Справа № 454/3370/19 Головуючий у 1 інстанції: Адамович М.Я.
Провадження № 22-ц/811/3743/20 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Н.П. Крайник

суддів: О.М. Ванівського, О.Я. Мельничук

при секретарі: Х.Б. Колич

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 21 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення відсотків та інфляційних нарахувань, -

в с т а н о в и в:

10.12.2019 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з відповідача 3% річних за прострочення суми боргу в сумі 224675,03грн. та три відсотки річних в сумі 23375,28грн.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що рішенням суду від 13.05.2009р. з відповідача на його користь стягнуто 125932,97грн. боргу. 25.05.2009р. відкрито виконавче провадження з примусового виконання даного рішення. 22.04.2019р. закінчено виконавче провадження у зв`язку з його виконанням. Вважав, що оскільки 13.05.2009р. у відповідача виникло грошове зобов`язання перед ним, то останній зобов`язаний сплатити йому суму боргу з врахуванням індексу інфляції та три відсотки річних від простроченої суми, оскільки заборгованість відповідач повертав частково та сплати у повному обсязі лише 22.04.2019р. Загальний розмір інфляційних нарахувань, з врахуванням часткового повернення боргу становить 224675,03грн. Загальна сума трьох відсотків річних, з врахуванням часткового повернення боргу - 23375,28грн.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 82558 (вісімдесят дві тисячі п`ятсот п`ятдесят вісім) грн. 83коп. інфляційних втрат та 3% річних в сумі 23170 (двадцять три тисячі сто сімдесят)грн. 21коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 1066 (одну тисячу шістдесят шість) грн. 40 коп. судового збору.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 .

Вважає оскаржуване рішення суду незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що, постановляючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції не врахував обгрунтовану заяву, в якій представник відповідача просила застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності, сплив якої є підставою для відмови у задоволенні позову. Зазначає, що рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 13.05.2009 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягнуто 125932,97 грн боргу, що еквівалентно 16450 доларами США. Дане рішення суду набрало законної сили 25.05.2009 року. Відповідно, строк позовної давності почав перебіг з 26.05.2009 року та сплив 25.05.2012 року. Разом з тим, в оскаржуваному рішенні на підставі розписок встановлено, що 22.07.2012 року ОСОБА_1 повернув ОСОБА_3 10000 грн в рахунок погашення заборгованості за рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 13.05.2009 року. У зв`язку з частковою сплатою відповідачем боргу в межах строку позовної давності відбулося його переривання. Вважає, що сплата частини боргу позичальником поза межами строку позовної давності не свідчить про переривання його перебігу, оскільки таке переривання можливе лише в межах строку позовної давності, а не після його спливу. Таким чином, повернення боргу 22.07.2012 року є поза межами строку позовної давності, а сплата частин боргу позичальником поза межами строку позовної давності не свідчить про переривання його перебігу, оскільки таке переривання можливе лише в межах строку позовної давності, а не після його спливу. Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 05 липня 2017 року у справі № 6-3030цс16, та висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 17.04.2018 року у справі №200/11343/14-ц. Крім того, судом не враховано правову позицію, викладену у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.10.2018 року у справі № 922/4099/17, згідно якої відповідно до ст. 264 ЦК України визнання боржником основного боргу, в тому числі і його сплата, не є доказом визнання ним також і додаткових вимог кредитора (зокрема, щодо неустойки, процентів за користування коштами), а також вимог щодо відшкодування збитків, і відтак, не може вважатися перериванням перебігу позовної давності за зазначеними вимогами. Згідно ст. 625 ЦК України стягнення 3% річних та інфляційних втрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову.

Просить рішення суду в частині задоволених позовних вимог скасувати та в цій частині постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних мотивів.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.

Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених ЦК України.

Встановлено, що рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 13.05.2009р. з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягнуто 125932,97грн. боргу, що еквівалентно 16450 доларам США. На виконання даного рішення, яке набрало законної сили 25.05.2009р., 05.06.2009р. видано виконавчий лист.

22.01.2010р. старшим державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Сокальського районного управління юстиції відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа, виданого Сокальським районним судом 05.06.2009 року.

Як убачається з матеріалів справи, а саме розписок від 22.07.2012р., ОСОБА_1 повернув ОСОБА_3 10000грн. для погашення заборгованості за вищевказаним рішенням суду; 18.02.2013р. ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_1 10500грн.; 12.08.2013р. - 1050 євро, що становило на день передачі коштів 11340грн.; 10.02.2014р. - 12495грн; 1000 євро, що на день передачі коштів становило 18900грн.;16.02.2015р. - 1000 євро, що в еквіваленті, станом не день передачі коштів становило 28000грн. 22.04.2019р. на банківський рахунок ОСОБА_3 перераховано 34697,97грн., що стверджується випискою по картковому рахунку від 20.11.2019р.

22.04.2019 р. державним виконавцем Сокальського районного відділу державної виконавчої служби винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 125932,97грн.

Главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Аналіз наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ст. 267 ЦК України).

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних за прострочення суми боргу та трьох відсотків річних 10.12.2019 року.

Відповідач ОСОБА_1 подав до суду першої інстанції заяву про застосування спливу позовної давності.

Враховуючи, що сума боргу за рішенням суду стягнута в повному обсязі 22.04.2019 р., то період в межах строку позовної давності становить три роки від дня подачі позову - 10.12.2019 року, тобто з 10.12.2016 року по 10.12.2019 року.

Крім того, як вбачається з договору позики та рішення суду про стягнення боргу за цим договором, сторони визначили суму позики в гривнях, виражену в еквіваленті до долара США. Саме таким чином і зараховувалися суми в погашення боргу, що вбачається з долучених до матеріалів справи розписок про повернення боргу. Тобто, фактично, договір укладено та виконувався в іноземній валюті - доларах США.

Згідно правової позиції, викладеної в постановах Верховного Суду від 03.03.2021 року у справі № 130/2604/18, від 01.03.2017 року у справі № 6-284цс17, від 07.07.2020 року у справі № 296/10217/15ц та постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 296/10217/15ц, у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з зазначенням еквівалента в іноземній валюті, передбачені частиною другою ст.625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлюються еквівалентом іноземної валюти.

На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув, що призвело до ухвалення судом незаконного рішення.

Враховуючи наведене та заяву відповідача про застосування спливу позовної давності, а також те, що позивач просив стягнути 3% річних за порушення строку виконання грошового зобов`язання лише в гривнях, тобто розглядаючи спір в межах позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що з відповідача в користь позивача підлягають стягненню 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 10.12.2016 року по 10.12.2019 року, що виходячи із заборгованості, зазначеної позивачем в розрахунку заборгованості (а.с.5) на зазначену дату (10.12.2016 року - 34697,97 грн.) становить 3123 грн.

Позовна вимога про стягнення інфляційних втрат за вказаний період не підлягає до задоволення, оскільки положення ст.625 ЦК України підлягають застосуванню лише до зобов`язань в національній валюті.

З наведених мотивів, рішення суду слід скасувати та ухвалити нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 3123 грн. грн., що становить 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання.

В решті позовних вимог слід відмовити.

Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст постанови складено - 09 вересня 2022 року.

Керуючись ч. 5 ст. 268, ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1-4 ч. 1 ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задоволити частково.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 21 жовтня 2020 року скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 , 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 10.12.2016 року по 10.12.2019 року, що становить 3123 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 09 вересня 2022 року.

Головуючий: Н.П. Крайник

Судді: О.М. Ванівський

О. Я. Мельничук