ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4321/22 Справа № 175/1066/21 Суддя у 1-й інстанції - Бойко О. М. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2022 року Дніпровський Апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди спричиненої внаслідок ДТП

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2022 року, -

В С Т А Н О В И В:

19 березня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди спричиненої внаслідок ДТП. За вимогами даного позову, він просить стягнути з відповідача на свою користь відшкодування матеріальної шкоди заподіяної у наслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 63983,44 гривень, а також суму моральної шкоди та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначає про те, що 03 лютого 2017 року об 11 год. ЗЗ хв. відповідач ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Mersedes Benz Vito 110D», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Запорізьке шосе в м. Дніпро, в районі електроопори № 330, в порушення вимог п.п. 12.1,13.1 Правил дорожнього руху, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції скоїв зіткнення з автомобілем «Lexus GX460» державний номерний знак НОМЕР_2 під його, ОСОБА_1 керуванням, на якому він рухався попереду. Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 червня 2017 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Також позивач зазначає, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, належному йому на праві власності автомобілю «Lexus GX460», державний номерний знак НОМЕР_2 завдано значних механічних пошкодження, зокрема згідно висновку №4463 експертного дослідження авто-товарознавця по визначенню вартості матеріального збитку від 23.02.2017 року, вартість матеріального збитку, нанесеного власнику пошкодженого у наслідок ДТП транспортного засобу, становить 162 983,44 гривень з урахуванням ВТВ. На даний час пошкоджений автомобіль відновлено та згідно акту виконаних робіт від 10.03.2017 року вартість відновлюваного ремонту складає 134 712 гривень, які були сплачені на рахунок ЧП ОСОБА_3 (а.с.2-6).

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення матеріальної та моральної шкоди спричиненої внаслідок ДТП задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму відшкодування завданої матеріальної шкоди у розмірі 35721,00 гривень. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 908,00 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено (а.с.105-106).

Додатковим рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 лютого 2022 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму судових витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9850,00 грн. (а.с.114).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та винести нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог, посилаючись на те, що суд першої інстанції не звернув уваги, що рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09.09.2020 року вирішено питання моральної шкоди на цю ж саму дорожньо-транспортну пригоду, що мала місце 03.02.2017. Також, апелянт посилається на те, що суд першої інстанції ухвалюючи рішення про стягнення майнової шкоди, не вирішив питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. Крім того, суд першої інстанції не застосував строк позовної давності на який наголошував представник відповідача (а.с.120-122).

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу частково.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником пошкодженого автомобіля «Lexus GX460» державний номерний знак НОМЕР_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 від 22.08.2013 року.

Так, 03 лютого 2017 року об 11 год. 33 хв., відповідач ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Mersedes Benz Vito 110D», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Запорізьке шосе в м. Дніпро, в районі електроопори № 330, в порушення вимог п.п.12.1,13.1 Правил дорожнього руху, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем «Lexus GX460», державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія, позивача по справі, ОСОБА_1 , який рухався попереду. Внаслідок ДТП транспортним засобам завдано механічних пошкоджень.

Встановлено, що постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 червня 2017 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «Lexus GX460» державний номерний знак НОМЕР_2 отримав значні механічні пошкодження.

Згідно висновку № 4463 експертного дослідження авто-товарознавця по визначенню вартості матеріального збитку від 23.02.2017 року вартість матеріального збитку, нанесеного власнику пошкодженого у наслідок ДТП, автомобіля «Lexus GX460», державний номерний знак НОМЕР_2 , становить 162 983,44 гривень з урахуванням ВТВ.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, на даний час пошкоджений автомобіль відновлено та згідно акту виконаних робіт від 10.03.2017 року вартість відновлюваного ремонту складає 134 712 гривень, які були сплачені на рахунок ЧП ОСОБА_3 .

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 , як власника транспортного засобу була застрахована в ПрАТ «СК «Юнівес», згідно поліса № АК/1509512 відповідно до якого ліміт відповідальності за шкоду, завдану майну встановлений 100000,00 гривень за мінусом франшизи 1 000 гривень.

Разом з тим, судом встановлено, що позивач, у свою чергу, звернувся із заявою про виплату страхового відшкодування, яку було розглянуто, та страховиком ПрАТ «СК «Юнівес» за даним страховим випадком позивачу було виплачено страхове відшкодування в сумі 59 765,21 гривень.

Крім того, враховуючи, що сплачена ПрАТ «СК «Юнівес» сума страхового відшкодування була меншою за максимальну суму яка передбачена страховим полісом та розміром реальних збитків, позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди. Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09 вересня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , та ПрАТ «СК «Юнівес» було задоволено та стягнуто з ОСОБА_2 , суму відшкодування решти матеріальної шкоди у розмірі 102 540,66 гривень.

Після чого, Постановою Дніпровського апеляційного суду від 28 грудня 2020 року, зазначене рішення скасовано з підстав врахування правового висновку викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, вищевказаної Постанови суду, колегія суддів прийшла до висновку, що саме на ПрАТ «СК «Юнівес», як страховика, покладений відповідний обов`язок у межах суми страхового відшкодування.

Враховуючи зміст зазначеної Постанови, ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «СК «Юнівес» із заявою про виплату страхового відшкодування від 20 січня 2021 року в якій запросив відшкодування непокритої суми матеріальної шкоди у межах суми страхової відповідальності, яка складає: 39 234,79 грн.

03 лютого 2021 року між ПрАТ «СК «Юнівес» та ОСОБА_1 було укладено Угоду про виплату страхового відшкодування № ГО-5697/ДП, відповідно до п.2 даної угоди сторонами узгоджено загальний розмір страхового відшкодування за зазначеним страховим випадком в розмірі 89 765, 21 грн. (за вирахуванням франшизи).

Так згідно п. 4 даної Угоди ПрАТ «СК «Юнівес» та ОСОБА_1 за взаємною згодою домовились, що доплата страхового відшкодування складатиме 30000,00 грн. та буде здійснюватися шляхом поповнення карткового рахунку зареєстрованого в АТ Райффайзен Банк Аваль, що підтверджується Історією по картковому рахунку ОСОБА_1 від 17 лютого 2021 року.

Відповідно до п. 5 даної Угоди, ОСОБА_1 зобов`язався не пред`являти вимоги до власника забезпеченого автомобіля або особи, з вини якої завданні збитки, на суму різниці між лімітом відповідальності за полісом №АК/1509512 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та суми, визначеною п.2 цієї Угоди, а саме: 99000,00 грн. - 89756,21 грн. = 9 234,79 грн.

Таким чином, враховуючи вищезазначену Угоду, деліктне зобов`язання виплати Страховика ПрАТ «СК «Юнівес» є належним чином припинене.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 відповідно до вимог ст. 1194 ЦК України зобов`язаний відшкодувати майнову шкоду в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), розмір якої встановлено судом під час розгляду справи та підтверджується відповідними доказами наявними в матеріалах справи, та становить 35721,00 грн., яка складається з наступного: 134712 грн. (фактична та реальна вартість відновлювального ремонту) 89756,21 грн. (сума загального розміру страхового відшкодування за даним страховим випадком) 9234,79 грн. (сума різниці між лімітом відповідальності за полісом №АК/1509512), тому вимоги позивача підлягають частковому задоволенню в частині стягнення на його користь суми матеріальних збитків у встановленому судом розмірі. Щодо позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення з відповідача ОСОБА_2 на його користь моральної шкоди у розмірі 15 000 грн. суд приходить до висновку про те, що своїми протиправними діями, відповідач позбавив позивача на тривалий час права користування автомобілем, який необхідний був позивачу кожний день. Разом з тим, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд виходив з того, що згідно вимог ст.ст. 23, 1167 ЦК України, та роз`яснень, що викладені в п.9 Постанови Пленуму Верховного суду №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та визначив суму відшкодування, яка відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, з врахуванням обставин при яких було спричинено моральну шкоду, в розмірі 10000 грн. моральної шкоди, вважаючи такий розмір обґрунтованим та достатнім для компенсації завданих моральних страждань позивача.

Колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції в частині стягнення моральної шкоди.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09 вересня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ПрАТ «СК «Юнівес» про стягнення матеріальної шкоди та моральної шкоди спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму відшкодування завданої матеріальної шкоди у розмірі 102540, 66 гривень. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму моральної шкоди у розмірі 5000 гривень. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1345,41 гривень, які складаються з: 1025,41 гривень судовий збір сплачений за подання позову та 320,00 гривень судовий збір сплачений за заяву про забезпечення позову. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 28 грудня 2020 року, рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 9 вересня 2020 року скасовано в частині стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди в сумі 102540,66 грн. Постановлено в цій частині нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди в сумі 102540,66 грн. В решті рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 9 вересня 2020 року залишено без змін.

Враховуючи зазначене, судом вже вирішувалося питання щодо відшкодування моральної шкоди, позивач при новому розгляді справи збільшив лише її розмір, проте не вказав нових підстав для її стягнення, з урахуванням зазначеного, рішення суду в частині вирішення стягнення моральної шкоди підлягає скасуванню з відмовою у задоволені саме цих позовних вимог.

Щодо відшкодування матеріальної шкоди колегія суддів повністю погоджується з розрахунком визначеним судом першої інстанції, враховуючи, що відповідач не заперечує суму стягнення.

Разом з тим, відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27.03.1992 року № 6, постановляючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

Відповідач подавав заяву про вирішення питання про передачу майна, а саме: Двері задка 35309 грн. Накладка заднього бампера 28820 грн. Насадка вихлопної труби 6388 грн., після відшкодування збитків ОСОБА_2 , як особі, відповідальній за шкоду (а.с.68-69).

Проте, колегія суддів вважає за необхідне відмовити апелянту у вирішенні вказаного питання, оскільки основну суму, яка покрила відшкодування матеріальних збитків сплачено було страховою компанією.

Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності, колегія суддів також не приймає до уваги, оскільки матеріалами справи підтверджено, що позивач, починаючи з липня 2017 року намагається захистити свої порушені права, неодноразово звертаючись до суду.

З урахуванням наведеного, судова колегія апеляційного суду приходить до висновку, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, у зв`язку з чим подана ОСОБА_2 апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції в частині стягнення моральної шкоди підлягає скасуванню із ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

В частині стягнення матеріальної шкоди рішення суду є законним, обґрунтованим на зібраних по справі доказах, яким судом надано належну правову оцінку і підстав для його зміни або скасування, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст. 259, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2022 року скасувати в частині стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди та ухвалити нове рішення в цій частині, яким відмовити в задоволенні цих позовних вимог.

В решті рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: