Справа № 355/770/22
Провадження № 2/355/787/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2022 року Баришівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Чальцевої Т.В.,

секретаря судового засідання Ющенко Л.А.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Баришівської селищної ради Броварського району Київської області про визнання права власності в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

15.08.2022р. позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача Баришівської селищної ради Броварського району Київської області - про визнання права власності в порядку спадкування. В обґрунтування позову зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її сестра - ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 12.02.2019 року. Факт перебування у родинних відносинах підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 15.12.1961 року, свідоцтвом про укладання шлюбу серії НОМЕР_3 від 20.06.1981 року, свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 від 19.11.1959 року, свідоцтвом про укладання шлюбу серії НОМЕР_5 від 27.12.1980 року. Після смерті ОСОБА_2 залишилось спадкове майно, що складається із земельної частки (паю) землі, що перебувала у колективній власності КСП «Україна» розміром 5,17 умовних кадастрових гектар без визначення меж цієї земельної ділянки в натурі (на місцевості). Зазначене підтверджується Сертифікатом про право на земельну частку (пай) серії KB №0114597, виданим Баришівською районною державною адміністрацією 28.07.1997 року. 01 березня 1993 року ОСОБА_2 була зарахована на роботу в радгосп «Україна» (з 26.12.1995 року до 29.02.2000 рік КСП «Україна»), що розташований в с. Паришків Броварського району Київської області на посаду доярки МТФ відповідно до наказу директора радгоспу від 06.03.1993 року № 9-к, що підтверджується архівною довідкою від 18.07 2022 року №71. Наказу про звільнення ОСОБА_2 не виявлено. B подальшому, ОСОБА_2 як колишній член сільськогосподарського підприємства отримала сертифіката про право на земельну частку у встановленому законодавством порядку. Згідно листа Головного управління Держгеокадастру у Київській області № Л-363/0-540/6-22 від 14.07 2022 року, згідно Книги реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай), що видана Баришівською районною державною адміністрацією, значиться запис №43 від 28.07.1997 року про реєстрацію сертифікату серії КВ №0114597, виданого на ім`я ОСОБА_2 про право на земельну частку (пай) із земель колективної власності КСП «Україна» на території Баришівського району Київської області. Проте, як вбачається з листа Головного управління Держгеокадастру у Київській області №Ч-281/0-447/6-22 від 17.06.2022 року, згідно Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку, право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі, станом на 01.01.2013 року, державний акт взамін сертифіката на земельну частку (пай) на гр. ОСОБА_2 не реєструвався. За життя ОСОБА_2 заповіт не складала, таким чином, після її смерті відкрилась спадщина по закону. У встановленому законом порядку позивач звернулась до приватного нотарiуca

Броварського районного нотаріального округу Київської області Джури Світлани Вікторівни iз відповідною заявою з метою оформлення спадщини, за наслідками чого було заведено спадкову справу № 14/2019. Дана обставина підтверджуються інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру № 69292264 від 24.06.2022 року та матеріалами відповідної спадкової справи. Після спливу встановленого ЦК України шестимісячного строку позивач звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Проте нотаріусом було відмовлено , оскільки відсутній оригінал документа, що посвічую право власності на зазначене майно.

У зв`язку з вищевикладеним, позивач звернулася до суду із вищевказаним позовом, який просила задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою суду від 16.08.2022р. відкрито провадження у вищевказаній цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження.

Проведення підготовчого засідання призначено на 06.09.2022р.

06.09.2022р. на адресу суду надійшла заява представника відповідача Баришівської селищної ради Київської області - щодо визнання позову та розгляду справи у відсутність представника відповідача.

06.09.2022р. на адресу суду надійшла заява представника позивача ОСОБА_3 - щодо розгляду справи у його відсутність та відсутність позивача .

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 у підготовче судове засідання не з`явились, про час та дату судового розгляду повідомлялись належним чином; надали на адресу суду письмове клопотання щодо розгляду справи у їх відсутність, просили задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача Баришівської селищної ради Броварського району Київської області - у підготовче судове засідання не з`явились, про час та дату судового розгляду повідомлялись належним чином; надали на адресу суду письмове клопотання щодо розгляду справи у їх відсутність, з позовним вимогами погодились у повному обсязі.

Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження, суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання

відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У зв`язку з вищевикладеним, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Баришівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області 12.02.2019р. ( а.с.9).

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 від 20.07.1981р., ОСОБА_4 20.06.1981 р. уклала шлюб з ОСОБА_5 та змінила прізвище на « ОСОБА_6 » ( а.с. 11).

Батьками ОСОБА_7 є ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_6 від 15.12.1961 р. ( а.с. 10).

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_5 від 27.12.1980р., ОСОБА_10 27.12.1980 р. уклала шлюб з ОСОБА_11 та змінила прізвище на « ОСОБА_12 » ( а.с. 13).

Батьками ОСОБА_13 є ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 від 19.11.1959 р. ( а.с. 12).

Зі змісту Сертифікату про право на земельну частку (пай) серії KB N0114597, виданим Баришівською районною державною адміністрацією 28.07.1997 року, ОСОБА_2 належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП « Україна», розміром 5,17 в умовних кадастрових гектарах ( а.с. 14).

01 березня 1993 року ОСОБА_2 була зарахована на роботу в радгосп «Україна» (з 26.12.1995 року до 29.02.2000 рік КСП «Україна»), що розташований в с. Паришків Броварського району Київської області на посаду доярки МТФ відповідно до наказу директора радгоспу від 06.03.1993 року №9- к, що підтверджується архівною довідкою від 18.07 2022 року №71 (а.с.15).

Згідно листа Головного управління Держгеокадастру у Київській області № Л-363/0-540/6-22 від 14.07 2022 року, згідно Книги реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай), що видана Баришівською районною державною адміністрацією, значиться запис №43 від 28.07.1997 року про реєстрацію сертифікату серії КВ № 0114597, виданого на ім`я ОСОБА_2 про право на земельну частку (пай) із земель колективної власності КСП «Україна» на території Баришівського району Київської області (а.с. 16).

Як вбачається з листа Головного управління Держгеокадастру у Київській області № 4-281/0-447/6-22 від 17.06.2022 року, згідно Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку, право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі, станом на 01.01.2013 року, державний акт взамін сертифіката на земельну частку (пай) на гр. ОСОБА_2 не реєструвався (а.с. 17).

Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру, 08.04.2019р. зареєстровано спадкову справу № 64020857, спадкодавець ОСОБА_2 ( а.с. 18).

Постановою приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Джура С.В. № 32/02-14 від 05.08.2022р., ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 19).

Виходячи із змісту статей 1216, 1217, 1218 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до положень статей 1, 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року № 899-ІУ право на земельну частку (пай) мають громадяни-спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) також є і свідоцтво про право на спадщину.

Аналогічна норма міститься і в п. 15 розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України .

Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2007 року «Про судову практику у справах про спадкування», передбачено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Пунктом 23 вказаної Постанови закріплено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Таким чином, право на спадщину є самостійним майновим правом, яке виникає на підставі факту її прийняття та підлягає захисту в передбачений законом спосіб, і через відмову нотаріуса у видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину, не може бути захищене в інший спосіб.

Положеннями статей 15, 16 ЦК, статтею 4 ЦПК передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом частини другої статті 16 ЦК способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права.

Відповідно до ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням цільового призначення.

Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом мас право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Статті 81, 131 ЗК України передбачають, що громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі прийняття спадщини, міни, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод.

Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки: визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами: одержання у встановленому порядку Державного акту на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку.

Відповідно до п. "г" ст. 81, ч. 1 ст. 131 ЗК України, громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

3 1 січня 2013 року у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Державний земельний кадастр» правовстановлюючим документом, який посвідчує право власності на земельну ділянку замість державного акту є свідоцтво про право власності на земельну ділянку, у разі набуття права на земельну ділянку в межах норм безоплатного виділення відповідно до ЗКУ, чи витяг із реєстру нерухомого майна та їх обтяжень, у разі переходу права на земельну ділянку від однієї особи до іншої.

Чіткий порядок спадкування як за законом, так і за заповітом передбачений Цивільним Кодексом України, Законом України «Про нотаріат». На підставі абз. 2 п. 1 розділу X "Перехідні положення" ЗК рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок" (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139-V) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємицям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (пункт 1 розділу Х доповнено абз. 2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року № 509-VI).

Отже, якщо видача державного акту про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку.

Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами (ч. 3 ст. 1163K).

Основоположні принципи здійснення право володіти своїм майном сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що набрало чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог ст. 9 Конституції України.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Право власності набувається в порядку, визначеному законом. У відповідності з вимогами ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Отже, спадкодавець ОСОБА_2 за життя, на законних підставах набула право власності на земельну ділянку, а тому до позивача, відповідно до ст. 1216 ЦК України, перейшло таке ж право власності, у повному обсязі, яке набув спадкодавець

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13, « судам слід звернути увагу, що на час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини).

Крім того, Пленум Верховного суду України в своїй постанові від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», а саме в п. 11 роз`яснив, що « при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай)».

Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акту про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам i організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року, сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям урегульований Указом Президента України № 720/95 від 08.08.1995 року.

Відповідно до пункту 2, 5 зазначеного Указу Президента України № 720/95 право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери. які раніше працювали в ньому залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією.

Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 2 Закону N 899-IV "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є:

- свідоцтво про право на спадщину;

- посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай);

- рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Враховуючи неможливість оформлення прав на земельну частку (пай), позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з вищевказаним позовом, що цілком узгоджується з вимогами діючого законодавства.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Водночас, у позовній заяві позивач не ставить вимоги про стягнення судового збору з відповідача. Відтак, ухвалюючи рішення, суд не вирішує питання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат по сплаті судового збору сплачених позивачем при зверненні до суду с вищевказаним позовом.

Керуючись ст. ст. 4, 19, 76, 81, 258-259, 263-265, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Баришівської селищної ради Київської області про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_7 , право власності на земельну частку (пай), розміром 5,17 умовних кадастрових гектар, яка складається з земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та знаходиться в адміністративних межах Баришівської селищної ради Броварського району Київської області відповідно до сертифікату про право на земельну частку( пай) серії КВ № 0114597, виданого Баришівською районною державною адміністрацією 28.07.1997р., в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Судові витрати у справі, понесені позивачем ОСОБА_1 залишити за нею.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду через Баришівський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його

проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Баришівського

районного суду Т. В. Чальцева