Номер провадження: 22-ц/813/2769/22
Головуючий у першій інстанції Свячена Ю.Б.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.03.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів колегії: Громіка Р.Д.,

Дришлюка А.І.,

при секретарі: Ющак А.Ю.,

переглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 06 квітня 2021 року про призначення судової будівельно-технічної експертизи по справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Державного реєстратора Одеської філії ДП «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» Кравця Олександра Володимировича, ОСОБА_1 про скасування запису про державну реєстрацію, припинення права власності, -

В С Т А Н О В И В:

17 липня 2020 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись до суду із позовом до Державного реєстратора Одеської філії ДП «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» Кравця О.В., Снитко Л.В. про скасування запису про державну реєстрацію, припинення права власності.

В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що вони є членами однієї сімї та фактично проживають за адресою: АДРЕСА_1 . Власником суміжного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , є ОСОБА_1 , якою було здійснено будівництво двохповерхового житлового будинку, яке на думку позивачів проведено порушенням будівельних норм і правил. Після звернення до повноважних органів Одеської міської ради у вересня 2019 року позивачам стало відомо, що проведені ОСОБА_1 роботи з спірного будівництва є самочинними. Також зазначено, що за заявою відповідачки державний реєстратор Одеської філії ДП «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» Кравець О.В. вніс недостовірні відомості щодо спірного об`єкта нерухомого майна до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Вищезазначений факт порушує законні права та інтереси позивачів, у зв`язку із чим вони просять суд скасувати записи про державну реєстрацію права власності, здійснені державним реєстратором Одеської філії ДП «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» Кравцем О.В. 03.05.2017р. за індексним номером 35026976 про державну реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на квартиру загальною площею 50,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 , та індексним номером 35027315 про державну реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на квартиру загальною площею 66,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_4 . Припинити права власності ОСОБА_1 на квартиру загальною площею 50,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 , та квартиру загальною площею 66,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_4 .

Ухвалою Приморського районного суду від 31 липня 2020 року відкрито провадження за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до Державного реєстратора Одеської філії ДП «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» Кравця О.В., Снитко Л.В. про скасування запису про державну реєстрацію, припинення права власності.

28 січня 2021 року представник позивачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 адвокат Кукало О.М. звернулась до суду із заявою про призначення судової будівельно-технічної експертизи, на вирішення якої просила поставити наступні питання: 1.Чи відповідають виконані будівельні роботи за адресою: АДРЕСА_3 , АДРЕСА_5 проектній документації вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва? Якщо не відповідають, то в чому полягають невідповідності? 2. Якщо порушення існують, чи мають вони негативний вплив на можливість використання позивачами земельної ділянки та експлуатації житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 ? 3. Який вид будівництва (нове будівництво, реконструкція, капітальний ремонт, тощо) фактично виконаний на об`єкті за адресою: АДРЕСА_6 ?

Ухвалою Приморського районного суду від 06 квітня 2021 року по справі призначено судову будівельно-технічну експертизу на вирішення якої поставлено наступні питання: 1.Чи відповідають виконані будівельні роботи за адресою: АДРЕСА_3 , АДРЕСА_5 проектній документації та вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва? Якщо не відповідають, то в чому полягають невідповідності? 2. Якщо порушення існують, чи мають вони негативний вплив на можливість використання позивачами земельної ділянки та експлуатації житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 ? 3. Який вид будівництва (нове будівництво, реконструкція, капітальний ремонт, тощо) фактично виконаний на об`єкті за адресою: АДРЕСА_6 ?

Проведення експертизи доручено Одеському науково-дослідницькому інституту судових експертиз (вул. Успенська, 83/85, м. Одеса, 65011).

Судових експертів Одеського науково-дослідницького інституту судових експертиз попереджено про кримінальну відповідальність за ст. ст. 384, 385 КК України про дачу завідомо неправдивого висновку експерта та відмову від виконання покладених обов`язків без поважних причин.

Роз`яснено особам, що беруть участь у справі, зміст ст. 109 ЦПК України та зобов`язано сторони не перешкоджати експертам в проведенні експертизи для ухвалення висновку.

Оплату за проведення експертизи покладено на ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .. Провадження по справі №522/11539/20 зупинено до закінчення проведення експертизи та отримання висновку експерта за поставленими судом питаннями.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та відмовити у задоволенні заяви позивачів про призначення судової будівельно-технічної експертизи, посилаюсь на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

На підставі ст. 29 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», у виконання рішень зборів суддів Одеського апеляційного суду від 02.03.2022р. та 16.03.2022р., у зв`язку із введенням на території України воєнного стану відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022р., керуючись статтею 26 ЗУ «Про правовий режим воєнного стану», враховуючи рішення Ради суддів України №9 від 24.02.2022р. та рекомендації Ради суддів України від 02.03.2022р. щодо роботи судів в умовах воєнного стану, з метою вжиття невідкладних заходів для забезпечення безперебійного функціонування Одеського апеляційного суду, головою суду видано Розпорядження №1 від 02 березня 2022 року, до якого внесені зміни розпорядженням №2 від 16 березня 2022 року, відповідно до п.п. 3-4 якого:

Зважаючи на те, що велика кількість учасників судових процесів не завжди мають змогу подати заяву про відкладення розгляду справи через задіяння до функціонування критичної інфраструктури, вступ до лав Збройних сил України, підрозділів територіальної оборони, добровольчих воєнних формувань та інших форм протидії збройної агресії проти України, або не можуть прибути в суд у зв`язку з небезпекою для життя, розгляд цивільних справ продовжити без участі учасників провадження в приміщенні Одеського апеляційного суду.

Справи розглядаються без участі учасників провадження за наявності повідомлення про дату, час та місце розгляду справи та за відсутності заяви (заяв) про відкладення розгляду справи.

17 березня 2022 року від представника позивачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 адвоката Кукало О.М. надійшла заява про слухання справи без участі позивачів та їх представника. Крім того, адвокат просила відмовити у задоволення апеляційної скарги в повному обсязі.

ОСОБА_1 та державному реєстратору Одеської філії ДП «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» Кравцю О.В. судова кореспонденція, в тому числі судові повістки неодноразово надсилались на усі відомі суду адреси, однак судова кореспонденція поверталась до суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Згідно із ч. 1 ст. 130 ЦПК України у випадку відсутності в адресата офіційної електронної адреси судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки. Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду. У разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місце знаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

Недобросовісним користування процесуальними правами вважається, зокрема, заявлення численних необґрунтованих відводів суддям, нез`явлення представників учасників судового процесу в судові засідання без поважних причин та без повідомлення причин, подання необґрунтованих клопотань про вчинення судом процесуальних дій, подання зустрічних позовів без дотримання вимог ЦПК, одночасного оскарження судових рішень в різних видах проваджень, подання апеляційних та касаційних скарг на судові акти, які не можуть бути оскаржені тощо. Подібна практика, спрямована на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників судового процесу та суперечить вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

Також колегія суддів враховує, що відповідно до приписів ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги.

При цьому, явка сторін не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Верховний Суд в постанові від 01 жовтня 2020 року по справі №361/8331/18 висловився, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Вказана цивільна справа досить тривалий час перебуває у провадженні апеляційного суду, учасникам справи була надана можливість реалізувати свої процесуальні права з доведення своєї правової позиції по справі, однак сторона апелянта ухилялась від отримання судової кореспонденції.

Відповідно до ст. ст. 13, 43 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд. Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки.

Колегія суддів враховує, що апелянт, як ініціатор провадження на цій стадії, повинен проявляти процесуальну зацікавленість рухом своєї скарги та її розглядом.

Таким чином, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому розгляді справи, усвідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності належно сповіщених учасників справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Повне судове рішення виготовлене 28 березня 2022 року.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, та відзиві на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, за наступних підстав.

Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
У відповідності до ч.ч. 1, 2, 3, 5 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може перешкоджати учасникам справи у поданні доказів і зобов`язаний сприяти у поданні (забезпеченні) відповідних доказів, якщо їх подання є утрудненим або неможливим.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Судовий захист прав і свобод людини і громадянина необхідно розглядати як вид державного захисту прав і свобод людини і громадянина. і саме держава бере на себе такий обов`язок відповідно до частини другої статті 55 Конституції України. Право на судовий захист передбачає і конкретні гарантії ефективного поновлення в правах шляхом здійснення правосуддя. Відсутність такої можливості обмежує це право. А за змістом частини другої статті 64 Конституції України право на судовий захист не може бути обмежено навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану.

Конституція України гарантує кожному судовий захист його прав у межах конституційного, цивільного, господарського, адміністративного і кримінального судочинства України. Норми, що передбачають вирішення спорів, зокрема про поновлення порушеного права, не можуть суперечити принципу рівності усіх перед законом та судом і у зв`язку з цим обмежувати право на судовий захист.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Жоффер де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року зазначено, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним.

Стаття 16 ЦК врегульовує захист цивільних прав та інтересів судом та передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї статті наведено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів судом, який не є вичерпним, адже тут же зазначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Аналізуючи ст. ст. 15, 16 ЦК України, слід дійти висновку про те, що право на захист свого цивільного права має особа у разі його порушення, невизнання або оспорювання і що суд може захистити цивільне право або інтерес будь-яким способом, встановленим договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У постановах Верховного Суду від 08 серпня 2019 року у справі №450/1686/17 та від 15 липня 2019 року у справі №235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно із ст.ст. 79-80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Саме на позивача покладено обов`язок довести факт дійсного порушення її права, яке, на думку цієї особи, полягає у позбавленні її частини земельної ділянки діями відповідача щодо побудови нового паркану з порушенням межі між належними сторонам земельними ділянками.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

З аналізу наведених норм вбачається, що експертиза може бути призначена за умови необхідності отримання висновку з питань, які потребують спеціальних знань, відсутніх у суду, за умови, що дане питання входить до предмета доказування по даній справі. Ще однією умовою для призначення експертизи є відсутність у справі інших висновків експертів з цього приводу або ж обґрунтованість сумнівів у таких наявних висновках.

Судова експертиза повинна призначатися лише для встановлення даних, які входять в предмет доказування у справі, і не може стосуватися тлумачення і застосування правових норм.

В силу ч. 1 ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Відповідно до ч. ч. 4-6 ст. 103 ЦПК України, питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом. Учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта. У разі відхилення або зміни питань, запропонованих учасниками справи, суд зобов`язаний мотивувати таке відхилення або зміну. Питання, які ставляться експерту, і його висновок щодо них не можуть виходити за межі спеціальних знань експерта.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про судову експертизу» визначено, що судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Отже, діючим цивільним процесуальним законодавством передбачено, що експертиза у справі призначається судом у разі необхідності з`ясування фактичних обставин, що становлять предмет доказування. Також за змістом вказаних норм кожна сторона має право надавати суду докази на підтвердження обставин, на які вони посилаються, обставин, для з`ясування яких необхідні спеціальні знання - висновки експертизи. У разі, якщо у сторони відсутня можливість самостійно надати висновок, відповідна сторона вправі заявити перед судом клопотання про призначення відповідної експертизи.

Як встановлено матеріалами справи представник позивачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 адвокат Кукало О.М. в заяві про призначення судової будівельно-технічної експертизи, просила поставити на вирішення експертизи наступні питання: 1. Чи відповідають виконані будівельні роботи за адресою: АДРЕСА_3 , АДРЕСА_5 проектній документації та вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва? Якщо не відповідають, то в чому полягають невідповідності? 2. Якщо порушення існують, чи мають вони негативний вплив на можливість використання позивачами земельної ділянки та експлуатації житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 ? 3. Який вид будівництва (нове будівництво, реконструкція, капітальний ремонт, тощо) фактично виконаний на об`єкті за адресою: АДРЕСА_3 , АДРЕСА_5 ?

Також встановлено, що предметом спору в даній справі є скасування записів про державну реєстрацію права власності, здійснених державним реєстратором Одеської філії ДП «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» Кравцем О.В. 03.05.2017р. за індексним номером 35026976 про державну реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на квартиру загальною площею 50,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 , та індексним номером 35027315 про державну реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на квартиру загальною площею 66,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_4 , у зв`язку із їх незаконністю.

Виходячи з наведеного, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, та задовольнив клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи, з огляду на те, що предметом позову є скасування записів про державну реєстрацію права власності на квартири та припинення права власності, а відповідач не погоджується з доводами позивачів про, те що такі будівельні роботи за адресою: АДРЕСА_3 , АДРЕСА_5 не відповідають проектній документації та вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва, тому право власності підлягає скасуванню, а тому питання встановлення законності будівельних робіт є доцільним та потребує ретельного вивчення та спеціальних знань для правильного вирішення справи.

Крім того, слід зазначити, що згідно із п. п. 22-23 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва» №6від 30.03.2012р., під істотним порушенням будівельних норм і правил слід розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність.

При вирішенні питання про те, чи є відхилення від проекту істотним і таким, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, суди повинні в кожному випадку з`ясовувати, зокрема, наскільки збудована будівля за розміром відповідає площі, поверховості, розміщенню та іншим умовам, передбаченим проектом; як впливає допущене порушення з урахуванням місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів на планування, забудову, благоустрій вулиці, на зручність утримання суміжних ділянок тощо.

У необхідних випадках для з`ясування питань, що виникають при розгляді таких справ і потребують спеціальних знань, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може призначити відповідну експертизу згідно з вимогами статті 143 ЦПК.

Відсутність відповідної експертизи у разі необхідності її проведення може бути підставою для відмови в позові.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції в порушення норм процесуального права, в ухвалі Приморського районного суду від 06 квітня 2021 року про призначення судової будівельно-технічної експертизи була зазначена ст. 143 ЦПК України, яка регламентує порядок застосування заходів процесуального примусу та п. 5 ч. 1 ст. 202 ЦПК України, якого в ЦПК України не існує, оскільки зазначене не має суттєвого правового значення, та не може визнаватись як порушення норм процесуального права, та може бути лише технічною опискою.

Крім того, в мотивувальній частині ухвалі Приморського районного суду від 06 квітня 2021 року, обґрунтовуючи своє рішення про задоволення клопотання представника позивачів та про призначення судової будівельно-технічної експертизи, суд першої інстанції послався та статті 103, 108, 109 ЦПК України, які регламентують саме порядок призначення судової експертизи.

Апеляційний суд також відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не мав правових підставі для задоволення клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи, тому що в позовній заяві позивачі не зазначили які саме перешкоди та в чому саме полягає порушення у здійсненні права користування власністю створює ОСОБА_1 , оскільки зазначене може бути лише підставою для відмови в задоволенні позовних вимог, під час винесення судом остаточного рішення по справі, та немає правового значення під час вирішення судом процесуального питання про призначення судової експертизи.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про призначення судової будівельно-технічної експертизи, оскільки для встановлення даних, які входять до предмету доказування по справі та мають значення для неї, необхідні спеціальні знання, без яких встановити відповідні обставини неможливо.

Наведені в апеляційній скарзі доводи по своїй суті зводяться до неправильного тлумачення заявником норм цивільного законодавства України та правильність висновків суду не спростовують.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що законних підстав для скасування ухвали суду першої інстанції немає, тому у відповідності до вимог п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 06 квітня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та подальшому оскарженню не підлягає.
Повний текст судового рішення складено: 28 березня 2022 року.
Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік