Ухвала

06 вересня 2022 року

м. Київ

справа № 947/1843/21

провадження № 61-8475ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Сердюка В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду міста Одеси від 07 жовтня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 30 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба», третя особа - Професійна спілка працівників казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба», про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом

до Казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба»

(далі - КП «МПРС»), третя особа - Професійна спілка працівників

КП «МПРС» (далі - ПСП КП «МПРС»), в якому просила:

- визнати незаконним та скасувати наказ КП «МПРС» від 14 грудня

2020 року № 815-к про звільнення ОСОБА_1 ;

- поновити ОСОБА_1 на посаді завідувача сектору розвитку КП «МПРС»;

- стягнути з КП «МПРС» на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 15 грудня 2020 року до дати ухвалення рішення у справі;

- стягнути з КП «МПРС» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 30 000 грн.

Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 07 жовтня 2021 року

у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного суду від 30 червня 2022 року рішення Київського районного суду міста Одеси від 07 жовтня 2021 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою

статті 389 ЦПК України.

29 серпня 2022 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду міста Одеси від 07 жовтня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду

від 30 червня 2022 року.

Касаційна скарга на вищевказані судові рішення надійшла з пропуском строку на касаційне оскарження, передбаченого статтею 390 ЦПК України.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 порушує клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень з посиланням на те, що строк пропущено з поважних причин, оскільки повний текст постанови Одеського апеляційного суду від 30 червня 2022 року отримано 02 серпня 2022 року, що підтверджується копією листа Одеського апеляційного суду від 25 серпня 2022 року, в якому зазначено, що належним чином засвідчену копію постанови суду від 30 червня 2022 року видано ОСОБА_1 . Вказане підтверджується записом в журналі видачу копій судових рішень

від 02 серпня 2022 року № 1876.

Відповідно до частин другої, третьої статті 390 ЦПК України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження пропущено з поважних причин, колегія суддів вважає за можливе його поновити.

Відповідно до частини першої статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Частиною восьмою статті 394 ЦПК України передбачено, що в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження та строк для подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу. Якщо разом з касаційною скаргою подано заяви чи клопотання, суд в ухвалі про відкриття касаційного провадження встановлює строк, протягом якого учасники справи мають подати свої заперечення щодо поданих заяв чи клопотань, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

У касаційній скарзі заявник посилається на пункт 1 частини другої

статті 389 ЦПК України (суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку) як на підставу оскарження судових рішень.

Також у касаційній скарзі посилається на пункт 2 частини другої

статті 389 ЦПК України (скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду

та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні). Зокрема, заявник у касаційній скарзі вказує на необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 14 березня 2019 року у справі № 487/3848/17 (провадження № 61-42064св18),

від 01 вересня 2020 року у справі № 755/6539/18 (провадження

№ 61-4367св20), який застосований судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

Разом з тим, у касаційній скарзі заявник посилається на пункт 3

частини другої статті 389 ЦПК України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах)

як на підставу оскарження судових рішень. Заявник зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми статті 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» в частині обов`язків роботодавця під час змін в організації виробництва і праці шляхом скорочення чисельності або штату, та які не супроводжуються процесами ліквідації, реорганізації, зміни форм власності або часткового зупинення виробництва.

Крім того, у касаційній скарзі заявник посилається на пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України (судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу), а саме зазначає, що суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи (пункти 1,3 частини третьої статті 411 ЦПК України).

Також касаційна скарга містить посилання на те, що судові рішення підлягають касаційному оскарженню з підстав, передбачених

підпунктами «а», «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а також справа має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Касаційна скарга подана на судові рішення, які ухвалені у малозначній справі.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (рішення

у справі «Воловік проти України», заява № 15123/03, від 06 грудня

2007 року).

Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність.

Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову у цій справі є визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати

за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, при цьому вказана позовна вимога є майновою вимогою, оскільки позивачка

її визначила у грошовому вимірі. Тобто ціна позову становить 30 000 грн, яка станом на 01 січня 2022 року не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (248 100 грн х 250 =

620 250 грн).

Зазначена справа не є справою з ціною позову, яка перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не належить до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження.

Ураховуючи наведене, справа є незначної складності та не належить

до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Однак, наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені підпунктами «а», «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, а тому, не дивлячись на те, що справа є малозначною, оскаржувані у ній судові рішення підлягають перегляду в касаційному порядку на підставі підпунктів «а», «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Разом з тим, до касаційної скарги додано клопотання про передачу справи № 947/1843/21 на розгляд Великої Палати Верховного Суду для вирішення виключної правової проблеми.

Отже, наведені в касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України, для відкриття касаційного провадження.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

У разі необхідності учасники справи можуть бути викликані для надання пояснень у справі.

Керуючись статтями 389, 390, 394, 395, 402 ЦПК України, Верховний Суд

у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Київського районного суду міста Одеси від 07 жовтня 2021 року

та постанови Одеського апеляційного суду від 30 червня 2022 року.

Відкрити касаційне провадження у даній справі.

Витребувати з Київського районного суду міста Одеси цивільну справу

№ 947/1843/21 за позовом ОСОБА_1 до Казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба», третя особа - Професійна спілка працівників казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба», про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.

Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

С. Ю. Мартєв

В. В. Сердюк