ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4546/22 Справа № 176/525/22 Суддя у 1-й інстанції - Крамар О. М. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційні скарги ОСОБА_1 , державного підприємства Східний гірничо-збагачувальний комбінат на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 25 квітня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства Східний гірничо-збагачувальний комбінат про відшкодування моральної шкоди у зв`язку із ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання,-

в с т а н о в и л а:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до державного підприємства Східний гірничо-збагачувальний комбінат (далі ДП Східний ГЗК) про відшкодування моральної шкоди у зв`язку із ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання, мотивуючи його тим, що впродовж багатьох років перебував у трудових відносинах з ДП Східний ГЗК, працюючи в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, внаслідок чого захворів на чотири професійні захворювання.

Зазначав, що 28 грудня 2018 року його було звільнено з роботи на підставі п.2 ст.40 КзпП України у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я.

Вказував, що первинним оглядом МСЕК від 28 травня 2019 року у зв`язку професійним захворюванням йому було встановлено 60% втрати професійної працездатності. Повторним оглядом МСЕК від 25 травня 2020 року визначено 65% втрати професійної працездатності та встановлено третю групу інвалідності.

Посилаючись на те, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, йому завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що через хронічні захворювання його постійно турбує слабкість, погане самопочуття, він вимушений витрачати велику кількість часу на чисельні медичні огляди та обстеження, наявні у нього захворювання істотно порушують його душевну рівновагу, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, а тому просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з ДП Східний ГЗК у рахунок відшкодування завданої йому моральної шкоди у зв`язку з отриманим професійним захворюванням 422 500 грн. без утримання податків, зборів та інших платежів.

Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 25 квітня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково. Стягнуто з ДП Східний ГЗК на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 65 000 грн. з урахуванням податків з доходів фізичних осіб. Вирішено питання стосовно судових витрат.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить змінити рішення суду шляхом збільшення стягнутої моральної шкоди до 422 500 грн., визначивши розмір присудженого на йогом користь без утримання податків, зборів та інших платежів.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що при визначенні розміру моральної шкоди враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану, чого не зроблено судом. Сума стягнута рішенням не відповідає сумам які були стягнуті в аналогічних справах постановами апеляційного та касаційного суду. Звертав увагу на те, що суми, стягнуті у рахунок відшкодування моральної шкоди, не включаються до оподаткування.

В апеляційній скарзі, поданій 02 серпня 2022 року, відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що позивач отримав грошову виплату як відшкодування моральної шкоди у розмірі 7 500 грн. за договором від 08 травня 2019 року на підставі його заяви від 02 травня 2019 року. Крім того, розмір моральної шкоди у розмірі 65 000 грн. є невмотивованим, завищеним та не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачу моральної шкоди.

01 липня 2022 року ДП Східний ГЗК подало клопотання про прийняття доказів, до яких, крім іншого, долучив договір №18/287 від 08 травня 2019 року, за яким вони та позивач дійшли згоди про виплату одноразового відшкодування моральної шкоди у розмірі 7 500 грн.

05 липня 2022 року позивач надав заперечення на клопотання про прийняття доказів з посиланням на те, що вказані докази не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції.

Правом на надання відзиву на апеляційні скарги учасники справи не скористались.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги ДП Східний ГЗК та вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до задоволення частково, виходячи з наступного.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, що позивач знаходився у трудових відносинах з ДП Східний ГЗК, працюючи на посаді підземного гірничого з повним робочим днем на шахті Інгульська.

28 грудня 2018 року позивача звільнено з роботи за п.2 ст.40 КЗпП України у зв`язку з виявленою невідповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи.

Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 15 травня 2019 року було встановлено, що професійне захворювання виникло за таких обставин: робота в шкідливих та небезпечних умовах праці на Інгульській шахті ДП Східний ГЗК. Незабезпечення з боку ДЗ «СМСЧ №19 МОЗ України» своєчасного виявлення ранніх ознак гострих і хронічних профзахворювань та ненадання роботодавцю відповідних рекомендацій щодо подальшої роботи в шкідливих та небезпечних умовах праці на Інгульській шахті ДПСхідний ГЗК.

Згідно з п.14 акту Форми П-4 ОСОБА_1 встановлений діагноз: «1.Радикулопатія попереково-крижова L4, L5, S1 і шийна С6, С7 з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і м`язово-тонічним синдромами, периферичним нейросудинним синдромом, часто рецидивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у вигляді: двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових та колінних суглобів (ПФ другого ступеня). 2. Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легенів першої стадії), група «В». Легенева недостатність першого-другого ступеня».

Відповідно до п.17 акту Форми П-4, причинами виникнення професійного захворювання позивача є: запиленість повітря робочої зони, у тому числі вміст вільного двоокису кремнію: середній 2,2 мг/м3, максимальний 2,3 мг/м3 при нормі 2,0 мг/м3; підвищені та знижені температури, температура поверхні устаткування, матеріалів, повітря робочої зони +10,0 +21,2 градуси С при нормі +17 +26 градуси С; рівень вологості та рухомості повітря 94% при нормі 60-95%, рухомість 0,3 м/с при нормі 0,3-2,0 м/с. Рівень фізичного перевантаження, а саме: час перебування в незручній та вимушеній робочій позі складає 26,8% при нормі до 25% часу зміни, кількість вимушених (більше 30 градусів) нахилів корпусу за зміну становить 156-178 при нормі 51-100, відносяться до ІІІ класу 1 ступеню важкості трудового процесу. Маса вантажу, що підіймається та переміщується до 23,2 при нормі до 30 кг. Величина статичного навантаження за зміну складає 280200 при нормі до 100000 кг/с.

Членом комісії з розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання І.В. Пасічником була висловлена окрема думка до акту розслідування хронічного професійного захворювання у ОСОБА_1 . Пасічник зазначає, що начальником Управління Держпраці у Кіровоградській області видано наказ «Про утворення комісії з проведення розслідування випадку хронічного професійного захворювання» від 10 травня 2019 року №28-П, у відповідності до якого з посиланням на п.74 Порядку утворено комісію з розслідування причин випадку професійного захворювання у ОСОБА_1 , яким визначено обов`язок комісії у встановлені строки скласти акт розслідування хронічних професійних захворювань та подати на затвердження начальнику Управління Держпраці у Кіровоградській області. І.В. Пасічник вважає, що видання зазначеного наказу Управлінням Держпраці суперечить нормам чинного законодавства, оскільки Державна санітарно-епідеміологічна служба України перебуває лише в стані припинення, функції з розслідування хронічних професійних захворювань фактично не передані Управлінню Держпраці, так як на сьогодні відповідні документи відсутні. Тому, на думку І.В. Пасічника, Управління Держпраці та його територіальні органи не мають повноважень щодо організації розслідування обставин та причин виникнення професійного захворювання, проведення розслідування під головуванням та затвердження відповідних актів. Крім того, до складу комісії не включено представника діючого закладу державної санітарно-епідеміологічної служби (а.с.13-14).

Відповідно до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА №012100 від 28 травня 2019 року ОСОБА_1 було визначено ступінь втрати професійної працездатності 60% з 24 травня 2019 року по 01 червня 2020 року та встановлено третю групу інвалідності. Зазначено про потребу в медикаментозному лікуванні, лікуванні МТЗ, санлікуванні (а.с.15).

Згідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ №173711 від 28 травня 2019 року ОСОБА_1 було встановлено третю групу інвалідності з 24 травня 2019 року через професійне захворювання. Інвалідність встановлена на строк до 01 червня 2020 року. Протипоказана робота в умовах пилу, вібрації (а.с.16).

Відповідно до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА №085681 від 25 травня 2020 року ОСОБА_1 було визначено ступінь втрати професійної працездатності 65% та встановлено третю групу інвалідності. Зазначено про потребу в амбулаторному лікуванні, стаціонарному лікуванні, санлікуванні 1 раз на 3 роки (а.с.17).

Згідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ №571329 від 20 травня 2020 року ОСОБА_2 було встановлено третю групу інвалідності через професійне захворювання. Інвалідність встановлена на строк до 01 червня 2022 року. Протипоказана робота в несприятливих умовах впливу: шуму, пилу (а.с.18).

Зі змісту медичного висновку лікарсько-експертної комісії ДУ «Український Науково-Дослідний Інститут Промислової Медицини» №719 від 23.04.2019 року вбачається, що позивач мас діагнози: Радикулопатія попереково-крижова L4, L5, S1 і шийна С6, С7 з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і м`язово-тонічним синдромами, периферичним нейросудинним синдромом, часто рецидивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у вигляді: двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових та колінних суглобів (ПФ другого ступеня). Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група «В». Легенева недостатність першого-другого ступеня (а.с.19-20).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до висновку про доведеність спричинення позивачу моральної шкоди, провини відповідача в її спричиненні та причинно-наслідковий зв`язок між винними діями відповідача та настанням у позивача негативних наслідків втрати професійної працездатності. Враховуючи обсяг фізичних та моральних страждань позивача, їх інтенсивність та довготривалість, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, наслідків, що наступили, суд стягнув компенсацією спричиненої позивачу моральної шкоди у розмірі 65 000 грн., що на його думку буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди.

Проте, колегія суддів в повному обсязі не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно зі ст.3 Конституцією України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно з ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Стаття 173 КЗпП України закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Частина 1 ст.237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Згідно з частинами першою та п`ятою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

В п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Згідно з пунктом 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року №1-рп/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що у зв`язку з стійкою втратою професійної працездатності внаслідок багаторічної роботи в шкідливих умовах позивач постійно відчуває фізичний біль та душевні страждання.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки працездатність втрачена позивачем під час виконання ним трудових обов`язків, тому наявні підстави, передбачені ст.ст.153,237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши, що враховуючи тяжкість наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності змін його здоров`я, розміру втрати працездатності, постійний характер страждань, з того приводу, що позивач змушений постійно проходити лікування, тривалість та характер моральних переживань, що пов`язані з необхідністю вжиття додаткових зусиль для організації свого життя у зв`язку зі ушкодженням здоров`я, місцевий суд дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги позивача про те, що розмір стягнутої судом моральної шкоди визначений без повного урахування роз`яснень п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року, з подальшими змінами, "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги характер і тривалість фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, тривалості праці в умовах шкідливих факторів на підприємстві відповідача, ступень втрати професійної працездатності, вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і збільшивши її з 65 000 грн. до 120 000 грн.

Доводи апеляційної скарги позивача в частині наявності підстав для стягнення у рахунок відшкодування завданої йому моральної шкоди у 422 500 грн. відхиляються, оскільки розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Посилання позивача в апеляційній скарзі, що суд першої інстанції прийшов необґрунтованого висновку про необхідність утримання з визначеного розміру відшкодування податків та зборів згідно чинного законодавства України, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки відповідно до Закону №466 внесено зміни до п.п.164.2.14 статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди (норма набрала чинності з 23 травня 2020 року).

До загального місячного (річного) оподаткування доходу платника податків, з урахування змін, внесених Законом № 466, включається у вигляді відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі визначеному законом (п.п.164.2.14 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України).

Враховуючи викладене, у разі якщо виплата немайнової (моральної) шкоди за рішенням суду здійснюється податковим агентом на користь фізичної особи - платника податків, то сума такої шкоди не включається до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Отже, з 23 травня 2020 року звільняється від оподаткування податком на доходи фізичних осіб відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Тому, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що розмір моральної шкоди підлягає стягненню з урахуванням утримання з нього обов`язкових податків і зборів.

Доводи апеляційної скарги відповідача в частині того, що позивач втратив право на відшкодування моральної шкоди у зв`язку з тим, що отримав грошову виплату як відшкодування моральної шкоди у розмірі 7 500 грн. за договором від 08 травня 2019 року, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки відповідні докази були надані відповідачем лише 01 липня 2022 року (а.с.101-102), в той час коли оскаржуване рішення ухвалене 25 квітня 2022 року. Копію позовної заяви та ухвали про відкриття провадження по справі представник ДП Східний ГЗК отримала 16 березня 2022 року (а.с.28).

У пункті 6 частини другої статті 356 ЦПК України передбачено, що в апеляційній скарзі мають бути зазначені, зокрема, нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої - третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічні за змістом висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі №145/474/17 (провадження №61-35488св18), постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2018 року у справі №№346/5603/17 (провадження №61-41031св18) та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року у справі №404/251/17 (провадження №61-13405св18).

Надаючи відповідний доказ суду апеляційної інстанції без попереднього його надання для оцінки судом першої інстанції, апелянт поважність причин неподання до суду першої інстанції вказаного доказу не зазначає, в той же час колегія суддів зауважує, що цивільне процесуальне судочинство здійснюється, зокрема, на основі принципів змагальності та диспозитивності, що знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом або витребування відповідних доказів у сторін, які в силу вимог процесуального закону повинні самостійно довести обставини, які мають значення для справи і на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, зокрема шляхом подання відповідних доказів, в той час як суд тільки оцінює надані сторонами матеріали.

Таким чином, враховуючи не наведення апелянтом поважності причин неподання відповідного доказу до суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, з огляду на положення статті 367 ЦПК України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, а рішення суду зміні відповідно до положень ст.376 ЦПК України. Тоді як, апеляційна скарга ДП Східний ГХК підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу державного підприємства Східний гірничо-збагачувальний комбінат залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 25 квітня 2022 року змінити в частині розміру суми відшкодування моральної шкоди, стягнутої з державного підприємства Східний гірничо-збагачувальний комбінат на користь ОСОБА_1 , збільшивши її з 65 000 грн. до 120 000 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.