ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.03.2022 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи № 521/21461/21

Апеляційне провадження № 22-ц/813/5934/22

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Колеснікова Г.Я. (суддя-доповідач),

суддів: - Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу адвоката Попової Ірини Сергіївни в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Малиновського районного суду м.Одеси від 22 грудня 2021 року, постановлену під головуванням судді Роїка Д.Я.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заяви про забезпечення позову

У грудні 2021 року ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви до ОСОБА_3 про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, та виселення, в якій просила заборонити ОСОБА_3 вчиняти будь-які дії спрямовані на перешкоджання заявниці:

- користуватись квартирою АДРЕСА_1 ;

- можливістю зайти до вказаної квартири (а.с.2-6).

Короткий зміст судового рішення

Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 22 грудня 2021 року заяву повернуто ОСОБА_1 з тих підстав, що вона не відповідає вимогам п.п.3,7ч.1ст.151 ЦПК України (а.с.22-23).

Доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі адвокат Попова І.С. в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та направити заяву для продовження її розгляду до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд не звернув увагу на те, що:

- заява про забезпечення позову відповідає вимогам ст.151 ЦПК України;

- до заяви, серед інших письмових доказів, долучено копії заяв за підписами трьох сусідів, які підтверджують вчинення відповідачем дій із накопичення сміття у квартирі та не проживання в ній ОСОБА_1 .

Правом відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_3 не скористався.

Позиція апеляційного суду

Відповідно до правил ч.13 ст.7, ч.2 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга розглянута в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Постановляючи ухвалу про повернення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заява не відповідає вимогам п.п.3,7 ч.1 ст.151 ЦПК України, а саме, що:

- неможливо встановити пов`язання заходів забезпечення позову з предметом спору;

- неповно та неконкретно викладено обґрунтування необхідності забезпечення позову;

- відсутні належні докази, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову істотно ускладнить чи унеможливіть поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він не відповідає нормам процесуального права.

Відповідно до ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Статтею 151 ЦПК України встановлені вимоги до змісту і форми заяви про забезпечення позову.

Зокрема, заява про забезпечення позову, окрім іншого, повинна містити:

-предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову (п.3ч.1 ст.151 ЦПК України);

- інші відомості, потрібні для забезпечення позову (п.3ч.1 ст.151 ЦПК України).

Відповідно ч.2 ст. 151 ЦПК України, якщо заява про забезпечення позову подається до відкриття провадження у справі, в такій заяві додатково зазначаються повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) інших осіб, які можуть отримати статус учасника справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України, відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Аналогічні вимоги до заяви про забезпечення позову містяться і у п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу позивача та відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у розі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Встановлено, що у грудні 2021 року ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви до ОСОБА_3 про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням та виселення із квартири, в якій просила заборонити ОСОБА_3 вчиняти будь-які дії спрямовані на перешкоджання заявниці:

- користуватись квартирою АДРЕСА_1 ,

- можливістю зайти до вказаної квартири.

Із змісту заяви також видно, що:

-сторони перебували з 1983 по 1997 роки у зареєстрованому шлюбі, під час якого, 13 вересня 1996 року на ім`я ОСОБА_1 придбана спірна квартира;

-у лютому 2011 року, через дії ОСОБА_3 , заявниця була вимушена з`їхати з квартири;

-на даний час ОСОБА_3 , не оплачує комунальні послуги, живе в антисанітарних умовах, систематично вчиняє перешкоди у користуванні квартирою до якої ОСОБА_1 не має доступу (а.с.2-6).

До заяви додані: копія свідоцтва про розірвання шлюбу, копія договору купівлі-продажу квартири від 13 вересня 1996 року, копія довідки КП «БТІ» ОМР від 23 вересня 2020 року за вих.№518753.36.20, копії заяв сусідів про утримання ОСОБА_3 спірної квартири в антисанітарних умовах та непроживання ОСОБА_1 у квартирі з 2011 року та інші докази (а.с.10-13,14,16,17).

Таким чином, як зміст заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви, так і додані до неї докази, свідчать про те, що заявницею при подачі заяви про забезпечення позову дотримані вимоги ст.151 ЦПК України, що дозволяє суду першої інстанції прийняти судове рішення по суті даної заяви.

Окрім цього, у разі необхідності, суд першої інстанції може також скористатися правилами ч.ч.3,4 ст.153 ЦПК України, які передбачають право суду викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, або сторони, для надання пояснень чи додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно з п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення незаконної ухвали.

Суд апеляційної інстанції доходить висновку про те, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції суперечить завданню цивільного судочинства та не відповідає конституційним принципам щодо гарантованого судового захисту прав, а також доступу до правосуддя, закладеного, зокрема, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

У контексті наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про повернення заяви про забезпечення позову та невірно застосував положення ч.10 ст.153 ЦПК України, зазначивши, при цьому, помилково ч.9 ст.153 ЦПК України, яка не регулює спірні правовідносини.

Тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала суду скасуванню, з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст.369,374,379,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Попової Ірини Сергіївни в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Малиновського районного суду м.Одеси від 22 грудня 2021 року скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: