справа № 570/3342/21
провадження № 2/570/174/2022
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

23 серпня 2022 року

Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді Кушнір Н.В.,

з участю секретаря судового засідання Новоселецької М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Рівненського районного суду Рівненської області /м.Рівне, вул.C.Петлюри, 10/ в порядку заочного розгляду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю,

в с т а н о в и в:

покликаючись на окреме проживання сторін та фактично припинені шлюбні відносини з 2000 року, при тому, що їх шлюб юридично припинений рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 29 вересня 2020 року, позивач у поданій до суду 27 липня 2021 року позовній заяві просить визнати за позивачем придбане за цей час майно її особистою приватною власністю.

У поданих письмових поясненнях представник позивача адвокат Пилипчук Л.М. просить позов задоволити, вважає, що в придбанні незавершенного будівництва, його будівництво та добудову були вкладені лише особисті кошти позивача, в нього не вкладено спільна праця та спільні зусилля, тому дана нерухомість є особистою власністю позивача.

Зазначає, що з відповідачем позивач не проживала з початку 2000 року, спільне господарство не вели, після вибуття відповідача у Хмельницьку область припинили спілкування. Укладаючи договір купівлі-продажу об`єкта незавершенного будівництва, що підлягає приватизації, позивач не проживала з відповідачем, не були пов`язані спільним побутом та укладала договір свого імені, діючи в своїх інтересах та інтересах своїх дітей. Так само протягом тривалого часу позивач самостійно здійснювала будівництво, а потім і реконструкцію нерухомого майна. 27 грудня 2006 року за нею було зареєстровано право власності на зазначену квартиру. Після надання рішенням Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області від 26 березня 2006 року №100 позивачу наданий дозвіл на проведення добудови до вищевказаної квартири, така добудова закінчена лише в кінці 2019 року.

Відповідач до суду не з`явився, відзиву на позов не подав.

Сторін відповідно до ст.128-130 ЦПК України належним чином повідомлено про дату, час і місце розгляду справи. У поданій до суду заяві позивач просить справу слухати у її відсутність, не заперечує проти винесення заочного рішення. Її представник адвокат Л.Пилипчук у поданій до суду заяві позов підтримує, просить справу слухати у її відсутність. Враховуючи достатність матеріалів справи для прийняття рішення та доказів про правовідносини сторін, відсутність необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору, суд, беручи до уваги встановлені строки розгляду цивільних справ, думку сторони, дійшов висновку про можливість розглянути справу в порядку заочного розгляду у їх відсутність та у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, прийшов до таких висновків.

Вимоги ст.264 ЦПК Кодексу зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Позивач скористалася правовою допомогою.

Як встановлено судом, ОСОБА_3 з 04 вересня 1983 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 .

З кінця 1999 року сторони разом не проживали, відповідач знявся з реєстрації та виїхав у Хмельницьку область, звідки був родом.

Даний факт підтверджується довідкою №16 від 09 липня 2021року про реєстрацію місця проживання/ перебування особи, виданою Управлінням державної міграційної служби України в Рівненській області, відповідно до якої відповідач 01 березня 2000 року самостійно знявся з реєстрації за місцем проживання по АДРЕСА_1 та вибув в с.Климентовичі Хмельницького району Хмельницької області.

В зв`язку з тим, що відповідач зі слів позивача тривалий час не цікавився своєю сім`єю та дітьми, жодних коштів навіть на утримання дітей не передавав, укладений між сторонами шлюб розірвано рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 29 вересня 2020 року по цивільній справі № 570/2263/20 за позовом ОСОБА_1 до відповідача про розірвання шлюбу.

Відповідно до архівної довідки у документах виконкому Шпанівської сільської ради у погосподарській книзі с.Великий Олексин за 1996-2000 роки є відомості про господарство позивача по АДРЕСА_2 та зроблений запис про вибуття відповідача 01 березня 2000 року в Хмельницьку область.

30 листопада 2011 року впорядковано нумерацію квартир і встановлена нумерація квартири позивача з АДРЕСА_3 .

01 грудня 2000 року позивачем укладено з Регіональним відділенням Фонду державного майна України в Рівненській області Договір купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва, що підлягає приватизації шляхом викупу (державна власність), відповідно до умов якого позивач придбала у розстрочку терміном до 3-х років (п.2.2.) незавершене будівництво квартири АДРЕСА_4 , що знаходиться на балансі ВАТ «Шпанівський цукровий завод». Протягом тривалого часу позивач самостійно здійснювала будівництво, а потім і реконструкцію вищезазначеного нерухомого майна. Рішенням Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області №248 від 27 жовтня 2004 року позивачу надано дозвіл на продовження незавершеного будівництва квартири та надано дозвіл на її реконструкцію, та 27 грудня 2006 року за позивачем зареєстровано право власності на зазначену квартиру. Рішенням Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області від 26 березня 2006 року №100 позивачу надано дозвіл на проведення добудови до вищезазначеної квартири, яка була позивачем закінчена в кінці 2019 року.

Відповідно до Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна №315, виданого 12 лютого 2021 року КП Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації - квартиру АДРЕСА_4 поділено на дві квартири АДРЕСА_5 та АДРЕСА_5 , та 14 червня 2021 року проведено їх державну реєстрацію, що підтверджую Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

До спірних правовідносин підлягають застосуванню такі норми права.

Ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Ч.1 ст.57 СК України встановлено перелік майна, яке є особистою приватною власністю дружини, чоловіка: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Крім того, ч.6 ст.57 СК України передбачено, що суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти таких висновків.

Предметом даного спору є віднесення квартир до особистої приватної власності кожного з подружжя.

Власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном. Норми ст.57, 60 СК встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про запровадження презумпції спільності права власності подружжя на майно, набуте ними в період шлюбу. Зазначена презумпція може бути спростована, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який заперечує її застосування. Положення статті 57 СК України не скасовують таку презумпцію, а дають право чоловіку або дружині довести, що майно хоча і набуте подружжям за час шлюбу, але за кошти, які належали йому, їй особисто.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України постанові від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи зазначену вище норму права та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: час набуття майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). У зв`язку з викладеним в разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу, або у період спільного проживання осіб без реєстрації шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя або цих осіб.

Положення ч.6 ст.57 СК України стосуються випадків, коли дружина та чоловік спільно не проживають, але без встановлення режиму окремого проживання, передбаченого ст.119 СК України. На відміну від ч.2 ст.119 СК України, яка містить імперативний припис про те, що одним із правових наслідків встановлення режиму окремого проживання є те, що майно, набуте в майбутньому дружиною та чоловіком, не вважається набутим у шлюбі, ч.6 ст.57 СК України лише допускає можливість визнання судом особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Таким чином, законодавець розмежовує правовий режим майна, набутого дружиною, чоловіком після встановлення судом режиму сепарації (ст.119 СК України), і майна, набутого за обставин, визначених у ч.6 ст.57 СК України. На майно, набуте дружиною, чоловіком в період шлюбу, але за час окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин, поширюється презумпція права спільної сумісної власності подружжя. Тому у разі виникнення спору щодо цього майна спростувати вказану презумпцію має та сторона, яка вважає це майно особистою приватною власністю. Наведене дає правову можливість визнати майно не спільною, а особистою власністю, якщо воно набуто під час перебування осіб в шлюбі, проте за особисті кошти, за умови доведення обставин, необхідних для спростування презумпції спільності права власності таких осіб на майно, яке набуте ними в цей період, тим з них, який її спростовує.

Суд не враховує рішення районного суду про розірвання шлюбу, яке на думку позивача, є преюдиційним, оскільки в справі про розірвання шлюбу не досліджувався факт з якого часу припинилися шлюбні відносини сторін.

Позивачем "поза розумним сумнівом" доведено, що спірне майно придбане під час зареєстрованого шлюбу, але за власні кошти подружжя. Доказів про те, що відповідач приймав участь у його придбанні, суду не надано. Відповідачем не спростовано, що спірне майно придбане за особисті кошти позивача. Таким чином, позивачем самостійно було придбано незавершене будівництво, завершено його будівництво та введено в експлуатацію. Проте, зважаючи на те, що позивач формально перебувала в шлюбі з відповідачем на момент придбання незавершенного будівництва та його завершення, на даний час позивач не може вільно розпорядатися належною їй власністю.

За таких обставин суд дійшов висновку про наявність порушеного цивільного права позивача. Об`єктивних і переконливих доказів, які спростовували би вимоги позивача, відповідач не надав, а судом їх здобуто не було, що вказує на обґрунтованість позову.

Суд дійшов висновку про доведеність позивачем придбання спірного майна за кошти, які належали їй особисто, у зв`язку з чим визнає, що вказане нерухоме майно не є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до п.6 ст.3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз.десятий п.9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Європейський суд з прав людини вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить із положень ч.1 ст.141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позивач не наполягала на відшкодуванні понесених судових витрат, суд, враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, що полягає у розгляді справи у межах заявлених вимог, не стягує з відповідача понесені позивачем документально підтверджені судові витрати у виді сплаченого судового збору.

З огляду на викладене, керуючись ст.263-265, 282 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

задоволити цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю.

Визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_4 .

Визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_4 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржено до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 /тридцяти/ днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного тексту рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована по АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_6 РНОКПП НОМЕР_2

Суддя: Кушнір Н.В.