Справа № 138/125/21
Провадження №:2/138/37/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2022 року м. Могилів-Подільський

Могилів-Подільський міськрайонний суд Вінницької області, в складі:

головуючого судді Київської Т.Б.,

за участю: секретаря Політанської Т.М.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області цивільну справу за позовом представника позивача ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5 , Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Прогрес" про розірвання договору оренди землі та припинення речового права,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду з даним позовом, який мотивовано тим, що ОСОБА_3 є власником земельної ділянки за кадастровим номером :02:000:0195, площею 2,2577 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Суботівської сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області. 01.06.2016 між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір оренди вказаної земельної ділянки № б/н, за умовами якого позивач передав відповідачу у користування земельну ділянку строком на 49 років для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. В договорі також зазначено, що цільове призначення земельної ділянки сільськогосподарське призначення, а тому умовою збереження стану об`єкта оренди зазначено використання за цільовим призначенням. ОСОБА_3 постійно проживає у м. Львові. Разом з тим, 16.09.2020 позивачу стало відомо, що на вказаній вище ділянці росте садок. Даний факт не відповідає його волі, оскільки при укладенні договору оренди землі про посадку мова взагалі не йшла та в договорі про це не зазначено. Згоди на посаду дерев на земельній ділянці позивач не надавав. Крім того, відповідачем жодного разу не сплачувалась орендна плата. В договорі передбачено, що за згодою сторін орендна плата вноситься одноразово в повному обсязі за весь термін оренди з 2016-2065. Право оренди було зареєстровано ще 02.06.2016, а тому відповідач з вказаної дати мав сплатити орендну плату в розмірі 192 422,51 грн., однак вказаних дій відповідачем вчинено не було. Таким чином, дії відповідача суперечать умовами договору оренди землі, а відтак наявні підстави для розірвання договору. Крім того, відповідач та ОСОБА_5 01.03.2019 уклали договір суборенди земельної ділянки за умовами якого ОСОБА_4 передав ОСОБА_5 земельну ділянку за кадастровим номером :02:000:0195 у користування. В разі задоволення позову такий правочин буде нікчемним.

Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 21.01.2021 позов залишено без руху.

Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 04.02.2021 відкрито провадження у справі, вирішено проводити судовий розгляд в порядку спрощеного позовного провадження.

19.02.2021 до суду надійшов відзив на позов, який мотивовано тим, що відповідач заперечує проти задоволення позову, оскільки при укладенні договору оренди землі 18.04.2016 сторонами були погоджені усі істотні умови, відповідно до ст. 15 Закону України «Про оренду землі». Крім того, відповідач зазначив, що передав кошти ОСОБА_3 у загальному розмірі 192 422,51 грн. в рахунок оплати за весь період користування земельною ділянкою, кадастровий номер :02:000:0195, площею 2,2577 га, що розташована на території Суботівської сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області, на підтвердження чого надасть в судовому засіданні оригінал розписки. Також вказав, що оскаржуваний позивачем договір оренди землі укладений в письмовій формі, пройшов відповідну державну реєстрацію, особа, яка його уклала, мала необхідний обсяг цивільної дієздатності, її волевиявлення було спрямоване на укладання договору, оскільки позивач до договору оренди землі додав копії свого паспорту, коду, правовстановлюючого документа на земельну ділянку, та отримав в повному обсязі орендну плату за весь період користування земельною ділянкою. Враховуючи викладене, ОСОБА_4 на законних підставах використовує вказану вище земельну ділянку. Крім того, дії позивача щодо скасування договору оренди фактично спрямовані на перешкоджання орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою та самостійно господарювати на такій землі. Враховуючи викладене, відповідач просить суд відмовити в позові.

Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 24.03.2021 задоволено клопотання представників сторін про допит в якості свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , в разі їх явки в судове засідання та надання згоди на такий допит.

31.03.2021 до суду надійшли пояснення третьої особи, які фактично дублюють відзив на позов.

19.04.2021 до суду надійшли додаткові пояснення відповідача, мотивовані тим, що представник позивача адвокат Зайцев В. у судовому засіданні 24.03.2021 визнав факт отримання позивачем орендної плати за весь період користування земельною ділянкою, а тому фактично доводи позову зводяться до нецільового використання відповідачем земельної ділянки. Так, багаторічні насадження це вид сільськогосподарських угідь земель сільськогосподарського призначення. Таким чином, відповідач не змінив цільове призначення земельної ділянки, а змінив вид угідь земельної ділянки, а саме з ріллі на багаторічні насадження. Таким чином, відповідач дотримується режиму використання земельної ділянки. Більше того, багаторічні насадження покращують якість земельної ділянки. Враховуючи викладене, відповідачем не було допущено істотного порушення договору оренди землі.

Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 19.05.2022 залучено до участі у справі в якості третьої особи СТОВ «Прогрес».

19.05.2022 представник відповідача подала до суду письмові пояснення, які дублюють доводи письмових пояснень відповідача від 19.04.2021. Крім цього, в даних письмових поясненнях, представник відповідача заявила клопотання про застування наслідків спливу строків позовної давності, оскільки позивач був обізнаний з оспорюваним договором оренди ще 08.06.2016 (дата написання розписки про отримання усієї орендної плати), тобто строк на подання даного позову позивачем спливу ще 09.06.2019, тоді як з позовом він звернувся тільки 16.01.2021. Враховуючи викладене, просила в задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Зазначив, що дійсно ОСОБА_3 отримав усю суму орендної плати ще 08.06.2016, а тому сторона позивача не підтримує ті обставини, що орендну плату не сплачено. Разом з тим, основною підставою для розірвання договору оренди землі є нецільове використання земельної ділянки відповідачем, оскільки всупереч положенням договору на ріллі відповідач посадив багаторічні насадження.

Представник СТОВ «Прогрес» в судове засідання не з`явився. Подав до суду клопотання про проведення судового розгляду без його участі. Позов підтримав.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила з підстав, викладених у відзиві та письмових поясненнях. Також підтримала раніше подане клопотання про застосування наслідків спливу строку позовної давності.

Третя особа ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилась. Про час та місце проведення судового розгляду повідомлена завчасно та належним чином.

ОСОБА_3 та ОСОБА_6 не з`явились до суду з метою надання пояснень, як свідки, згідно положень ст. 92 ЦПК України.

Заслухавши позицію представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності суд, прийшов до переконання в тому, що позов слід задоволити, з таких підстав.

Суд встановив, що ОСОБА_3 належить земельна ділянка площею 2,2577 га, кадастровий номер :02:000:0195, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Суботівської сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області. Дана обставина підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 227342799 від 08.10.2020 (а.с.25-27).

01.06.2016 ОСОБА_4 уклав договір оренди землі з ОСОБА_3 щодо оренди земельної ділянки, площею 2,2577 га, з яких 2,2577 га рілля, кадастровий номер :02:000:0195 строком на 49 років. Пунктом 9 договору визначено, що оренда плата вноситься орендарем у формі та розмірі 5% від нормативної грошової оцінки землі, що складає 3926,99 грн. в рік. Пунктом 11 передбачено, що орендна плата за згодою сторін вноситься одноразово в повному обсязі за весь термін оренди за 2016-2065 роки. Пунктом 12 договору визначено, що земельна ділянка передається в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Пунктом 13 передбачено, що цільове призначення земельної ділянки сільськогосподарського призначення (а.с.12).

Крім того, 01.03.2019 між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , яка змінила прізвище на « ОСОБА_7 », що підтверджується свідоцтвом про зміну імені від 27.05.2020, було укладено договір суборенди відносно вказаної вище земельної ділянки за кадастровим номером :02:000:0195 (а.с.15-18).

Згідно ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Статтями 13, 14 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Власник земельної ділянки може встановити вимогу нотаріального посвідчення договору оренди землі та скасувати таку вимогу. Встановлення (скасування) вимоги є одностороннім правочином, що підлягає нотаріальному посвідченню. Така вимога є обтяженням речових прав на земельну ділянку та підлягає державній реєстрації в порядку, визначеному законом.

Згідно ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Право користування ОСОБА_4 на вказану вище земельну ділянку було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав, що підтверджується згаданим вище витягом № 227342799 від 08.10.2020 (а.с.26).

Статтею 25 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендар земельної ділянки має право , зокрема, самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі.

Звертаючись до суду з позовом про розірвання вказаного вище договору оренди землі, ОСОБА_3 зазначає, зокрема, що відповідачем було порушено вимоги п. 11 договору про сплату орендної плати в повному розмірі та п. 12, 13 договору, якими передбачено, що земельна ділянка має використовуватись за цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та те, що на ріллі не можна садити багаторічні плодові дерева без погодження даного питання з власником земельної ділянки.

Так, в судовому засіданні представник відповідача надала суду оригінал розписки від 08.06.2016, з якої слідує, що ОСОБА_4 передав ОСОБА_3 суму коштів в розмірі 192 422,51 грн. в рахунок оплати за весь період використання земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0195, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Суботівської сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області (а.с.68). Вказана обставина була визнана представником позивача, а тому сам же представник зазначив, що не підтримує ту обставину, що орендна плата не сплачувалась.

Щодо доводів позову про нецільове використання земельної ділянки суд зазначає таке.

Згідно ч. 2 ст. 651 ЦК України, зокрема, договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Як вже зазначалось вище, в п. 12, 13 договору оренди землі сторони погодили, що земельна ділянка має використовуватись за цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

В судовому засіданні відповідач та його представник підтвердили ту обставину, що ще з 2016 року на земельній ділянці, площею 2,2577 га, з яких 2,2577 га ріллі, кадастровий номер :02:000:0195, здійснено посадку фруктових дерев абрикосів. Вказані дерева там знаходяться і на час розгляду справи, що підтвердив сам відповідач та його представник.

Дана обставина була також встановлена постановою Вінницького апеляційного суду від 07.07.2021 якою було встановлено строковий платний земельний сервітут шляхом надання права СТОВ «Прогрес» пересування дощувальної машини по земельній ділянці площею 2,2577 га, кадастровий номер :02:000:0195, що розташована на території Суботівської сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області та належить на праві оренди ОСОБА_4 (а.с.243-247).

Представник СТОВ «Прогрес» після залучення до участі у даній справі в якості третьої особи подало суду заяву, в якій не заперечувало проти задоволення даного позову та розірвання договору оренди землі.

Обґрунтовуючи позовні вимоги в цій частині, представником позивача в судовому засіданні зазначено, що відповідач фактично змінив склад угідь земельної ділянки з ріллі на багаторічні насадження, що суперечить вимогами договору оренди та, фактично, земельна ділянка використовується не за цільовим призначенням.

Представник відповідача в судовому засіданні зазначила, що багаторічні насадження відносяться до складу земель сільськогосподарського призначення, а тому це є цільовим використанням земельної ділянки, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського призначення.

Згідно із частиною першою статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Частиною другою статті 4 Земельного кодексу України визначено, що завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Відповідності до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Згідно із частиною другою статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Згідно ч. 4 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно із положеннями статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки.

Відповідно до пункту "а" частини першої статті 96 ЗК України землекористувачі зобов`язані забезпечувати використання землі за цільовим призначенням та за свій рахунок приводити її у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком випадків незаконної зміни рельєфу не власником такої земельної ділянки.

Статтею 1 Закону України «Про землеустрій» передбачено, що цільове призначення земельної ділянки - це використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою в установленому законодавством порядку.

Згідно ст. 19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Відповідно до пунктів 1.2, 1.4 Класифікації видів цільового призначення земель, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23 липня 2010 року № 548, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01 листопада 2010 року за № 1011/18306 (далі - Класифікація), код та цільове призначення земель застосовуються для забезпечення обліку земельних ділянок за видами цільового призначення у державному земельному кадастрі. КВЦПЗ визначає поділ земель на окремі види цільового призначення земель, які характеризуються власним правовим режимом, екосистемними функціями, видом господарської діяльності, типами забудови, типами особливо цінних об`єктів.

Частиною п`ятою статті 20 ЗК України передбачено, що види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою.

Відповідно до частини третьої статті 22 ЗК України (в редакції чинній на час зміни складу угідь) землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування, зокрема, громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства. До земель сільськогосподарського призначення належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

Як визначено статтею 35 ЗК України земельні ділянки, призначені для садівництва, можуть використовуватись для закладання багаторічних плодових насаджень, вирощування сільськогосподарських культур, а також для зведення необхідних будинків, господарських споруд тощо.

Системний аналіз положень вищевказаних норм дозволяє дійти висновку, що земельні ділянки, віднесені до однієї і тієї ж категорії, можуть використовуватися за різними видами цільового призначення, які характеризуються власним правовим режимом, екосистемними функціями, видом господарської діяльності тощо, та визначені у Класифікації.

Судом встановлено, що спірна земельна ділянка використовується відповідачем для багаторічних насаджень, а не як рілля, тобто без зміни категорії цільового призначення земельних ділянок, однак, з порушенням (зміною) виду їх цільового використання в межах однієї категорії.

Частиною п`ятою статті 20 ЗК України (в редакції чинній на час зміни складу угідь) передбачено, що земельні ділянки сільськогосподарського призначення використовуються їх власниками або користувачами виключно в межах вимог щодо користування землями певного виду використання, встановлених статтями 31, 33-37 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 20 Закону України «Про землеустрій» (в редакції чинній на час зміни складу угідь) заходи, передбачені затвердженою в установленому порядку документацією із землеустрою, є обов`язковими для виконання органами державної влади та органами місцевого самоврядування, власниками землі, землекористувачами, у тому числі орендарями.

Згідно із статтею 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно договору оренди.

Як встановлено судом, земельна ділянка, яка передана відповідачу в оренду, має цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і є ріллею, тоді як на час розгляду справи земельна ділянка фактично використовується для садівництва плодових дерев.

Статтею 25 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що орендар земельної ділянки має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі.

Відповідно до статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Згідно ст. 141 ЗК України підставою припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, використання земельної ділянки не за цільовим призначенням.

Згідно із статтею 34 Закону України «Про оренду землі» у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 3 ст. 20 ЗК України (в редакції на час розгляду справи) категорія земель та вид цільового призначення земельної ділянки визначаються в межах відповідного виду функціонального призначення території, передбаченого затвердженим комплексним планом просторового розвитку території територіальної громади або генеральним планом населеного пункту. Встановлення цільового призначення земельної ділянки може здійснюватися без додержання вимог, передбачених абзацом першим цієї частини, у випадку, зокрема, зміни виду цільового призначення земельної ділянки в межах категорії земель сільськогосподарського призначення (крім віднесення їх до земельних ділянок для садівництва, зміни цільового призначення земельних ділянок під полезахисними лісовими смугами).

Вказаний висновок узгоджується із висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 28 січня 2019 року у справі № 473/4413/17-ц (провадження 61-40320св18), від 22 січня 2020 року у справі № 468/1498/17-ц (провадження № 61-36544св18), від 06 квітня 2020 року у справі № 707/658/17 (провадження № 61-17009св18), від 30 квітня 2020 року у справі № 467/1504/17 (провадження № 61-40762св18).

Таким чином, при зміні виду цільового призначення земельної ділянки в межах категорії земель сільськогосподарського призначення як на час засадження земельної ділянки, кадастровий номер :02:000:0195 в 2016 році так і на час розгляду справи така зміна категорії земель мала погоджуватись з власником земельної ділянки та виконуватись шляхом документального оформлення, однак вказаних вимог відповідачем дотримано не було. Сама ж представник відповідача в судовому засіданні підтвердила цю обставину.

Заперечуючи проти позову, стороною відповідача, крім іншого, було заявлено клопотання про застосування наслідків спливу строку позовної давності до даних правовідносин.

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Частиною першою статті 261 ЦК України передбачено, що початком перебігу строку є день, коли особа довідалась або повинна була (могла) довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Насамперед для визначення моменту виникнення права на позов важливими є об`єктивні обставини - сам факт порушення права, а із встановленням моменту порушення права позивача підлягають встановленню суб`єктивні обставини - момент, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення.

Як вже зазначалось вище, сторони погодили умови використання земельної ділянки, а саме в п. 12-14 договору передбачено, що земельна ділянка передається в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, цільове призначення земельної ділянки сільськогосподарське призначення, умова збереження стану об`єкта оренди використання за цільовим призначенням (а.с.12).

Заявляючи клопотання про застосування позовної давності, сторона відповідача в судовому засіданні стверджувала, що позивач знав про наявність посаджених дерев на земельній ділянці ще 2016 року.

Натомість, в позові вказано, що лише 16.09.2020 позивач дізнався, що на орендованій ОСОБА_4 земельній ділянці, власником якої є ОСОБА_3 , наявні саджанці дерев абрикосів.

На підтвердження вказаних вище обставин суду надано Акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом земельною ділянкою від 18.07.2019 за № 736-ДК/759/АП/09/01/-19 складений державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель на території Вінницької області у присутності сільського голови Суботівської сільської ради Рудого Павла Миколайовича, а також ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , згідно якого на земельній ділянці площею 2,2577 га, кадастровий номер :02:000:0195, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Суботівської сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області знаходяться посіви сільськогосподарської культури-кукурудзи, а також є поодинокі саджанці фруктових дерев абрикос (а.с.31-33).

Представник відповідача в судовому засіданні також зазначила, що ОСОБА_3 був третьою особою у цивільній справі за позовом СТОВ «Прогрес» до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 про встановлення земельного сервітуту, а тому ще з 11.06.2018 знав про оскаржуваний договір.

Зважаючи на викладене вище, а також положення ст. 261 та ст. 257 ЦК України, а також те, що з даним позовом ОСОБА_3 звернувся до суду 16.01.2021, суд вважає, що строк позовної давності не сплив, оскільки доказів обізнаності ОСОБА_3 про наявність на належній йому земельній ділянці площею 2,2577 га, кадастровий номер :02:000:0195, насаджень дерев ще з 2016 року стороною відповідача жодними належними та допустимими доказами підтверджено не було. При цьому, трирічний строк з червня 2018 року позивачем пропущено не було.

Враховуючи викладене вище, а також те, що стороною відповідача було порушено істотні вимоги договору оренди землі від 01.06.2016, оскільки земельна ділянка використовувалась відповідачем з порушенням її цільового використання в межах категорії земель сільськогосподарського призначення суд вважає, що наявні підстави для задоволення позову та розірвання договору оренди землі від 01.06.2016.

Згідно ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», зокрема, у разі скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, відповідні права припиняються.

Враховуючи те, що договір оренди землі судом розривається, відповідно слід припинити речове право оренди ОСОБА_4 на вказану вище земельну ділянку.

Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного вище, положення ст. 14 Конституції України, ст. 13, 15, 24, 25, 34 Закону України «Про оренду землі», ст. 1, 20 Закону України «Про землеустрій», ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. 4, 19, 20, 35, 96, 124, 141 Земельного кодексу України, ст. 256, 257, 261, 651, 792 ЦК України та керуючись ст. 12, 13, 81, 89, 133, 141, 259, 263-268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Розірвати договір оренди землі № б/н від 01.06.2016 укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 щодо земельної ділянки, кадастровий номер :02:000:0195, площею 2,2577 га, що розташована на території Суботівської сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області та припини речове право оренди внесене до Державного реєстру речових прав за № 14791611 від 02.06.2016.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати у виді судового збору в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення. Учасник справи якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 05.09.2022.

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Третя особа: ОСОБА_8 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Третя особа: Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Прогрес", місцезнаходження: 21018, Вінницька область, м. Вінниця, вул. Пирогова, 39, офіс 520.

Суддя: Т.Б.Київська