стресової ситуації, та 1910 грн. - витрати на проїзд з місця проживання у смт Стара Синява до слідчого Бориславського ВП ГУНП в Хмельницькій області на зворотну сторону, то суд вважає, що дані вимоги до задоволення не підлягають, виходячи із наступних підстав.

Як вбачається з копій медичної картки амбулаторного хворого ОСОБА_1 , остання в період 2017 - 2019 років зверталась із скаргами до сімейного лікаря, лікаря психіатра, лікаря невролога Старосинявської ЦРЛ із відповідними скаргами на головний біль, слабкість, запаморочення, емоційну лабільність після перенесеного стресу, та у медичній картці є записи рекомендованих лікарських призначень.

Разом з тим, в ході судового розгляду стороною позивача не надано, відтак судом не здобуто жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували причинно-наслідковий зв`язок між захворюваннями позивача в період 2017 - 2019 років та неправомірними діями відповідача ОСОБА_4 , тому суд не вбачає підстав для стягнення 4000 грн. витрат на лікування.

Витрати позивача ОСОБА_1 на проїзд з місця проживання у смт Стара Синява до слідчого Бориславського ВП ГУНП в Хмельницькій області та у зворотну сторону, понесені нею під час досудового розслідування кримінального провадження відносно ОСОБА_4 за ч.1 ст.190 КК України в сумі 1910 грн. є процесуальними витратами потерпілого у кримінальному провадженні, а не збитками в розумінні ст.22 ЦК України.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 червня 2020 року (справа N 598/1781/17, провадження N 13-47кс20), ВП ВС не вбачає підстав для відступу від правового висновку, висловленого нею раніше у постанові від 21 листопада 2018 року у справі N 462/6473/16-ц (провадження N 14-400цс18), оскільки процесуальні витрати, понесені у кримінальному провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову до обвинуваченого. Такі витрати повинні бути розподілені судом у межах розгляду того кримінального провадження, у ході розгляду якого вони виникли.

При вирішенні позову в частині стягнення моральної шкоди, суд приходить до наступних висновків.

В силу вимог ч. 1, п. 2. ч. 2 ч. 3 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає доведеним факт спричинення позивачу моральних страждань у зв`язку з неправомірними діями відповідача, тому враховуючи конкретні обставини правовідносин, з урахуванням тривалості душевних страждань та переживань, яких зазнала позивач внаслідок вчинення відповідачем відносно неї неправомірних дій та неповернення їй коштів, виходячи із засад розумності та справедливості, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо відшкодування моральної шкоди у розмірі 4000 грн., що буде розумним та справедливим способом відновлення порушеного немайнового права позивача ОСОБА_1 .

Оскільки позивач при подачі позову судовий збір не сплачувала відповідно до вимог ст.. 5 ЗУ «Про судовий збір»,тому на підставі вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню 908 грн. судового збору.

Щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, суд приходить до наступного висновку.

В обґрунтування понесених судових витрат на професійну правничу допомогу до позовної заяви додано позивачем копію договору про надання правничої допомоги від 25.04.2021 року, копію додатку № 1 до договору - акту від 18.06.2021 року здачі-приймання наданих послуг, згідно якого вартість послуг складає 10000 грн., копію розрахунку витрат часу та вартості послуг адвоката, квитанцію № 87 про сплату 10000 грн. адвокату Стецьковій-Бондар Л.Ф. від 18.06.2021 року.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Враховуючи принципи співмірності та розумності судових витрат, беручи до уваги складність справи та обсяг виконаних робіт, тривалість судових засідань у справі, оцінивши надані докази щодо судових витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає, заявлені до відшкодування позивачем витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10000 грн. не є співмірними із складністю цієї справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), тому приходить до висновку про доведеність понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3500 грн., які підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст.4, 12, 13, 81, 82, 141, 259, 263, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, ст. ст. 15, 16, 23, 1166,1167, 1177 ЦК України, суд -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 завдану матеріальну шкоду в сумі 16193 грн. та моральну шкоду у сумі 4000 грн., а всього 20193 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 3500 грн. витрат на правничу допомогу.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави 908 грн. судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Хмельницького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 від 04.09.2017 року, орган, що видав 6827, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий 27.02.1998 року Бориславським МВ УМВС України у Львівській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Повне судове рішення складено 28 березня 2022 року.

Головуюча суддя Галиш І.Б.