Провадження № 22-ц/801/534/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Федчишен С. А.
Доповідач:Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2022 рокуСправа № 127/30111/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Денишенко Т. О.,

суддів Голоти Л. О., Рибчинського В. П.,

розглянувши за правилами, встановленими для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, у приміщенні апеляційного суду цивільну справу за позовом

Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1

про стягнення кредитної заборгованості у розмірі 125726,57 гривень,

за апеляційною скаргою представника позивача Акціонерного товариства «Ак-цент-Банк» адвоката Омельченка Євгена Володимировича на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 січня 2022 року, ухвалене у приміщенні суду у м. Вінниці за головування судді Федчишена С. А., повний текст якого складений 19 січня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

08 листопада 2021 року Акціонерне товариство «Акцент-Банк» ( далі - АТ «А-Банк» ) звернулося у Вінницький міський суд Вінницької області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості в сумі 125726,57 гривень. Позовні вимоги умотивовані наступними обставинами. 13 травня 2020 року ОСОБА_1 шляхом підписання анкети-заяви приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку ( далі - Умови та Правила ) з метою укладання кредитного договору № б/н та отримання кредитної картки. Відповідачу був наданий кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 44,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Умови та Правила передбачають можливість зміни кредитного ліміту за рішенням та ініціативою банку, з чим ОСОБА_1 погодився. Підписавши анкету-заяву, відповідач підтвердив свою згоду на те, що ця заява разом з розміщеними на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms Умовами та Правилами складає між ним та бан-ком кредитний договір. Усі основні умови кредитування доведені відповідачеві, про що свідчить його підпис у паспорті споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка». Пунктом 1.1.3.2.3 Умов та Правил надання банківських по-слуг передбачена можливість банку здійснювати зміну Тарифів, інших умов об-слуговування рахунків. При цьому за винятком випадків зміни розміру нада-ного кредиту ( кредитного ліміту ) банк зобов`язаний не менше ніж за сім днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема, згідно з пунктом 1.1.3.1.10 цього договору у виписці по картрахунку. Якщо протягом семи днів банк не одержав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що клієнт прийняв нові умови.

При укладанні договору сторони керувалися частиною першою статті 634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запро-понованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умо-ви договору.

Позивач свої зобов`язання за договором та угодою виконав у повному об-сязі, надавши відповідачу кредит у розмірі відповідно до умов договору. Однак ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором не виконав, не надавав своєчас-но банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотка-ми, а також іншими витратами за договором, що відображено у розрахунку за-боргованості за договором. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором ОСОБА_1 станом на 19 жовтня 2021 року має заборгованість у сумі 125726,57 гривень, з яких: 97449,68 гривень - заборгованість за кредитом, 28276,89 гривень - заборгованість за відсотками. За таких обставин АТ «А-Банк» просило суд стягнути на свою користь з відповідача вказаний розмір заборгованості та судові витрати у справі.

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19 січня 2022 року позов АТ «А-Банк» задоволений частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором від 13 травня 2020 року № б/н у розмірі 97449,68 гривень, що становлять заборгованість за тілом кредиту, 1759,46 гривень у відшкодування сплаченого у дохід держави судового збору. У решті вимог відмовлено.

Не погоджуючись із заочним рішенням суду першої інстанції від 19 січня 2022 року, представник АТ «А-Банк» адвокат Омельченко Є. В. оскаржує його в апеляційному порядку, просить дане заочне рішення суду скасувати в частині відмовлених позовних вимог, ухвалити в цій частині нове рішення про стягнен-ня заборгованості у повному обсязі. Особа, яка подала апеляційну скаргу, вва-жає оскаржуване рішення суду у зазначеній частині ухваленим з порушенням норм матеріального права, через що воно підлягає скасуванню. Зазначає, що позивачем доведено належними та допустимими доказами заявлені вимоги, проте суд першої інстанції не дав належної оцінки зібраним у справі доказам, тому помилково відмовив у задоволенні частини позовних вимог. Підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг А-Банку, ОСОБА_1 погодився на визначені умови кредитування, зобов`язав-ся надалі регулярно знайомитися зі змінами до них, викладеними на сайті Бан-ку. Відповідач регулярно користувався кредитом, отже ознайомився із умовами кредитування та погодився з ними, оскільки укладений договір є договором оферти. Крім того, відповідачем підписаний паспорт споживчого кредиту, де ним погоджені усі умови кредитування, строки, процентна ставка та інші умо-ви, що не врахував суд першої інстанції.

Наданим законом та забезпеченим ухвалою апеляційного суду від 14 люто-го 2022 року правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідач не ско-ристався, хоча копію зазначеної ухвали суду отримав своєчасно, про що свід-чить наявне у матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення йо-му такого поштового відправлення.

Згідно норми частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового міні-муму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстан-ції без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів апеляційного суду, розглянувши у відповідності до частини першої статті 369 ЦПК України дану цивільну справу за наявними у ній доказа-ми, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши в сукупності наявні в ній доводи, перевіривши законність, обґрунтованість оскаржуваного заочного судо-вого рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача та його представника Омельченка Є. В. підлягає задоволенню.

Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рі-шення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підста-ву своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заочне рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає зазна-ченим вимогам.

Судом першої інстанції встановлено та не оспорюється учасниками спра-ви, що 13 травня 2020 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєд-нання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, у якій зазна-чено, що він згоден з тим, що ця заява разом Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими у рекламному буклеті, склада-ють між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укла-дення і згоден з його умовами, примірник договору про надання банківських послуг згоден отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту www.a-bank.com.ua. До позовної заяви банк додав копію анкети-заяви ОСОБА_1 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк», витяг із зазначених Умов та Правил, Тарифи надання банківсь-ких послуг, користування кредитною карткою «Зелена», копію паспорта спо-живчого кредиту за програмою «Кредитна картка», а також розрахунок забор-гованості, що склалася у ОСОБА_1 станом на 19 жовтня 2021 року. Згід-но з розрахунком банку заборгованість позичальника за вказаним кредитним договором через неналежне виконання ним узятих на себе зобов`язань станом на указану дату становить 125726,57 гривень, з яких: 97449,68 гривень - забор-гованість за тілом кредиту, 28276,89 гривень - заборгованість за відсотками.

Задовольняючи частково позовні вимоги банку, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не узгоджувалися з позивачем АТ «А-Банк» умови щодо нарахування процентів, строку дії кредитного ліміту, його розміру, порядку погашення заборгованості, відтак відсутні підстави для задоволення позовної вимоги у частині стягнення процентів за користування кредитом.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вва-жається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною ( сторонами ).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови ( пункти ), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, у якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться ( роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо ). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані

відповідні пільги.

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних фор-мах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укла-деним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов дого-вору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а та-кож усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути до-сягнуто згоди.

Стаття 652 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процен-тів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку Укра-їни. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомі-сяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені ро-довими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем ) у строк та в порядку, що вста-новлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

З урахуванням встановлених у справі її фактичних обставин, наведених норм матеріального права, судом першої інстанції зроблений висновок про на-явність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача кредит-них коштів, заборгованих за тілом кредиту, і в цій частині заочне рішення суду сторонами не оскаржується. За приписами статті 367 ЦПК України суд апеля-ційної інстанції переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скар-ги, відповідно в частині, що не оскаржується жодною із сторін, законність і обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції не є предметом пере-вірки.

Щодо заявленої позовної вимоги про стягнення з ОСОБА_1 заборго-ваності за відсотками за користування кредитом, то колегія суддів апеляційного суду дійшла переконання, що висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні вказаної позовної вимоги є помилковим, підлягає виправленню в апеляційному порядку з огляду на таке.

Як слідує з матеріалів справи, сторонами у справі підписана анкета-заява від 13 травня 2020 року, де ОСОБА_1 вказаний, крім іншого, також номер його мобільного телефону. Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» підписаний відповідачем одноразовим електронним цифро-вим підписом шляхом отримання підтвердження дзвінком з відповідного но-мера мобільного телефону. Указані документи містять погоджену між сторо-нами процентну ставку.

Зміст правочину не може суперечити нормам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його мо-ральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відпо-відати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом не-дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним ( частина третя статті 215 ЦК України ).

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що елек-тронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на вста-новлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується у порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також інши-ми актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного до-кумента з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шос-тою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електрон-ний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електрон-ний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви ( форми ) про прийняття такої пропозиції в елек-тронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електрон-ний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснений в інформаційній системі, у якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею ( стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію» ).

Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір ( оферта ) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом пе-ренаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція уклас-ти електронний договір ( оферта ), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправ-лення ( відсилання ) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення ( відси-лання ) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчем-ним.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомуні-каційних систем ( тобто, укладений за згодою обох сторін ), він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним до-говором банк або інша фінансова установа ( кредитодавець ) зобов`язується на-дати грошові кошти ( кредит ) позичальникові у розмірах та на умовах, встанов-лених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти ( частина перша статті 1048 ЦК України ).

З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді ( статті 205, 207 ЦК Украї-ни ). Важливо, щоб електронний договір включав усі істотні умови для відпо-відного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.

Важливо розуміти, у якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електрон-ній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.

Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домов-леністю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, момен-том його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину ( електронної правової угоди ); електрон-ного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису ( факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису ) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповід-них аналогів власноручних підписів.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію ( оферту ) укласти елек-тронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допо-могою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

Реалізація принципу змагальності у цивільному процесі та доведення сто-ронами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гаран-тією (стаття 129 Конституції України).

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини спра-ви, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як достеменно слідує з матеріалів цієї цивільної справи та встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк» підписана ОСОБА_1 власноручно, тоді ж як Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кре-дитна картка» - простим електронним підписом шляхом підтвердження дзвін-ком з відповідного номера телефону НОМЕР_1 . Отже належними та до-пустимими доказами підтверджено укладання між сторонами кредитного дого-вору. Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачем таких суду не надано, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його про-цесуальним обов`язком. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у поста-новах: від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20); від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20). Тобто судова практика у цій категорії справ є сталою, визначеною, незмінною.

Встановивши наявність підстав для стягнення суми заборгованого тіла кредиту, суд першої інстанції помилково вважав, що сторонами не погоджено відсоткову ставку процентів за користування кредитними коштами, несвоєчас-не погашення кредиту.

Проте як слідує з дійсного паспорта споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», у ньому викладена інформація стосовно фіксованої базової процентної ставки в розмірі 44,4% річних. Підписавши паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», ОСОБА_1 відповідно до норм статей 3, 627 ЦК України добровільно погодив такі умови кредитного договору, взявши на себе відповідні зобов`язання. Як наслідок, позовні вимоги банку про стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за відсотками ґрунту-ються на узгоджених між сторонами та викладених у паспорті споживчого кредиту підставах, у зв`язку з чим вимоги позивача у частині стягнення боргу за процентами в розмірі 28276,89 гривень є обґрунтованими, такими, що під-лягають задоволенню. Зазначене не враховане судом першої інстанцій під час вирішення питання щодо наявності правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «А-Банк» заборгованості за процентами, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права.

Як уже зазначалося вище, відповідно до норм статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та ( або ) відзиві на неї.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Отже, рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог АТ «А-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за відсотками слід скасувати й ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Нормами статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи на необхідність часткового скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням в оскаржуваній частині нового судового рішення, з ОСОБА_1 на користь АТ «А-Банк» необхідно стягнути судовий збір за подання позовної заяви в сумі 2102,00 гривні, а також судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3405,00 гривень.

Керуючись нормами статей 141, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» задовольнити.

Заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 січня 2022 року в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитними коштами, розподілу судових витрат у справі скасувати, ухвалити у цих частинах нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» 28276,89 гривень ( двадцять вісім тисяч двісті сімдесят шість гривень 89 коп. ) заборгованості за процентами за користування кредитними коштами, а також 2102,00 гривні судового збору, сплаченого при поданні в суд позовної за-яви, 3405,00 гривень судового збору, сплаченого при поданні апеляційної скар-ги на заочне рішення суду.

У решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другої частини третьої статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Т. О. Денишенко

Судді Л. О. Голота

В. П. Рибчинський