Справа № 496/3267/18
Провадження № 6/496/24/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2022 року Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Буран В.М.,

за участю: секретаря Стрілець Ж.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Біляївка Одеської області подання приватного виконавця про звернення стягнення на нерухоме майно боржника в порядку ст. 443 ЦПК України по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення грошових коштів за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

08 лютого 2022 року до суду надійшло подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області - Гамбаль О.Є. про звернення стягнення на нерухоме майно боржника - ОСОБА_2 в порядку ст. 443 ЦПК України.

Подання обґрунтовано тим, що на виконанні приватного виконавця перебуває виконавче провадження ВП № 67239284 з примусового виконання виконавчого листа по справі позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення грошових коштів за договором позики в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_2 . Боржником вимоги виконавчого документу не виконано. 22.10.2021 року приватним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника, однак на рахунках боржника відсутні кошти для забезпечення виконання рішення суду.

Зазначає, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за боржником нерухомого майна не зареєстровано, згідно довідки МВС за боржником транспортні засоби не зареєстровані, згідно відповіді Держтехнагляду, сільськогосподарська техніка за боржником не зареєстрована, інші джерела доходу не виявленні.

Відповідно договору купівлі-продажу від 16.06.2009 року, перебуваючи з боржником у шлюбі (що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян) ОСОБА_3 придбав зі згоди боржника ( ОСОБА_2 ) за спільні кошти подружжя житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку на якій розташований будинок за кадастровим номером :02:004:0856, таким чином дане майно на думку виконавця, відноситься до категорії спільної сумісної власності подружжя, тобто Ѕ частка належить боржнику - ОСОБА_2 .

Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Гамбаль О.Є. просив подання розглянути за його відсутності.

Адвокат Тонкошкур І.В. в інтересах позивачки ОСОБА_1 просив перенести слухання справи на іншу дату. у зв`язку з перебуванням його у відпустці.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не відомі.

Згідно з ч. 2 ст. 443 ЦПК України, неявка сторін та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Судом встановлено, що ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 17.08.2018 року було накладено арешт на будинок та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , які належать ОСОБА_3 .

21.11.2019 року Біляївським районним судом Одеської області ухвалено рішення про задоволення позовних вимог по даній справі.

Постановою Одеського апеляційного суду від 04.06.2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 , представника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задовольнили частково.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 21 листопада 2019 року в частині задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за договором позики скасували.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за договором позики відмовили.

В інший частині рішення залишено без змін.

Ухвалою від 14 липня 2021 року Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду касаційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Тонкошкура Ігоря Васильовича на постанову Одеського апеляційного суду від 04 червня 2021 року повернуто заявнику.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 21.11.2019 року набрало законної сили.

Відповідно до ч. 1 ст. 443 ЦПК України, питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця.

08.02.2022 року до суду надійшло подання приватного виконавця про звернення стягнення на нерухоме майно боржника в порядку ст. 443 ЦПК України.

З матеріалів подання встановлено, що 22.10.2021 року приватним виконавцем відкрито виконавче провадження, боржником у якому визначено ОСОБА_2 . Боржником вимог виконавчого документу не виконано, таким чином рішення суду наразі не виконано.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за боржником нерухомого майна не зареєстровано, згідно довідки МВС за боржником транспортні засоби не зареєстровані, згідно відповіді Держтехнагляду, сільськогосподарська техніка за боржником не зареєстрована, інші джерела доходу не виявленні.

Відповідно договору купівлі-продажу від 16.06.2009 року, перебуваючи з боржником у шлюбі (що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян) ОСОБА_3 придбав житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку на якій розташований будинок за кадастровим номером :02:004:0856.

Відповідно до положень ч. 5, 6ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

У п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року №14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» зазначено, частка боржника у спільній власності з іншими особами визначається за поданням державного виконавця відповідно до положень законодавства, що регулює право власності. Такі подання мають розглядатися з додержанням вимог процесуального закону щодо допустимості засобів доказування.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).

Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини та чоловіка закріплені у статті 57 СК України.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Вирішуючи спори між подружжям про поділ майна, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

При цьому презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя ОСОБА_3 не спростовано.

Згідно з частинами другою та третьою статті 372 Цивільного кодексу України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Відповідно ч. 1, 2, 3 ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження», звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

Разом із житловим будинком стягнення звертається також на прилеглу земельну ділянку, що належить боржнику.

У разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у свої сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Наявність або відсутність обставин та фактів встановлюється на підставі доказів сторін, якими відповідно до ч. 2 ст. 76 ЦПК України є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показаннями свідків.

Положеннями ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підтвердження прав власності на майно, яке підлягає поділу, приватним виконавцем надано договір купівлі-продажу від 16.06.2009 року земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 за кадастровим номером :02:004:0856, договір купівлі-продажу від 16.06.2009 року житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

За загальним правилом при розгляді справ про поділ спільного майна подружжя вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Суд зазначає, що приватним виконавцем не надано до суду будь-яких належних та достатніх доказів на підтвердження вартості майна, що підлягає поділу, домовленості сторін щодо поділу майна між собою. Крім того, слід зазначити, що набуття майна у період шлюбу, не виключає, того, що воно придбане за власні кошти одного з подружжя. Виконавцем не доведено, що майно на яке звертається стягнення, виділено в натурі та належить саме боржнику.

Слід зазначити, що 17.11.2021 року до суду вже надходило подання приватного виконавця Гамбаль О.Є. про звернення стягнення на нерухоме майно боржника в порядку ст. 443 ЦПК України, при цьому воно було обґрунтовано тими самими доводами та були наданні ті самі докази, з якими приватний виконавець звернувся 08.02.2022 року. За результатами розгляду зазначеного подання, ухвалою суду віл 01.12.2021 року було відмовлено у його задоволенні, у зв`язку з відсутністю доказів на підтвердження вартості майна, що підлягає поділу.

З огляду на зазначене, керуючись ст. 443 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити в задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Гамбаль О.Є. про звернення стягнення на нерухоме майно боржника в порядку ст. 443 ЦПК України по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення грошових коштів за договором позики.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повний текст ухвали не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повного тексту ухвали суду.

Суддя В.М. Буран