Справа № 466/180/22 Головуючий у 1 інстанції: Луців-Шумська Н.Л.
Провадження № 22-ц/811/507/22 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2022 року м.Львів

Справа № 466/180/22

Провадження № 22ц/811/507/22

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.

секретар Іванова О.О.

з участю: ОСОБА_1

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова, ухвалене у м.Львові 21 січня 2022 року у складі судді Луців-Шумської Н.Л., у справі за заявою ОСОБА_3 , з участю заінтересованої особи: ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису, -

встановив:

11 січня 2022 року ОСОБА_3 звернулася до суду із цією заявою. В обґрунтування заяви посилається на те, що вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_2 з 2019 року по серпень 2021 року. Вказує, що вони проживали за адресою: АДРЕСА_1 . Вони є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З початку 2020 року ОСОБА_2 систематично ображав та принижував її, погрожував, чинив психологічний тиск та інші протиправні дії. У зв`язку з цим вона припинила фактичні шлюбні відносини з ОСОБА_2 та переїхала з малолітньою дитиною в орендоване житло за адресою: АДРЕСА_2 . Зазначає, що 30 грудня 2021 року вночі ОСОБА_2 під приводом термінової справи увірвався до згаданої вище орендованої квартири, вчинив сварку з нею, в ході якої наніс їй тілесні ушкодження. З приводу цього вона звернулась до правоохоронних органів. За її заявою 30 грудня 2021 року відкрито кримінальне провадження за № 0000796 за ч. 1 ст. 125 КК України. Однак, незважаючи на це, ОСОБА_2 своєї поведінки не змінює, продовжує її переслідувати, що є нестерпним для неї. Зазначає, що, у зв`язку з такими обставинами вона змушена звернутись до суду з проханням видати обмежувальний припис.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 21 січня 2022 року видано обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 строком на 4 місяці, яким тимчасово обмежено його права щодо ОСОБА_3 , за яким: заборонено ОСОБА_2 наближатися на відстань менше ніж 300 м до місця фактичного проживання ОСОБА_3 - АДРЕСА_2 ; заборонено ОСОБА_2 наближатися на відстань менше ніж 300 м до місць частого відвідування ОСОБА_3 - місця роботи за адресою АДРЕСА_3 ; місця реєстрації за адресою: АДРЕСА_4 ; заборонено ОСОБА_2 особисто або через третіх осіб розшукувати ОСОБА_3 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому йому, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборонено ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_3 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2 . Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що рішення не відповідає нормам матеріального та процесуального права. Зазначає, що він не був повідомлений про розгляд справи, оскільки повісток із суду до нього не надходило. Вважає, що рішення позбавляє його права бачитись із малолітнім сином, брати участь у його вихованні. Вказує, що з матеріалів справи не вбачається, що було вчинено саме домашнє насильство і відповідно до матеріалів кримінального провадження його діяння не кваліфіковано як домашнє насильство. Просить скасувати рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви.

23 березня 2022 року ОСОБА_3 подала відзив на апеляційну скаргу, у якому посилається на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції. Просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 , перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у фактичних шлюбних відносинах з 2019 року по серпень 2021 року та проживали за адресою: АДРЕСА_1 .

З початку 2020 року ОСОБА_2 систематично ображав та принижував постраждалу ОСОБА_3 , погрожував їй, чинив психологічний тиск та інші протиправні дії. ОСОБА_3 припинила фактичні шлюбні відносини з ОСОБА_2 та переїхала з малолітньою дитиною в орендоване житло за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується договором оренди житлового приміщення від 7 серпня 2021 року.

Постраждала особа та кривдник є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина проживає із заявником.

30 грудня 2021 року ОСОБА_3 звернулася в органи поліції із заявою, у якій вказувала, що вночі ОСОБА_2 під приводом термінової справи увірвався до орендованої нею квартири, вчинив сварку з нею, в ході якої наніс останній численні тілесні ушкодження. На підставі цієї заяви 30 грудня 2021 року внесено відомості до ЄРДР за № 0000796 за ч. 1 ст. 125 КК України. ОСОБА_3 є потерпілою у даному кримінальному провадженні. Їй надано скерування на обстеження.

Згідно довідки № 1704 від 30 грудня 2021 року ОСОБА_3 зверталася в травмпункт з приводу одержаних тілесних ушкоджень.

ОСОБА_2 своєї поведінки не змінює, продовжує переслідувати ОСОБА_3 в місцях її частого перебування, що є нестерпним для постраждалої.

З врахуванням практики Європейського Суду з прав людини, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що існує загроза продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, а тому для забезпечення дієвого та ефективного захисту до кривдника необхідним є застосування обмежувального припису.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 цього Закону домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно із ч. ч. 2, 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Встановлено, що ОСОБА_2 вчинив домашнє насильство щодо постраждалої ОСОБА_3 , між ними виникали конфлікти, у зв`язку з чим ОСОБА_3 зверталась до правоохоронних органів.

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про наявність ризиків повторного вчинення домашнього насильства, зокрема, за місцем проживання, перебування та праці заявника. Оскільки є доведеним факт, що існує загроза продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, такі ризики є реальними та підтверджуються матеріалами справи, тому для забезпечення дієвого та ефективного захисту до кривдника необхідно застосувати обмежувальний припис.

Судом першої інстанції вірно визначено, що застосовані заходи обмежувального припису будуть забезпечувати захист заявника від кривдника. Відтак, суд застосував обмежувальний припис шляхом встановлення заходів тимчасового обмеження прав кривдника строком на 4 місяці.

З висновками суду першої інстанції належить погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись: п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 21 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 28 березня 2022 року.

Головуючий

Судді