Справа № 455/1782/21 Головуючий у 1 інстанції: Кушнір А.В.
Провадження № 22-ц/811/1328/22 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мельничук О.Я.,

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.,

при секретарі Ждан К.О.,

з участю позивачки ОСОБА_1 , представника позивачки ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Укрпошта» на рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 16 травня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрпошта» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В :

12.11.2021 року позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що з 26.06.1998 року працювала в АТ «Укрпошта», з 26.07.2019 року переведена на посаду начальника відділення зв`язку поштового ВПЗ Старий Самбір.

Вказує, що наказом (розпорядженням) Львівської дирекції АТ «Укрпошта» від 20.10.2021 №452/к «Про припинення трудового договору (контракту) 21.10.2021 вона була звільнена з посади начальника відділення зв`язку поштового ВПЗ Старий Самбір Львівської дирекції АТ «Укрпошта» у зв`язку з втратою довір`я на підставі п.2 ст. 41 КЗпП України.

Вважає, що своїми діями, які полягали в її незаконному звільненні, відповідач грубо порушив її права, що призвело до нанесення їй матеріальної шкоди. Звільнення вважає незаконним та таким, що проведено з грубим порушенням законодавчо встановленої процедури, оскільки вона не вчиняла будь-яких дій за які її можна звільнити за п.2 ст. 41 КЗпП України. Відповідач звільняючи її з роботи не вказав, які винні дії були з її боку, не ознайомив із підставами звільнення, зокрема службовою запискою начальника ВПБ у Львівській дирекції та резолюцією директора. Внаслідок порушення відповідачем її трудових прав в результаті незаконного звільнення та вимушеного прогулу не одержує належну їй заробітну плату.

З огляду на наведене, просить суд визнати протиправним та скасувати наказ (розпорядження) Львівської дирекції АТ «Укрпошта» від 20.10.2021р. №452/к «Про припинення трудового договору (контракту) ОСОБА_1 », поновити її на посаді начальника відділення зв`язку поштового ВПЗ Старий Самбір Львівської дирекції АТ «Укрпошта» з 22.10.2021 року, рішення про поновлення на роботі допустити до негайного виконання, стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 22 жовтня 2021 року по день поновлення на роботі з розрахунку середньоденної заробітної плати.

06.01.2022 позивачка ОСОБА_1 подала заяву про збільшення розміру позовних вимог (а.с.127), в якій просить п.3 позовних вимог вважати викладеним в наступній редакції: «стягнути з Львівської дирекції АТ «Укрпошта» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 22 жовтня 2021 року по день поновлення на роботі з розрахунку середньоденної заробітної плати в розмірі 728,40 гривень». Позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області від 16 травня 2022 року позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрпошта» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ (розпорядження) Львівської дирекції Акціонерного товариства «Укрпошта» від 20.10.2021 №452/к «Про припинення трудового договору (контракту) ОСОБА_1 ».

Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділення зв`язку поштового ВПЗ Старий Самбір Львівської дирекції Акціонерного товариства «Укрпошта» з 22 жовтня 2021 року.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Укрпошта» (адреса: м.Київ, вул.Хрещатик, 22; код ЄДРПОУ- 21560045), в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки та зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 22 жовтня 2021 року по 16 травня 2022 року в розмірі 104161 (сто чотири тисячі сто шістдесят одну) гривню 20 копійок (сума визначена без врахування утримання податків та інших обов`язкових платежів).

Стягнуто з Акціонерного товариства «Укрпошта» (адреса: м.Київ, вул.Хрещатик, 22; код ЄДРПОУ- 21560045), в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки та зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) гривень 00 копійок.

Рішення суду в апеляційному порядку оскаржило Акціонерне товариство «Укрпошта». Вважає рішення суду незаконним та необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, а висновки суду є такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. Звертає увагу, що причиною звільнення позивачки було внесення нею недостовірних відомостей до документів облікової документації недостовірних даних щодо роботи прибиральниці ОСОБА_4 , внесення неправдивих даних щодо годин роботи прибиральниці, ознаки недостовірності заяв про відпустки, що підтверджується показами свідків. Також зазначає про неправильність здійсненого судом розрахунку для визначення середнього заробітку позивачки. В апеляційній скарзі скаржник просить скасувати рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 16 травня 2022 року і постановити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю. Судові витрати просить покласти на позивачку.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга Акціонерного товариства «Укрпошта» непідлягає до задоволення із наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд виходив з тих обставин, що відповідачем в ході розгляду справи не доведено належними та допустимими доказами фактів винних дій позивачки ОСОБА_1 , які б обґрунтовували недовіру до останньої та надавали право для її звільнення у зв`язку з втратою довір`я (п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України), що є підставою визнання протиправним та скасування наказу (розпорядження) Львівської дирекції Акціонерного товариства «Укрпошта» від 20.10.2021 №452/к «Про припинення трудового договору (контракту) ОСОБА_1 » та поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділення зв`язку поштового ВПЗ Старий Самбір Львівської дирекції Акціонерного товариства «Укрпошта» з 22 жовтня 2021 року. Окрім цього, суд прийшов до висновку, що у зв`язку з вимушеним прогулу за період з 22 жовтня 2021 року по день поновлення на роботі 16 травня 2022 року ОСОБА_1 підлягає виплата середня заробітна плата в розмірі 104161,20 грн.

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних обставин.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 з 26.07.2019 року працювала на посаді начальника відділення зв`язку поштового ВПЗ Старий Самбір Львівської дирекції Акціонерного товариства «Укрпошта» (відповідача у справі). Наказом (розпорядженням) Львівської дирекції Акціонерного товариства «Укрпошта» від 20.10.2021 №452/к «Про припинення трудового договору (контракту) ОСОБА_1 » позивачка ОСОБА_1 була звільнена 21.10.2021 з посади начальника відділення зв`язку поштового Відділення поштового зв`язку Старий Самбір, у зв`язку з втратою довір`я п.2 ст.41 КЗпП України, підстава: службова записка начальника ВПБ у Львівській дирекції, резолюція директора (а.с.12).

Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними в матеріалах справи копіями трудової книжки ОСОБА_1 (а.с.5-11) та наказу (розпорядження) Львівської дирекції Акціонерного товариства «Укрпошта» від 20.10.2021 №452/к «Про припинення трудового договору (контракту) ОСОБА_1 » (а.с.12).

Із змісту службової записки Начальника ВПБ у Львівській дирекції АТ «Укрпошта» В.В. Палінського на ім`я Директора Львівської дирекції АТ «Укрпошта» Савчук Є.Ф. №18.1.1-12-1273 від 08.10.2021, копія якої міститься в матеріалах справи (а.с.191), слідує, що Відділом поштової безпеки (ВПБ) у Львівській дирекції АТ «Укрпошта» проведено перевірку стану організації заходів з прибирання приміщення відділення поштового зв`язку (ВПЗ) Старий Самбір ( АДРЕСА_2 , начальник ОСОБА_1 ) Центру поштового зв`язку (ЦПЗ) Дрогобич. Результати перевірки вказують на грубі порушення, допущені начальником ВПЗ ОСОБА_1 та прибиральником виробничих приміщень цього відділення ОСОБА_4 , оскільки отримані дані свідчать про те, що остання свої обов`язки фактично не виконувала з часу працевлаштування (01.02.2018) до вересня 2021, хоча одержувала заробітну плату у встановленому порядку, згідно табелів обліку робочого часу, оформлених керівником ВПЗ ОСОБА_1 (за час перебування останньої на посаді). Робоча інструкція прибиральниці ОСОБА_4 у ВПЗ ОСОБА_5 не складалась. Вивчені ВПБ заяви на щорічні відпустки ОСОБА_4 датовані відповідно 17.04.2020 та від 10.03.2021 дають підстави вважати, що вони виконані іншою особою, можливо начальником відділення ОСОБА_1 , тобто свідчать про фальсифікацію таких документів. Надані керівнику філії пояснення ОСОБА_1 від 04.10.2021 свідчать про нещирість останньої, оскільки суперечать поясненням згаданої прибиральниці ОСОБА_4 (підтвердила свою відсутність на роботі) та інших працівників відділення (листонош ОСОБА_6 , ОСОБА_7 і ОСОБА_8 ), диспетчера поштового зв`язку ОСОБА_9 а також Доповідній записці заступника начальника ВПЗ Досяк Н.І., котрі не підтвердили виконання робіт зазначеним прибиральником. Вказані працівники також зазначили, що прибирання приміщень ВПЗ Старий Самбір проводила особисто начальник відділення ОСОБА_1 що не передбачено її посадовими обов`язками. Таким чином, дії/бездіяльність начальника відділення ОСОБА_1 суперечать вимогам пп.4.4.7, 4.4.28, 4.4.36 та 4.6.2 Положення про ОСОБА_10 , затвердженого керівником Львівської філії 11.01.2021. Відповідальність ОСОБА_1 за допущені у ВПЗ порушення щодо організації прибирання приміщень відділення визначена пп. 4.6.1, 4.6.2 та 4.6.5 згаданого Положення.

Відповідно до Положення про відділення поштового зв`язку Старий Самбір Львівської дирекції (далі-Філія) Акціонерного товариства «Укрпошта» (далі-Товариство), затвердженого директором Львівської дирекції АТ «Укрпошта» 11.01.2021, копія кого міститься в матеріалах справи (а.с.17-26):

- пп.1.2 Відділення поштового зв`язку Ст.Самбір у відповідності до наказу Львівської дирекції АТ «Укрпошта» є виробничим структурним підрозділом Львівської дирекції Акціонерного товариства «Укрпошта»;

- пп.1.7 ВПЗ не є юридичною особою і здійснює свою діяльність від імені Товариства в межах повноважень, наданих йому Філією і закріплених цим Положенням, на території, визначеній Філією;

- пп.1.8 ВПЗ очолює начальник відділення зв`язку поштового (далі начальник ВПЗ), який призначається наказом Філії за погодженням із заступником директора з розвитку мережі філії;

- пп.1.13 Виробничі, трудові відносини, питання охорони праці, надання соціальних гарантій у ВПЗ регулюються законодавством України, наказами, розпорядженнями, іншими нормативно-правовими актами органів виконавчої влади, Колективним договором Товариства, правилами внутрішнього трудового розпорядку;

- п.4.4 Начальник ВПЗ зобов`язаний забезпечити:

- пп.4.4.7 ведення обліку робочого часу працівників ВПЗ, складання графіків відпусток працівників ВПЗ за погодженням із заступником директора філії з розвитку мережі,

- пп.4.4.28 контроль дотримання трудової дисципліни підлеглих працівників;

- пп.4.4.36 дотримання трудової дисципліни, правил внутрішнього трудового розпорядку Товариства, правил і норм протипожежної безпеки та охорони праці, виробничої санітарії тощо;

- пп.4.6 на начальника ВПЗ покладається відповідальність за:

- пп.4.6.1 невиконання або неналежне/ /несвоєчасне виконання завдань/планових показників та обов`язків, визначених ним Положенням, відповідно до законодавства України;

- пп.4.6.2 незабезпечення раціональної розстановки працівників ВПЗ на робочих місцях, недотримання виконавчої та трудової дисципліни, не налагодження ефективних виробничих (службових) взаємовідносин і зв`язків між працівниками;

- пп.4.6.3 несвоєчасність оприбуткування отриманих коштів за надані послуги ВПЗ;

- пп.4.6.4 недостовірність звітних даних, відомостей та інших матеріалів, підготовлених ВПЗ, не повне оприбуткування грошових сум, що надійшли до каси ВПЗ;

- пп.4.6.5 начальник ВПЗ несе колективну та повну індивідуальну матеріальну відповідальність за заподіяну шкоду, відповідно до діючого законодавства та договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність;

- пп.4.6.6 незабезпечення збереження грошових коштів, поштових відправлень, обладнання у ВПЗ;

- пп.4.6.7 порушення нормативних строків пересилання поштових та інших відправлень;

-пп.4.6.8 недотримання режиму робота ВПЗ;

- пп.4.6.9 нераціональне та неефективне використання майна, що отримано зі складу для організації виробничого процесу;

- пп.4.6.10 порушення вимог законодавства у сфері запобігання та протидії, а також вимог внутрішніх документів АТ «Укрпошта» з питань фінансового моніторингу.

За змістом Довідки щодо порушень в організації процесу прибирання приміщень ВПЗ Старий Самбір ЦПЗ Дрогобич Начальника ВПБ у Львівській дирекції АТ «Укрпошта» Палінського В.В. №18.1.1-07-1286 від 11.10.2021, слідує, що за результати перевірки зроблено наступні висновки. Надані керівнику філії пояснення ОСОБА_1 від 04.10.2021 свідчать про нещирість останньої, оскільки суперечать поясненням згаданої прибиральниці ОСОБА_4 (підтвердила свою відсутність на роботі) та інших працівників відділення (листонош ОСОБА_11 , ОСОБА_7 і ОСОБА_8 ), диспетчера поштового зв`язку ОСОБА_9 а також Доповідній записці заступника начальника ВПЗ ОСОБА_12 , котрі не підтвердили виконання робіт зазначеним прибиральником. Вказані працівники також зазначили, що прибирання приміщень ВПЗ Старий Самбір проводила особисто начальник відділення ОСОБА_1 що не передбачено її посадовими обов`язками. Тобто, дії/бездіяльність начальника відділення ОСОБА_1 суперечать вимогам пп.4.4.7, 4.4.28, 4.4.36 та 4.6.2 положення про ВПЗ Старий Самбір, затвердженого керівником Львівської філії 11.01.2021. Відповідальність ОСОБА_1 за допущені у ВПЗ порушення щодо організації прибирання приміщень відділення визначена пп. 4.6.1, 4.6.2 та 4.6.5 згаданого Положення. Сумнівними є також пояснення попереднього начальника відділення Старий Самбір ОСОБА_13 від 23.09.2021, котра виступала ініціатором працевлаштування ОСОБА_4 та складала табелі обліку робочого часу останньої у період з лютого 2018 по липень 2019 (включно). Робочу інструкцію прибиральника виробничих приміщень ОСОБА_4 керівництвом ЦВПЗ (в подальшому ВПЗ) Старий Самбір ( ОСОБА_13 , ОСОБА_1 ) впроваджено не було, відповідно і контроль за виконанням такого документу не міг забезпечуватись. Прибиральником виробничих приміщень ВПЗ Старий Самбір ЦПЗ Дрогобич ОСОБА_4 допущено порушення трудової дисципліни і правил внутрішнього трудового розпорядку Товариства. На теперішній час відреагувати на таке порушення не представляється можливим, оскільки наказом дирекції від 06.09.2021 № 399/К вказану особу звільнено з роботи 07.09.2021 за угодою сторін (п. 1 ст. 36 КЗпП України). Виявлені у ВПЗ Старий Самбір порушення можуть вказувати на ознаки кримінально-караних діянь (ст. 366 КК України) з боку колишнього і теперішнього керівників ЦВПЗ (ВПЗ) Старий Самбір ОСОБА_13 і ОСОБА_1 , котрі систематично протягом лютого 2018 - серпня 2021 вносили дані про відпрацьовані години у Табелі обліку робочого часу прибиральника виробничих приміщень цього відділення ОСОБА_4 , яка фактично могла на роботу не виходити і прибирання ВПЗ не проводити. Такі функції могли виконуватись вищезгаданими керівниками особисто. Питання про те, які особи і яким чином розпоряджалися грошовими коштами, що надходили на зарплатну картку ОСОБА_4 , може бути з`ясовано правоохоронними органами у разі передачі до них матеріалів перевірки ВПБ у Львівській дирекції. Вивчені ВПБ заяви на щорічні відпустки ОСОБА_4 , датовані відповідно 17.04.2020 та від 10.03.2021 дають підстави вважати, що вони виконані іншою особою, можливо, начальником відділення ОСОБА_1 , тобто свідчать про фальсифікацію таких документів (ст. 366 КК України), що також може бути встановлено правоохоронцями. Дії/бездіяльність прибиральника виробничих приміщень ВПЗ Старий Самбір ОСОБА_4 може підпадати під ознаки кримінального правопорушення передбаченого ст. 190 КК України «шахрайство», розгляд чого є компетенцією Національної поліції. (а.с.95-98).

Згідно Договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 02.01.2007 (а.с.99), ОСОБА_1 прийняла на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення охорони грошей та матеріальних цінностей, які передані їй адміністрацією.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні суду першої інстанції вказала, що вона працювала прибиральницею у ВПЗ Старий Самбір АТ «Укрпошта», приймала її на роботу ОСОБА_13 , яка на той час була начальником ВПЗ Старий Самбір, вони домовилися, що вона буде прибирати приміщення зранку та вечором, так вона і прибирала кожного дня. В подальшому, коли ОСОБА_13 перевели в м.Самбір, начальником стала ОСОБА_1 , і вона ( ОСОБА_4 ) надалі продовжувала працювати та прибирати приміщення.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні суду першої інстанції вказала, що вона працює листоношею ВПЗ Старий Самбір, хто прибирав приміщення відділення пошти їй не відомо, вона не цікавилася, але ОСОБА_4 бачила на пошті. Коли вона приходила на роботу, то вже було прибрано.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні суду першої інстанції вказала, що вона працює інженером відділу ВКА АТ «Укрпошта» і її робоче місце в м.Дрогобич, вона видає всі накази по м.Старий Самбір. З режимом роботи працівників має ознайомлювати керівник відділення, табель обліку робочого часу вона візує, проте складає начальник відділення, по табелях зауважень не було. З`ясувалося, що приміщення відділення пошти ВПЗ Старий Самбір прибирає сама начальник ОСОБА_15 , а не прибиральниця ОСОБА_4 , в зв`язку з чим відбиралися пояснення, проводилася перевірка. Пізніше ОСОБА_4 написала заяву на звільнення на угодою сторін, про що і було видано наказ.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні суду першої інстанції вказала, що на даний час працює начальником поштового відділення ВПЗ Старий Самбір, коли працювала ОСОБА_1 була її заступником. За час роботи ОСОБА_1 постійно прибирала приміщення, хоча прибиральницею рахувалася ОСОБА_4 , яку вона до серпня 2021 року ніколи у відділенні не бачила. В кінці серпня 2021 року ОСОБА_1 привела ОСОБА_4 до відділення пошти та ознайомила з нею працівників.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні суду першої інстанції вказала, що працює листоношею у ВПЗ Старий Самбір та часто бачила, що ОСОБА_1 прибирала приміщення, в кінці серпня 2021 побачила, що прибирає інша людина - ОСОБА_4 , до того вона її не бачила, і вони не знайомі.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні суду першої інстанції вказала, що працює листоношею у ВПЗ Старий Самбір, прибиральницю ОСОБА_4 побачила вперше 31.08.2021, до того приміщення пошти постійно прибирала ОСОБА_1 .

Судом також встановлено, що по вказаних обставинах на даний час проводиться досудове розслідування в рамках кримінального провадження №0000423 від 25.10.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України, яке перебуває в провадженні СВ ВП №1 Самбірського РВП ГУ НП у Львівській області (а.с.89).

Постановою керівника Самбірської окружної прокуратури О.Теличко постанову слідчого СВ відділення поліції №1 Самбірського РВП ГУНП у Львівській області від 29.12.2021 про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000423 від 25.10.2021 скасовано. Постанову про скасування постанови слідчого про закриття кримінального провадження та матеріали досудового розслідування за №0000423 для організації подальшого досудового розслідування направлено в СВ ВП №1 Самбірського РВП ГУ НП у Львівській області (а.с.235-236).

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений статтею 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Таким актом національного законодавства України є зокрема Конвенція Міжнародної Організації Праці № 158 про припинення трудових відносин з ініціативи підприємця 1982 року, яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 04 лютого 1994 року N 3933-XII (далі - Конвенція).

Згідно із статтею 4 вказаної Конвенції трудові відносини з працівниками не припиняються, якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, пов`язаного із здібностями чи поведінкою працівника або викликаного виробничою потребою підприємства, установи чи служби.

За змістом статті 4 цієї Конвенції тягар доведення законної підстави для звільнення лежить на роботодавцеві.

Постановою №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», Пленум Верховного Суду України звернув увагу на необхідність неухильного додержання при розгляді трудових спорів Конституції України, КЗпП і інших актів законодавства України. Діяльність судів по розгляду справ цієї категорії повинна спрямовуватися на всемірну охорону конституційного права кожного на працю, яке включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується, а також на охорону прав і законних інтересів підприємств, установ, організацій, на зміцнення трудової та виробничої дисципліни, на виховання працівників у дусі свідомого й сумлінного ставлення до праці.

У частині першій статті 21 КЗпП України, передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір`я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу.

Розірвання трудового договору за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України можливе за таких умов: 1) безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл тощо); 2) винна дія працівника; 3) втрата довір`я до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу.

Правовий аналіз цієї норми матеріального права дає підстави для висновку про те, що вона не передбачає настання для роботодавця негативних наслідків, чи наявності завданої роботодавцю матеріальної шкоди як обов`язкової умови для звільнення працівника; звільнення з підстави втрати довір`я може вважатися обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями).

Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у Постановах Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 592/7118/17 (провадження № 61-24468св18) та від 11 червня 2020 року у справі № 643/13899/17 (провадження № 14-48176св18).

Відповідно до Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року (зі змінами) роз`яснено, що звільнення з підстав втрати довіри (пункт 2 статті 41 КЗпП) суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом тощо), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довіри (зокрема порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). При встановленні у передбаченому законом порядку факту вчинення працівниками розкрадання, хабарництва і інших корисливих правопорушень ці працівники можуть бути звільнені з підстав втрати довіри до них і в тому випадку, коли зазначені дії не пов`язані з їх роботою.

Вирішуючи під час розгляду справи про поновлення на роботі працівника, звільненого за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України, питання щодо віднесення позивача до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, суд у кожному конкретному випадку повинен з`ясувати: чи становить виконання операцій, пов`язаних з таким обслуговуванням цінностей, основний зміст трудових обов`язків позивача; чи носить виконання ним указаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей.

Аналогічний висновок міститься у Постанові Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 613/598/16-ц (провадження № 61-22259св18) та постанові Верховного Суду від 26 лютого 2020 року, справа №592/7118/17).

Звільнення працівника у зв`язку із втратою довір`я до нього на підставі пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України може мати місце за умови вчинення ним винних дій. При цьому, не має значення, чи були протиправні дії вчинені навмисно або внаслідок необережного ставлення до виконання своїх обов`язків, чи передбачав працівник або повинен був передбачити негативні наслідки своїх дій. Провина працівника має бути доведена власником або уповноваженим ним органом за допомогою фактів та об`єктивних обставин, що свідчать про винні дії працівника; це може бути, наприклад: систематична нестача довірених йому цінностей; безвідповідальне, халатне ставлення до своїх трудових обов`язків; порушення правил торгівлі; крадіжки; обмірювання, обважування покупців; завищення цін; привласнення матеріальних цінностей тощо.

Втрата довір`я може бути наслідком вчинення проступку, який дає підстави для висновку, що подальше залишення працівника на роботі, пов`язаній з обслуговуванням грошових і матеріальних цінностей, може призвести до їх утрати. Водночас, підозра власника або уповноваженого ним органу не може бути підставою для виявлення недовір`я до працівника.

Таким чином, роботодавець має обґрунтувати свою недовіру до працівника фактами вини працівника, наявністю підстави для звільнення за недовірою і довести вину працівника.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові ВС від 06.02.2019 року у справі №711/6670/16-ц.

Відповідно до вимог ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Аналіз зазначених правових норм у їх сукупності з положеннями ст. 43 Конституції України дає підстави для висновку про те, що за змістом ч. 1 ст. 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом.

Слід зазначити, що статтею 43 КЗпП України передбачено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.2 ст.76 ЦПК України ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до положень ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 79 ЦПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно ч.2 ст.80 ЦПК України питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.5 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

У відповідності до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням вимог трудового законодавства у справах про поновлення на роботі, в яких оспорюється законність звільнення, обов`язок доказування правомірності прийнятих при цьому рішень, вчинених дій покладається на відповідача. При цьому розгляд та вирішення трудових спорів повинні спрямовуватися на охорону конституційного права кожного на працю (Постанова Верховного Суду від 23.01.2018 в справі № 273/212/16-ц).

Як вбачається зі змісту службової записки Начальника ВПБ у Львівській дирекції АТ «Укрпошта» від 08.10.2021, на підставі якої було видано спірний наказ, відповідачем у діях/бездіяльності позивачки ОСОБА_1 встановлено порушення вимог пп.4.4.7, 4.4.28, 4.4.36 та 4.6.2 Положення про ОСОБА_10 . Відповідальність ОСОБА_1 за допущені у ВПЗ порушення щодо організації прибирання приміщень відділення визначена пп. 4.6.1, 4.6.2 та 4.6.5 згаданого Положення.

Колегія суддів вважає не доведеним з сторони відповідача належними та допустимими доказами неналежне виконання позивачкою вищевказаних посадових обов`язків чи неякісного їх виконання.

Викладені у службові записці результати перевірки, зокрема, про те, що прибиральниця виробничих приміщень ВПЗ Старий Самбір ОСОБА_4 свої обов`язки не виконувала з часу працевлаштування (01.02.2018) до вересня 2021, не знайшли свого об`єктивного підтвердження в ході розгляду даної справи.

Так, наказом (розпорядженням) Львівської дирекції ПАТ «Укрпошта» № 39/К від 31.01.2018 про прийняття на роботу, ОСОБА_4 була прийнята на роботу з 01.02.2018 прибиральницею виробничих приміщень на 0,4 од. ОСОБА_16 (а.с.50).

Проте, фактів порушень трудової дисципліни і правил внутрішнього трудового розпорядку прибиральницею виробничих приміщень ВПЗ Старий Самбір ОСОБА_4 , за період її роботи на вказаній посаді з часу працевлаштування, відповідачем зафіксовано не було, жодного відповідного акту про відсутність ОСОБА_4 на робочому місці за цей період не складалось, дисциплінарні стягнення щодо даного працівника відсутні, зауважень щодо неякісного прибирання приміщення ВПЗ ОСОБА_5 не надходило, матеріали справи таких доказів не містять.

Крім того, за результатами вищевказаної перевірки прибиральника виробничих приміщень ВПЗ Старий Самбір ОСОБА_4 не було притягнуто до дисциплінарної відповідальності, а наказом (розпорядженням) Львівської дирекції АТ «Укрпошта» від 06.09.2021 № 339/К «про припинення трудового договору (контракту) ОСОБА_4 звільнено 07.09.2021 з посади прибиральника виробничих приміщень за угодою сторін п.1 ст. 36 КЗпП України (а.с.51).

Щодо показань свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , а також наявних в матеріалах справи письмових пояснень працівників ВПЗ Старий Самбір, про те, що вони не бачили прибиральниці ОСОБА_4 на робочому місці під час прибирання приміщень у ВПЗ Старий Самбір, суд першої інстанції правильно звернув увагу, що такі спростовуються даними табелів обліку робочого часу, копії яких містяться в матеріалах справи (а.с.70-87, 90-94, 100-122), які є офіційними документами первинної облікової документації, в яких зафіксована кількість днів та годин відпрацьованих вказаним працівником.

При цьому, згідно із пояснень сторін посадова (робоча) інструкція прибиральника виробничих приміщень ВПЗ Старий Самбір не складалася.

Більше того, показання свідка ОСОБА_12 та письмові пояснення (доповідна) про те, що ОСОБА_4 фактично не виконувала свої посадові обов`язки з часу працевлаштування, суперечить даним табелів обліку робочого часу, зокрема, за серпень 2021, які підписані самою ж ОСОБА_12 під час виконання нею обов`язків начальника відділення.

Твердження відповідача про те, що позивачка свідомо вносила завідомо неправдиву інформацію в табель робочого часу щодо роботи прибиральниці, отримувала її заробітну плату та підробила заяви на щорічні відпустки ОСОБА_4 , суд не приймає до уваги, оскільки такі обставини можуть бути встановлені лише за результатами розгляду відповідного кримінального провадження на підставі судового рішення, а згідно ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Разом із цим, в матеріалах справи відсутнє судове рішення, яким було б встановлено факт таких неправомірних дій позивачки, досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000423 на даний час триває.

Таким чином, оскільки відповідачем в ході розгляду справи не доведено належними та допустимими доказами фактів винних дій позивачки ОСОБА_1 , які б обґрунтовували недовіру до останньої та надавали право для її звільнення у зв`язку з втратою довір`я (п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України), суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що наказ (розпорядження) Львівської дирекції Акціонерного товариства «Укрпошта» від 20.10.2021 №452/к «Про припинення трудового договору (контракту) ОСОБА_1 » слід визнати протиправним та скасувати, і поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділення зв`язку поштового ВПЗ Старий Самбір Львівської дирекції Акціонерного товариства «Укрпошта» з 22 жовтня 2021 року.

Колегія суддів звертає увагу, що скаржником ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції не доведено належними і допустимими доказами факту свідомого внесення завідомо неправдивої інформації в табель робочого часу щодо роботи прибиральниці, отримання її заробітної плату та підроблення заяви на щорічні відпустки ОСОБА_4 .. В матеріалах справи відсутнє судове рішення, яким було б встановлено факт таких неправомірних дій позивачки, досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000423 на даний час триває.

Положеннями ч.2 ст.235 КЗпП України передбачено, що при ухваленні рішення про поновлення на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Покликання скаржника на те, що позивачка в останні два місяці перед звільнення не працювала, а отже суд не мав права брати до уваги нараховану заробітну плату в цей період, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки, згідно довідки Львівської дирекції АТ «Укрпошта» від 17.11.2021 встановлено розмір середньоденної заробітної плати 728,4 грн. з врахування отриманої заробітної плати за серпень і вересень 2021 року.

Скаржником не спростовано належними доказами, що зазначена інформації у вищезгаданій довідці є такою, що не відповідає дійсності.

Кількість робочих днів вимушеного прогулу за період з 22 жовтня 2021 року по день поновлення на роботі, тобто день ухвалення рішення суду - 16 травня 2022 року (із врахуванням робочих днів 25.04.2022, 02.05.2022, 09.05.2022 відповідно до ст.6 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану») становить 143 робочих дні.

Отже, сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 104 161,20 грн. (728,40х143=104161,20), яка визначена без врахування утримання податків та інших обов`язкових платежів.

Згідно норм ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги Акціонерного товариства «Укрпошта»жодним чином висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 16 травня 2022 рокузалишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрпошта»- залишити без задоволення.

Рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 16 травня 2022 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 06 вересня 2022 року.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк