Провадження 2/127/1543/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2022 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі головуючого судді Борисюк І.Е., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини.

Позов мотивований тим, що 30.10.2014 між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, від якого вони мають малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26.04.2021 шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу донька залишилась проживати з матір`ю та знаходиться на її утриманні. Позивач повідомила, що у 2020 році доньці було встановлено діагноз затримка психо-мовного розвитку, гіпергомоцистеїнемія, недостатність MTRR 66 GG, поліморфізм гена MTHFR 677C/T і гена MTR 2756 A/G, вторинна мітохондріальна дисфукція, вторинна непереносимість лактози та хронічна герпесвірусна інфекція: вірус герпеса 6 типу. У зв`язку з встановленим діагнозом донька потребує спеціального догляду, харчування, лікування та відповідно атмосфери, яка буде забезпечувати її повноцінний розвиток з урахуванням наявних захворювань. Відповідач, як батько періодично надає кошти для доньки, однак така допомога є несистематичною та не покриває матеріальні потреби дитини необхідні для її розвитку та лікування, враховуючи її стан здоров`я.

Вищевикладене й стало підставою для звернення позивача до суду із вимогами про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою суду від 01.07.2022 вищевказану заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Також, даною ухвалою запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем 05.07.2022 було отримано вищевказане судове рішення та копію позовної заяви з доданими до неї документами, що підтверджується відповідною розпискою. (а.с. 44) Позивачем ухвалу суду від 01.07.2022 було отримано 01.07.2022. (а.с. 43)

У строк, визначений судом ухвалою суду від 01.07.2022, від представника відповідача надійшов відзив на позов із запереченнями щодо задоволення позовних вимог. Представник відповідача зазначив, що відповідач надав позивачці кошти на купівлю квартири для їх спільної доньки, про що остання надала нотаріально посвідчену заяву із зазначенням, що ніяких матеріальних та моральних претензій до ОСОБА_2 вона не має та не матиме в майбутньому. Разом з тим, відповідач регулярно у добровільному порядку сплачує аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 у сумі 10 050, 25 гривень, а також надає кошти на інші витрати і потреби, кожного тижня та при кожній нагоді відвідує свою доньку за місцем її проживання з позивачкою. Представник відповідача зазначив, що відповідачем добровільно і добросовісно виконуються батьківські обов`язки, зокрема щодо сплати аліментів, а тому вимоги позивачки не підлягають задоволенню.

З офіційного веб-сайту Укрпошти вбачається, що позивачка отримала вищевказаний відзив 16.07.2022, однак відповідь на відзив у строк визначений ухвалою суду від 01.07.2022, не надано. При цьому судом враховано, що подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Ухвалою суду від 12.07.2022 адвокату відповідачу відмовлено у задоволенні клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Будь-які докази по справі, крім тих, що надані разом із заявами по суті справи, чи інші клопотання від учасників справи на адресу суду не надійшли.

Враховуючи вищевикладене та положення ст. 279 ЦПК, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами.

При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно з свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим 30.10.2014 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований 30.10.2014, актовий запис № 3187. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини ОСОБА_6 . (а.с. 18)

З ЄДРСР, доступ до якого є публічним, вбачається, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26.04.2021 по справі № 127/2947/21, яке набрало законної сили 27.05.2021, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

Згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим 21.10.2015 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , актовий запис № 4156. (а.с. 20)

Відповідно до довідок № 23510 та № 23509, виданих Департаментом адміністративних послуг Вінницької міської ради про реєстрацію місця проживання осіб від 08.06.2022, позивач разом із донькою ОСОБА_7 зареєстровані у АДРЕСА_1 . (а.с. 21-22)

Як вбачається з виписки з генетичної карти ОСОБА_3 від 19.10.2020, останній встановлено діагноз: затримка психо-мовного розвитку, гіпергомоцистеїнемія, недостатність MTRR 66 GG, поліморфізм гена MTHFR 677 C/T і гена MTR 2756 A/G, вторинна мітохондріальна дисфукція, вторинна непереносимість лактози та хронічна герпесвірусна інфекція: вірус герпеса 6 типу. (а.с. 26-27)

З банківської виписки АТ «ПриватБанк» від 04.07.2022 та дублікатів квитанцій за період з 23.05.2019 до 01.07.2022 вбачається, що ОСОБА_2 з 23.05.2019 здійснює грошові перекази ОСОБА_1 , а з початку 2020 року регулярно, щомісяця, переводить грошові кошти в сумі не менше 10 000, 00 гривень, вказуючи призначення платежу - «для ОСОБА_8 »/«Аліменти для ОСОБА_8 ». (а.с. 48, 50-54)

Зі змісту заяви ОСОБА_1 від 15.12.2019, посвідченої приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Лукашенком В.Б. і зареєстрованої в реєстрі за № 8855, вбачається, що вона повідомила про отримання нею від ОСОБА_2 суми в гривнях еквівалентної 30 000 доларів США в результаті поділу спільного майна подружжя на купівлю квартири (нерухомості) для доньки ОСОБА_3 . Також зазначено, що ніяких матеріальних та моральних претензій до ОСОБА_2 ОСОБА_1 не має та не матиме. (а.с. 49)

Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Таким чином, обрання способу стягнення аліментів у частці від доходу чи у твердій грошовій сумі здійснюється саме за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

З позовної заяви вбачається, що позивачем, з якою проживає дитина, обрано спосіб стягнення аліментів саме в частці від доходу батька дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви , а відповідач - разом з поданням відзиву.

Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Крім того, будь-які інші докази, ніж ті, що були надані позивачем разом із позовом, а відповідачем разом із відзивом, до суду сторонами по справі подані не були. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили.

Будь-які клопотання про витребування доказів по справі, в зв`язку з неможливістю їх самостійного надання до суду сторонами по справі не подавалися.

Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи.

Також, судом в ухвалі суду від 01.07.2022 було роз`яснено сторонам по справі наслідки ненадання суду доказів по справі, дії в разі неможливості надання доказів, а також право і порядок звернення до суду із заявами та клопотаннями.

Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд.

Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з п. 2, п. 4, п. 6 і п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Таким чином, враховуючи вищевикладене та положення ч. 8 ст. 279 ЦПК України, судом досліджуються письмові пояснення, викладені позивачем в позовній заяві і відповідачем у відзиві, а також докази надані разом із заявами по суті справи.

Судом встановлено, що позивач із відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 30.10.2014 до 26.04.2021, від якого мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка проживає разом із матір`ю позивачем по справі.

При визначені розміру аліментів та матеріальних можливостей відповідача судом враховано, що платник аліментів є працездатною, здоровою людиною. Також враховано стан здоров`я та матеріальне становище дитини. Взято до уваги, що малолітня ОСОБА_9 має затримку психо-мовного розвитку, гіпергомоцистеїнемію, недостатність MTRR 66 GG, поліморфізм гена MTHFR 677 C/T і гена MTR 2756 A/G, вторинну мітохондріальну дисфукцію, вторинну непереносимість лактози та хронічну герпесвірусну інфекцію: вірус герпеса 6 типу, у зв`язку з чим потребує постійного лікування та догляду. При цьому судом прийнято до уваги, що батьки зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, зокрема у зв`язку із хворобою дитини. Однак, суд прийшов до висновку, що в даному випадку, у позивачки, крім необхідності у додаткових витратах, наявні й щоденні витрати, пов`язані із хворобами дитини, особливостями її розвитку, харчування тощо, які мають постійний характер. В зв`язку з чим судом враховано, що розмір аліментів має забезпечити, зокрема, нормальні належні матеріальні умови для життя дитини, для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.

Разом з тим, на час ухвалення судового рішення суду не повідомлено ні позивачем, ні відповідачем відомостей щодо: відсутності/наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дочки, сина; наявності/відсутності рухомого та/або нерухомого майна; грошових коштів, а також інші обставини, що мають істотне значення.

Позивачем не надано доказів здійснення витрат платником аліментів, у тому числі, на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи.

Судом встановлено, що твердження позивачки про те, що відповідач ухиляється від добровільного надання матеріальної допомоги на утримання доньки, не відповідає дійсності й спростовується наданими відповідачем належними доказами: банківською випискою та квитанціями, дослідженими судом в ході розгляду справи.

Водночас, добровільна сплата коштів на утримання дитини, у визначеному особисто відповідачем розмірі, оскільки доказів протилежного суду не надано, не є підставою для відмови в стягненні аліментів. Утримання дитини є обов`язком батьків, а не правом. Зважаючи на звернення до суду позивачки із даним позовом, право на що гарантоване Конституцією України, вбачається спір між батьками щодо розміру аліментів необхідних на утримання їх спільної дитини. При цьому, зважаючи на заперечення представника відповідача щодо відсутності підстав для примусового стягнення аліментів з відповідача, суд звертає увагу останнього на те, що примусове стягнення за судовим рішення відбувається виключно в разі його невиконання добровільно, адже воно є обов`язковим до виконання з моменту набрання ним законної сили.

Суд відхиляє посилання представника відповідача, як на одну з підстав для відмови в задоволенні позову, щодо надання позивачці ОСОБА_2 коштів на купівлю квартири доньці, на підтвердження чого надано нотаріально посвідчену 15.12.2019 заяву, зважаючи на те, що дані кошти було отримано в результаті поділу спільного майна подружжя. Відповідно й зазначення в даній заяві про відсутність будь-яких претензій з боку ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , стосується саме поділу майна подружжя, а не утримання дитини. Обов`язок зі сплати аліментів, за даних обставин, не припиняється. Нормами СК України, зокрема ч. 1 ст. 190, передбачено припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно, однак чітко визначено порядок відповідних дій.

Заперечення представника відповідача щодо «позовної вимоги про стягнення додаткових витрат на дитину» є безпідставними й не заслуговують на увагу, адже така вимога на підставі ст. 185 СК України позивачкою не заявлялась і, відповідно, додаткові витрати на дитину не є предметом даного спору.

Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Однак, врівноважуючи позиції сторін, законодавець обмежує максимально можливий розмір аліментів для дитини 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку.

Суд не визначає мінімального розміру аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів суд ураховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема ч. 2 ст. 182 СК України.

Таким чином, враховуючи положення ч. 2 ст. 182 СК України, суд не вправі визначити на дитину розмір аліментів менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і більше ніж 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку.

Згідно із ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Суд, дослідивши письмові пояснення, викладені позивачем у позові і відповідачем у відзиві, та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню.

Суд дійшов до переконання в наявності підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки відповідач зобов`язаний та може надавати щомісячне утримання дитині в розмірі ј частки свого заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше ніж 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття.

Суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачу і звернути увагу позивачки на те, що кошти, сплачені відповідачем з 15.06.2022 до визначення судом розміру аліментів даним судовим рішенням, підлягають зарахуванню в рахунок сплати аліментів за цей період.

Встановлений даним рішенням суду розмір аліментів на утримання дитини, є гарантією її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання батька окремо від дитини не повинно впливати на обсяг його прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Суд звертає увагу, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, на що, в тому числі, необхідні й фінансові витрати. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України.

Згідно з ст. 179 СК України аліменти є власністю дитини, а не того з батьків, на ім`я кого вони виплачуються. При цьому на отримувача аліментів покладається обов`язок розпоряджатися аліментами лише за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання, а також право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України.

Суд звертає увагу сторін по справі, що ухвалення даного судового рішення не позбавляє платника або одержувача аліментів права звернутися до суду в разі зміни згодом матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України, на підставі ч. 1 ст. 192 СК України.

Також, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що згідно із ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного висновку.

Враховуючи те, що позивач на момент звернення до суду була звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а також положення ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 992, 40 гривень.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на правничу допомогу.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Позивачем на підтвердження понесених нею витрат на професійну правничу допомогу по даній справі разом із позовною заявою надано: договір про надання професійної правничої допомоги № 28/22 від 22.06.2022, укладений між нею та адвокатом Пунько І.В., та квитанцію № 1 від 23.06.2022. Судом встановлено, що згідно даного договору та квитанції, позивачем було сплачено адвокату Пунько І.В. 3 000,00 гривень «за підготовку позовної заяви з додатками». (а.с. 32-33)

Згідно з Єдиним реєстром адвокатів України, Пунько І.В. є адвокатом, здійснює адвокатську діяльність на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 000241, виданого 21.03.2018.

Судом прийнято до уваги, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 137 та ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Водночас, за змістом ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Тобто, ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях ч. 5 і ч. 6 ст. 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Судом встановлено, що договором про надання професійної правничої допомоги № 28/22 від 22.06.2022 чітко визначено обсяг послуг (п. 1.1), розмір гонорару, який є фіксованим (п. 4.1). Відповідно, в даному випадку, надання детального опису робіт на виконання положень ч. 3 ст. 137 ЦПК України, не є необхідним.

Також судом встановлено документальне підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3 000, 00 гривень, які є співмірними у відповідності до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, відповідають критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру.

Підстав, визначених ч. 5 ст. 137 ЦПК України, для зменшення розміру вищевказаних витрат на правничу допомогу, судом не встановлено. Матеріали справи не містять клопотання відповідача та/або його представника про зменшення витрат позивачки на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а підстави для самостійного вирішення судом питання про зменшення цих витрат, з урахуванням наведених обставин, відсутні.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, задоволення позовних вимог в повному обсязі та положення п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на корить позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3 000, 00 гривень.

Доказів понесення сторонами по справі інших судових витрат суду не надано.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

На підставі викладеного та керуючись Конституцією України, Конвенцією ООН про права дитини, ст. 141, ч. 1 ст. 155, ст. 179, ч. 1 ст. 180, ч. 3 ст. 181, ст. 182, ч. 1 ст. 183, ч. 1 ст. 191 СК України, Законом України «Про охорону дитинства», ст.ст. 2, 4, 5, 11-13, 76-83, 89, 133, 137, 141, 229, 235, 258, 259, 263-265, ч. 4 ст. 268, ст.ст. 278, 279, 354, п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частки заробітку (доходу) ОСОБА_2 щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, з 15.06.2022 до досягнення дитиною повноліття.

Допустити негайне виконання судового рішення у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві гривні) гривні 40 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3 000 (три тисячі) гривень 00 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення шляхом подання апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду.

ОСОБА_1 : ІНФОРМАЦІЯ_3 ; РНОКПП НОМЕР_3 ; місце проживання: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 : ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП НОМЕР_4 ; місце проживання зареєстроване у встановленому законом порядку: АДРЕСА_2 .

Рішення суду складено 08.09.2022.

Суддя: