Провадження № 2/761/494/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2022 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Мальцев Д.О., розглянувши в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «НОВІ КРЕДИТИ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «НОВІ КРЕДИТИ» звернулося до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якому просили стягнути ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «НОВІ КРЕДИТИ» заборгованість за договором позики № 00-138677 від 11 липня 2019 року у розмірі 14 714,52 грн. та судові витрати.

Позовні вимоги мотивує тим, що 11.07.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «НОВІ КРЕДИТИ» та ОСОБА_1 було укладено договір позики № 00-138677, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 1 631,34 грн. Проте, вказані зобов`язання за договором позики відповідачем не виконуються, прострочена заборгованість не погашається, у зв`язку з чим за відповідачем утворилась заборгованість у розмірі 14 714,52 грн., у зв`язку з чим звернулися до суду з даним позовом.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.07.2020 року матеріали позову передані на розгляд судді Мальцева Д.О.

09.10.2020 року ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Києва Мальцева Д.О. відкрито провадження у справі, прийнято рішення про розгляд справи за правилами позовного провадження в спрощеному порядку, без повідомлення сторін. Також, вказаною ухвалою відповідачу було встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву, а також клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

З матеріалів справи вбачається, що копію ухвали про відкриття провадження у справі, позовної заяви з додатками та судову повістку відповідачу вручено, про що свідчить відповідна відмітка у розписці, за підписом відповідача.

У відповідності до ст.ст. 174, 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм правом та не направив суду відзив на позовну заяву із викладенням заперечень проти неї.

За вказаних обставин, а також враховуючи те, що відповідач у встановлений строк відзив на позовну заяву не надав, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомлення сторін не заявив, суд вирішує справу за наявними матеріалами, як це передбачено ч.8 ст. 178 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 207 цього Кодексу правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо: - його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони; - воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку; - він підписаний його стороною (сторонами).

Судом встановлено, що 11 липня 2019 року року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «НОВІ КРЕДИТИ» та ОСОБА_1 було укладено договір позики № 00-138677.

Згідно п. 1.1. Договору позики, Позикодавець передає у власність Позичальнику грошові кошти під процент, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві суму позики та проценти за весь час користування позикою на умовах встановлених цим Договором.

Згідно п. 1.2. Договору позики, Строк, на який видається позика - 30 (тридцять ) календарних днів.

Згідно п. 1.4. Договору позики, Мета отримання позики - для власних потреб, не пов`язаних з підприємницькою діяльністю, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (споживчі цілі).

Згідно п. 2.1. Договору позики, Загальний розмір позики по цьому Договору складає 1 631 (Одна тисяча шістсот тридцять одна) гривня 34 копійки.

Згідно п. 2.2. Договору позики, За користування позикою Позичальник сплачує Позикодавцю проценти в розмірі 2,50 (Дві цілих 50 сотих) % в день.

Згідно п. 3.1. Договору позики, За умови виконання Позичальником усіх вимог цього Договору та Правил Позикодавець зобов`язаний надати йому позику в сумі, яка зазначена у пункті 2.1. статті 2 Договору позики.

Згідно п. 3.2. Договору позики, Позика надається Позичальнику у безготівковій формі шляхом зарахування коштів суми позики на банківську платіжну картку Позичальника.

Згідно п. 3.3. Договору позики, Позика вважається наданою Позикодавцем Позичальнику з моменту нарахування коштів на банківську платіжну картку Позичальника, згідно умов Договору позики.

Згідно п. 8.3 У разі виникнення у Позичальника простроченої заборгованості, починаючи з четвертого дня наступного за останнім днем строку користування позикою, Позичальнику нараховується теня у розмірі 3% (три проценти) від суми простроченої заборгованості, за кожен день прострочення.

Згідно п. 13.5. Договору позики, У разі, коли Сторони укладають цей Договір у електронній формі вони підтверджують, що електронний Договір, усі додатки і додаткові угоди до нього, мають таку саму юридичну силу для Сторін, як документи складені на паперових носіях та скріплені власноручними підписами Сторін, тобто вчинені у простій письмовій формі.

Згідно ч. 1 ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

-електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови його використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;

-електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

-аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Так, між ТОВ «ФК «НОВІ КРЕДИТИ» та ОСОБА_1 договір укладено в електронній формі з дотриманням вимог ЗУ «Про електронну комерцію» шляхом електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Позивач стверджує, що виконав свої зобов`язання за договором позики, надавши Відповідачу позику у розмірі 1 631 (Одна тисяча шістсот тридцять одна) гривня 34 копійки, а Відповідач отримав зазначені кошти.

В свою чергу, Позичальник зобов`язався своєчасно повернути позику у визначені договором терміни, а також виконати інші свої зобов`язання згідно договору.

Однак, в порушення умов договору позики та чинного законодавства України, Відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання, внаслідок чого, станом на 08.04.2020 року, у Відповідача існує перед Позивачем заборгованість за договором позики в розмірі 14 714,52 (Чотирнадцять тисяч сімсот чотирнадцять ) гривень 52 копійок, з яких:

-тіло кредиту - 1631,34 грн.;

-сума процентів (сума по відсоткам) - 1386,52 грн. (за період 11.07.2019 - 13.08.2019 = 34 дні за ставкою 2,5% в день);

- пеня (сума по відсоткам підвищеним) - 11696,66 грн. ( за період 14.08.2019 - 08.04.2020 = 239 днів за ставкою 3,00% в день, згідно п.8.3 Договору позики).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Так, згідно положень ст. 1046 цього Кодексу договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

З дослідження наданих позивачем документів вбачається, що доказів того, чи видані за цим договором позики кошти, матеріали справи не містять. В матеріалах справи відсутній меморіальний ордер про перерахування коштів.

Так, Конституційний Суд України у рішенні у справі щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22.11.1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11.07.2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем банк дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону № 1023-XII, щодо повідомлення про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципам справедливості, добросовісності, розумності і уможливив би покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Законом визначено, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Отже, доводи позивача щодо розміру нарахованих сум заборгованості не підтверджені жодними належними доказами, хоча навіть операції в електронному виді можуть та мають бути підтверджені певними доказами, а правових підстав приймати бездоказово позицію позивача як апріорі істинну тільки тому, що позивачем є банківська установа, законом не встановлено і у суду таких повноважень немає.

При цьому обов`язок доказування покладений на учасників справи.

Так, правилами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 5 цієї статті докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч. 7 наведеної статті суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи і згідно з ч. 2 ст. 13 ЦПК України це не є обов`язком суду.

Тобто, стверджуючи про факт надання відповідачу позики, позивач не надав до суду жодного належного доказу, яким би підтвердив викладені обставини. За таких умов в ході розгляду справи позивачем не було доведено факту видачі відповідачу коштів у заявленому позивачем розмірі, тому відсутні підстави їх стягнення.

До того ж, сам по собі розрахунок заборгованості, складений позивачем, не є доказом наявності заборгованості.

Також, порівнявши суму кредиту та суму процентів та пені, суд зауважує, що наявність у кредитора можливості стягувати зі споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її правове призначення. Адже неустойка має на меті в першу чергу стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання і не може лягати непомірним тягарем на споживача й бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Така правова позиція викладена і в рішенні Конституційного Суду від 11.07.2013 №7-рп/2013.

Згідно Закону України «Про споживче кредитування» - максимальна сукупна сума штрафів і пені за порушення споживачем виконання його зобов`язань на підставі договору про споживчий кредит, загальний розмір кредиту за яким не перевищує мінімальної заробітної плати, не може перевищувати розмір подвійної суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку що будь-яких належних та допустимих доказів фактичної видачі кредиту відповідачу матеріали справи не містять.

Таким чином, не вбачається підстав для стягнення з відповідача на користь позивача в порядку повернення кредиту будь-яких коштів. З огляду на наведене позов задоволенню не підлягає.

З огляду на те, що суд відмовляє у позові, а судові витрати понесені лише позивачем, на підставі статті 141 ЦПК України їх розподіл не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 11, 141, 207, 509, 526, 530, 536, 549, 551, 610, 615, 625, 633, 634, 651, 1050, 1054, 1055, 1069 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «НОВІ КРЕДИТИ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: