Справа № 344/2794/21
Провадження № 22-ц/4808/890/22
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів: Девляшевського В.А., Томин О.О.,

секретаря Петріва Д.Б.,

з участю ОСОБА_1 і його представника,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_1 про зміну способу і порядку виконання рішення Івано-Франківського міського суду від 17 червня 2021 року за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківської міської ради про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкодиза апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 10 червня 2022 року під головуванням судді Бабій О.М. у м. Івано-Франківську,

в с т а н о в и в:

У травні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення Івано-Франківського міського суду від 17 червня 2021 року.

Заяву обґрунтував тим, що рішення суду не виконується, оскільки територіальні органи Державної виконавчої служби та державного Казначейства не приймають виконавчий лист до виконання. У боржника Івано-Франківської міської ради відсутні рахунки, що унеможливлює безспірне списання коштів. Органом ДВС було прийнято рішення про повернення виконавчого листа без прийняття до виконання.

Просив змінити спосіб виконання цього судового рішення щодо стягнення з Івано-Франківської міської ради на його користь середнього заробітку зазначивши, що слід «зобов`язати Івано-Франківську міську раду, виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період з 11 березня 2020 року по 11 лютого 2021 року включно в розмірі 101 069,43 грн.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 10 червня 2022 у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що 17 червня 2021 року Івано-Франківський міський суд розглянув цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківської міської ради про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди та зазначив стягнути із присудженої суми середнього заробітку в розмірі 101 069, 43 грн всі обов`язкові платежі та внески.

Отримавши виконавчий лист, ним 18.11.2021 була подана заява до відділу державної виконавчої служби у місті Івано-Франківську Південно-Західного міжрегіонального Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про прийняття виконавчого листа, за результатами розгляду якої йому прийшла відповідь, що виконавчий документ пред`явлено не за підвідомчістю.

В подальшому, він подав заяву у відділ примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській області Південно-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) звідки йому надали відповідь, що виконавчий документ не підлягає виконанню органами ДВС.

З огляду на отримані відповіді він звернувся у Державну казначейську службу України Головне управління державної казначейської служби України в Івано-Франківській області щодо стягнення з Івано-Франківської міської ради середнього заробітку за період з 11.03.2020 по 11.02.2021 року включно в розмірі 101 069,43 грн, на підставі виконавчого листа Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21.10.2021 року. Однак йому прийшла відповідь, що боржник - Івано-Франківська міська рада не внесена до Єдиного реєстру розпорядників та одержувачів бюджетних коштів та не має відкритих рахунків в УДКСУ у м. Івано-Франківську Івано-Франківської області і тому на підставі вищенаведеного, повернули поданий ним пакет документів без виконання.

Після відповіді Управління державної казначейської служби України у м. Івано-Франківську Івано-Франківської області він ще раз подав заяву до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській області Південно-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції і отримали таку ж саму відповідь як і в перший раз, а саме Виконавчий документ не підлягає виконанню органами ДВС, а саме відповідно до ч.2 ст. 6 ЗУ «Про виконавче провадження» рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, виконується органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

За наявності даних обставин іншого способу виконати рішення суду, окрім того як змінити його на зобов`язальний характер немає, тим більше що сама суть рішення не міняється.

Зважаючи на викладене, апелянт вважає, що існують істотні обставини, які ускладнюють виконання рішення в частині стягнення сум, тому вважає, що його заява є такою, що підлягає задоволенню.

Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його заяву та змінити спосіб виконання рішення суду від 17 червня 2021 року, а саме: в частині «стягнення з Івано-Франківської міської ради на користь ОСОБА_1 середнього заробіток за період з 11 березня 2020 року по 11 лютого 2021 року включно в розмірі 101 069,43 грн» змінити на «Зобов`язати Івано-Франківську міську раду виплатити на його користь середній заробіток за період з 11 березня 2020 року по 11 лютого 2021 року включно в розмірі 101 069,43 грн».

Учасники справи правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

ОСОБА_1 і його представник апеляційну скаргу підтримали з мотивів наведеній у ній.

Представник Івано-Франківської міської ради в засідання апеляційного суду не з`явився, хоча Івано-Франківська міська раданалежним чином повідомлена про день, час і місце слухання справи.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за відсутності її представника.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 і його представника, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17 червня 2021 року, залишеним без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 16 вересня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Івано-Франківської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період з 11 березня 2020 року по 11 лютого 2021 року включно в розмірі 101 069, 43 грн, з утриманням всіх обов`язкових платежів та внесків.

В порядку розподілу судових витрат вирішено стягнути з Івано-Франківської міської ради на користь держави судовий збір в розмірі 1 010, 69 грн.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 10 січня 2022 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про зміну способу і порядку виконання рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17 червня 2021 року у цій справі відмовлено.

Заявник у тій заяві просив змінити спосіб і порядок виконання цього ж рішення суду від 17 червня 2021 року в частині стягнення з Івано-Франківської міської ради на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за період з 11 березня 2020 року по 11 лютого 2021 року включно в розмірі 101 069, 43 грн, стягнувши такі кошти з рахунків Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради.

Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Частиною третьою статті 33 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Згідно з частинами 1, 3 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Поняття «спосіб і порядок» виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем. Спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, що встановленого статтею 16 ЦК України. Під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові від 25 листопада 2015 року (справа № 6-1829цс15).

Під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений.

Спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, що встановлено ст. 16 ЦК України.

При цьому, ключовим питанням є те, що під час зміни способу та порядку виконання рішення, суд не може змінювати саме рішення по суті.

При вирішенні питання про встановлення способу і порядку виконання рішення суду, суд повинен з`ясувати обставини, що свідчать про абсолютну неможливість виконання рішення.

Отже, питання щодо встановлення способу і порядку виконання рішення суду може бути розглянуто у виняткових випадках, що обумовлені об`єктивними ускладненнями при виконанні цього рішення.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Категорія «обставин, що ускладнюють виконання рішення» має оціночний характер віднесення тих чи інших обставин залежить від судового розсуду, а також від надання доказів, що доводять наявність подібних обставин.

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що така заява про зміну способу виконання рішення суду є зміною способу захисту порушеного права, однак не є зміною способу виконання судового рішення. У випадку задоволення судом такої заяви це призведе до зміни його суті.

Доводи апелянта про те, що в такому випадку суть рішення не зміниться, є невірними та спростовується висновками суду першої інстанції, який з посиланням на норми чинного законодавства та позицію Верховного Суду України обґрунтовано зазначив, що задоволення такої заяви змінить спосіб захисту порушеного права, але не змінить способу виконання рішення суду. З таким висновком суду погоджується колегія суддів апеляційного суду.

У випадку виникнення обставин, які ускладнюють виконання рішення суду, заявнику слід обрати інший передбачений чинним законодавством спосіб виконання судового рішення з урахуванням особливостей поступлення бюджетних коштів на рахунки боржника та можливість їх списання (стягнення) в цих рахунків, а також доказів, які стверджуютьнаявність таких обставин.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу і спростовані зібраними у справі доказами та не впливають на правильність і обґрунтованість судового рішення. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів приходить до переконання, що оскаржувана ухвала відповідає вимогам матеріального і процесуального права, тому її слід залишити в силі.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду від 10 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 12 вересня 2022 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: В.А. Девляшевський

О.О. Томин