Справа № 194/232/21
Номер провадження № 2/194/109/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2022 року м.Тернівка

Тернівський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Корягіна В.О.,

за участю секретаря судового засідання Коркіної Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Тернівка Дніпропетровської області в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 16 січня 2008 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. 24 січня 2019 року відповідач та АТ КБ «Приватбанк» підписали Додаткову угоду, відповідно до якої банк здійснює анулювання частини заборгованості, яка зазначена в п. 1.2 Додаткової угоди, якщо клієнт здійснить платіж в розмірі та в строки, вказані в п. 1.5.1 Додаткової угоди, строк повернення кредиту вказаний в п. 1.3 Додаткової угоди. Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором, відповідач станом на 06 січня 2021 року має заборгованість по кредиту в розмірі 101246,26 грн., яка складається з: заборгованості по відсоткам за користування кредитом 5794,68 грн., заборгованості за пенею 95451,58 грн. Просить стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № SAMDN50OTC000519363 від 24 січня 2019 року станом на 06 січня 2021 року в розмірі 101246,26 грн., з яких: заборгованість по відсоткам за користування кредитом 5794,68 грн.; заборгованість за пенею - 95451,58 грн., та судові витрати у розмірі 2270,00 грн. судовий збір.

Представник відповідача надав суду письмові пояснення, в яких просить відмовити в задоволенні позову, оскільки додаткова угода є нікчемною, бо відповідач не надавала своєї згоди на використання її факсиміле при укладанні додаткової угоди.

Представник позивача надав суду відповідь на відзив, в якому зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Додаткова угода підписана відповідачем особисто стилусом на планшеті, а банком використано лише факсимільне відтворення підпису Голови Правління Банку та відтворення відтиску печатки банку, також додаткова угода підписана спеціалістом з обслуговування клієнтів.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, але надав суду письмову заяву, згідно якої позов підтримав, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та розглядати справу за його відсутності, не заперечував проти ухвалення рішення при заочному розгляді справи.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, але надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі та без участі відповідача, просив відмовити в задоволенні позову.

Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, в судовому засіданні встановлено, що 16 січня 2008 року відповідач ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з заявою позичальника про надання банківських послуг в Приватбанку, та своїм підписом підтвердила згоду на те, що підписана заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Відповідно до укладеного договору на підставі заяви позичальника про надання банківських послуг від 16 січня 2008 року банк надає ОСОБА_1 строковий кредит у сумі 1368,00 грн. строком на 10 місяців по 16 листопада 2008 року, зі сплатою відсотків, комісії, винагороди, пені. Відповідачу встановлено кредитний ліміт на картковий рахунок у розмірі 500 грн., з базовою процентною ставкою 3% на місяць на залишок заборгованості.

У подальшому ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» 24 січня 2019 року уклали додаткову угоду до кредитного договору № SAMDN50ОТС000519363, з якої видно, що сторони погодили, що сума заборгованості, яка виникла в період з дати укладання договору по дату підписання угоди становить 126200,77 грн. За п. 1.3 строк повернення кредиту до 25 липня 2019 року.

Згідно з п. 1.2 угоди банк здійснює анулювання частини заборгованості, що виникла в період з дати надання клієнту кредиту, а саме здійснює прощення: відсотків на 0,00 грн., комісії на 98881,94 грн., штрафу на 2875,89 грн.

Пунктом 1.6.1 додаткової угоди встановлено, що в разі прострочення виконання клієнтом будь-якого з зобов`язань, передбачених п. 1.5.2. угоди та/чи будь-якого із зобов`язань, передбачених договором на 31 день, умова про анулювання частини заборгованості, передбаченої п. 1.2, умова про зміну процентної ставки, передбачена угодою, не застосовується.

Також, відповідно до п. 1.7 додаткової угоди у випадку порушення клієнтом строків по погашенню кредиту, зазначених в п. 1.5.2 понад 31 день безперервно: за 1.7.1 угоди строком повернення кредиту є 31 день з моменту такого порушення (однак, в будь-якому випадку не пізніше строку, вказаного в п. 1.3. даної угоди); за п. 1.7.2 угоди вся заборгованість по кредиту, починаючи з дня, наступного за днем повернення кредиту (який визначається відповідно до п. 1.7.1 Угоди), є простроченою.

В п. 1.12 додаткової угоди зазначено, що при укладенні угоди банк використовує факсимільне відтворення підпису голови правління банку, а також відтворення відбитку печатки банку технічними друкованими пристроями.

Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором № SAMDN50ОТС000519363 від 24 січня 2019 року, ОСОБА_1 станом на 06 січня 2021 року має заборгованість по кредиту у розмірі 101246,26 грн., яка складається з: заборгованості по відсоткам за користування кредитом 5794,68 грн.; заборгованості за пенею - 95451,58 грн.

Відповідно до виписки по кредитному рахунку ОСОБА_1 вбачається, що остання користувалася кредитними коштами та поповнювала кредит, також відбувалося списання процентів, нарахування пені.

У відповідності до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Щодо твердження представника відповідача стосовно того, що додаткова угода є нікчемною, бо відповідач не надавала своєї згоди на використання її факсиміле при укладанні додаткової угоди, суд зазначає наступне.

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законами, іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, електронно-числового підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відсутність такої письмової угоди у випадку вчинення дій з виконання договору, підписаного факсиміле, не може бути умовою недійсності вчиненого та виконуваного правочину (подібний висновок висловлений Верховний Судом у постановах від 06 березня 2019 року у справі № 143/228/17, від 13 липня 2022 року у справі № 148/1073/17).

У пункті 1.12 додаткової угоди зазначено, що при укладенні угоди банк використовує факсимільне відтворення підпису голови правління банку, а також відтворення відбитку печатки банку технічними друкованими пристроями.Отже ОСОБА_1 , підписуючи додаткову угоду, погодилася на використання факсимільного відтворення підпису іншої сторони правочину.

Суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 підписала додаткову угоду № SAMDN50ОТС000519363 від 24 січня 2019 року, та визнала те, що додаткова угода підписана на підставі кредитного договору від 16 січня 2008 року, користувалася кредитними коштами та сплачувала кредит, що вказує на її погодження на укладання додаткової угоди, яка нею не визнавалася не дійсною з моменту її укладання. Так, після підписання додаткової угоди № SAMDN50ОТС000519363 від 24 січня 2019 року відповідач почала виконувати її умови та сплатила 26.03.2019 року 1158,93 грн. борг за відсотки, 26.03.2019 року 1907,08 грн. борг за пенею, 26.07.2019 року 1654,32 грн. борг за пенею, 05.09.2019 року 1972,74 грн. борг за пенею, 21.10.2019 року 5415,79 грн. борг за пенею, 21.01.2020 року 2023,93 грн. борг за пенею, 10.03.2020 року 1898,91 грн. борг за пенею.

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань. Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Таку правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18.

Частиною 3 статті 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, зменшення неустойки (зокрема пені) є протидією необґрунтованому збагаченню однієї із сторін за рахунок іншої; відповідає цивільно-правовим принципам рівності і балансу інтересів сторін; право на зменшення пені спрямоване на захист слабшої сторони договору, яка в силу зацікавленості в укладенні договору, монополістичного положення контрагента на ринку, відсутності часу чи інших причин не має можливості оскаржити включення в договір завищених санкцій.

З огляду на викладене, на підставі частини 3 статті 551 ЦК України, а також виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, в тому числі і з власної ініціативи, може зменшити розмір неустойки (пені) до її розумного розміру.

Таку правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 30 березня 2021 року у справі № 902/538/18.

Крім того, судом приймається до уваги те, що відповідно до ст. 4,13 ЦПК України суд розглядає справу у межах заявлених позовних вимог. Отже, суд позбавлений можливості розглянути будь-які вимоги, які заявлені у письмових поясненнях представника відповідача щодо нікчемності додаткової угоди.

На підставі викладеного, враховуючи, що розмір відсотків відповідач та представник відповідача не оскаржує, суд вважає з метою протидії необґрунтованому збагаченню однієї із сторін за рахунок іншої та дотримання розумного балансу між інтересами боржника та кредитора, з урахуванням того, що розмір пені значно перевищує розмір боргу за кредитним договором, застосувати частину 3 статті 551 ЦК України, у зв`язку з чим позов задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № SAMDN50ОТС000519363 від 24 січня 2019 року станом на 06 січня 2021 року в розмірі 11794,64 грн. з яких: заборгованість по відсоткам за користування кредитом 5794,64 грн.; заборгованість за пенею - 6000,00 грн.

Отже відповідно до ст. 141 ЦПК України суд пропорційно до задоволеної частини позовних вимог стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 264,44 грн.

Керуючись ст. ст. 19, 49, 76, 77, 81, 131, 141, 247, 256 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,- задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на р/р НОМЕР_2 , , заборгованість за кредитним договором № SAMDN50ОТС000519363 від 24 січня 2019 року станом на 06 січня 2021 року в розмірі 11794 (одинадцять тисяч сімсот дев`яносто чотири) грн. 64 коп., з яких: заборгованість по відсоткам за користування кредитом 5794,64 грн.; заборгованість за пенею - 6000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на р/р НОМЕР_2 , , судовий збір у розмірі 264 (двісті шістдесят чотири) грн. 44 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Повне судове рішення складено 08 вересня 2022 року.

Головуючий суддя: В.О. Корягін