Справа № 130/1858/20
Провадження № 22-ц/801/222/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шепель К. А.
Доповідач:Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2022 рокуСправа № 130/1858/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у ци-вільних справах:

судді-доповідача Денишенко Т. О.,

суддів Оніщука В. В., Рибчинського В. П.,

за участі секретаря судового засідання Француза М. Г., представників відпо-відача Приватного підприємства «АТП Кривешко» директора Кривешка С. С., адвоката Шишковської А. Б., розглянувши за правилами, встановленими для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засідань апеляційного суду ци-вільну справу за позовом

ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства

«Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП», Приватного підприємства «АТП

Кривешко», за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог

щодо предмета спору, на стороні відповідача

ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої

внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди,

за апеляційною скаргою позивачки ОСОБА_1 , її представ-ника адвоката Попеско Олександра Петровича на рішення Жмеринського міськ-районного суду Вінницької області від 23 листопада 2021 року, ухвалене у приміщенні суду у м. Жмеринка Вінницької області за головування судді Шепеля К. А., повний текст якого складений 07 грудня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

25 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернулася у Жмеринський міськ-районний суд Вінницької області з позовом до Приватного акціонерного това-риства «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП» ( далі - ПрАТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» ), Приватного підприємства ( далі - ПП ) «АТП Кривешко», за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, посилаю-чись на наступні обставини. 08 вересня 2017 року на автодорозі М-21 сполу-ченням Могилів-Подільський - Жмеринка - Вінниця у с. Людавка Жмеринсь-кого району внаслідок порушення водієм автобуса «Богдан А-09212» ОСОБА_2 Правил дорожнього руху сталася дорожньо-транспортна пригода за участі вказаного автобуса та вантажного автомобіля «DAF FT 95 XF 480». Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 19 березня 2020 року ОСОБА_2 звільнений від кримінальної відповідальності за частиною першою статті 286 КК України у зв`язку з примиренням винного з потерпілою, кримінальне прова-дження стосовно нього закрите. Відповідно до висновку автотоварознавчої екс-пертизи від 18 червня 2018 року вартість відновлювального ремонту автомобіля «DAF FT 95 XF 480», власником якого являється позивачка, склала 310389,46 гривень, а вартість матеріального збитку, завданого внаслідок пошкодження ав-томобіля, склала 128542,05 гривні. Таким чином, позивачці завдано майнову шкоду на загальну суму 438631,51 гривні ( 310389,46+128542,05 ). Власником автобуса «Богдан А-09212» є ПП «АТП Кривешко», а ОСОБА_2 , з вини якого сталася ДТП, на відповідній правовій підставі під час виконання трудових обов`язків керував цим транспортним засобом, що належить роботодавцю, власнику джерела підвищеної небезпеки. На момент ДТП цивільно-правова від-повідальність ОСОБА_2 згідно з полісом № АК/4718937 була застрахована у ПрАТ «Страхова група «Ю.Бі.Ай-КООП», страхова сума за полісом становила 100000,00 гривень за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю та 200000,00 гривень за шкоду, заподіяну майну третіх осіб, франшиза - 500,00 гривень. Страхова компанія мала б відшкодувати позивачці 100000,00 гривень за шкоду, заподіяну майну третіх осіб, проте не відшкодувала. Власник транспортного засобу, з ви-ни якого сталася ДТП, ПП «АТП Кривешко» має відшкодувати різницю між страховою виплатою та реальними витратами у розмірі 338651,51 гривні, поне-сеними ОСОБА_1 у зв`язку з необхідністю відновлення пошкодженого автомобіля. Зазначені кошти позивачка просила стягнути на її користь з ПП «АТП Кривешко», 100000,00 гривень страхового відшкодування - стягнути на її користь з ПрАТ «Страхова група «Ю.Бі.Ай-КООП».

ОСОБА_1 зазначає, що внаслідок ДТП їй завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала, у зв`язку з пошко-дженням її автомобіля, неможливістю протягом тривалого часу використову-вати його за призначенням, порушенням її нормальних життєвих зв`язків, виму-шеним відвідуванням авторинків та магазинів у пошуку необхідних для ремон-ту автомобіля запчастин. Внаслідок злісного ухилення відповідачів від виплати позивачці матеріального відшкодування вона вимушена була збирати докумен-ти, звертатися за юридичною допомогою, що позначилося на її душевному ста-ні та призвело до погіршення сімейних стосунків. Розмір душевних страждань та моральної шкоди ОСОБА_1 оцінила в 30 000,00 гривень, які просить стягнути з ПП «АТП Кривешко», а також витрати на оплату професійної прав-ничої допомоги у розмірі 40 000,00 гривень.

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 23 листопада 2021 року позов задоволений частково. З Приватного акціонерного товариства «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП» на користь ОСОБА_1 стягнуто 100000,00 гривень матеріальної шкоди, з Приватного підприємства «АТП Кривешко» на користь ОСОБА_1 стягнуто 28542,00 гривні мате-ріальної шкоди. У задоволенні решти позовних вимог, у тому числі відшкоду-ванні моральної шкоди відмовлено. Розподілені судові витрати у справі.

Додатковим рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької об-ласті від 16 грудня 2021 року з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП» на користь ОСОБА_1 стягнуті витрати з опла-ти правничої допомоги розмірі 13626,70 гривень, з Приватного підприємства «АТП Кривешко» на її користь стягнуті витрати з оплати правничої допомоги розмірі 1140,00 гривень.

Рішення суду першої інстанції від 23 листопада 2021 року оскаржується позивачкою та її представником, які просять скасувати це рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з ПП «АТП Кривешко» на користь ОСОБА_1 майнової шкоди у розмірі 310089,00 гривень та моральної шкоди у розмірі 30000,00 гривень, у цій частині ухвалити нове рі-шення про задоволення позову. Скаржниця та її адвокат просять перерозподі-лити судові витрати та стягнути з відповідачів на користь ОСОБА_1 судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог з урахуванням понесе-них витрат у суді апеляційної інстанції

Визначеним цивільним процесуальним законом та забезпеченим ухвалою апеляційного суду від 14 січня 2022 року правом подати відзив на апеляційну скаргу скористався відповідач ПП «АТП Кривешко». 26 січня 2022 року суду надійшов відзив представника цього відповідача та адвоката Шишковської А.Б., де викладене прохання про залишення без задоволення апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції від 23 листопада 2021 року - без змін. Апеля-ційна скарга, на думку вказаних учасників справи, є немотивованою, необгрун-тованою. Сторона відповідача звертає увагу на недоведеність позивачкою вар-тості відновлювального ремонту у сумі 310089,46 гривень, надані нею докази на підтвердження суми відшкодування майнового збитку не доводять факт придбання ОСОБА_1 товаро-матеріальних цінностей, зазначених у представлених нею суду видаткових накладних. Експертом зазначений розмір збитку, завданого позивачці, у приблизній величині, тому він не повинен брати-ся судом до уваги. Також відповідач ПП «АТП Кривешко» не погоджується з доводами скаржниці, її представника щодо завдання їй моральної шкоди і необхідності її відшкодування, звертає увагу, що поліс обов`язкового страху-вання цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних за-собів серії АК № 6608671 на вантажний автомобіль DAF FT95 XF 480, реєс-траційний номер НОМЕР_1 , виданий на ім`я ОСОБА_3 , а водій цього автомобіля ОСОБА_4 як учасник ДТП на час цієї пригоди перебував у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_3 . Тобто, вказаний вантажний автомо-біль не використовувався ОСОБА_1 , через що оформлення вказаного транспортного засобу на ім`я позивачки є фіктивним. Як наслідок, позивачкою не доведений факт завдання їй моральної шкоди саме ПП «АТП Кривешко», у чому полягають її моральні страждання та чи знаходяться вони у причинному зв`язку з неправомірними діями відповідача. На підставі такої позиції представ-ники ПП «АТП Кривешко» вважають правомірною відмову суду першої інс-танції у задоволенні вимоги ОСОБА_1 про стягнення на її користь у від-шкодування моральної шкоди 30000,00 гривень.

Відповідач ПрАТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП», третя особа, яка не заявляє само-стійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 своїм правом, забезпеченим ухвалою апеляційного суду, не скористалися. Позивачка, її представник адвокат Попеско О. П., представник ПрАТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП», третя особа ОСОБА_2 у судове засідання вкотре не з`явилися, будь-яких заяв від них суду не надходило. Беручи до уваги належне, завчасне пові-домлення в установленому порядку усіх учасників справи про день, місце та час розгляду справи в апеляційному порядку, про що свідчать додані до мате-ріалів справи докази, думку учасників справи, які з`явилися у судове засідання і не заперечують можливості провадження у справі у відсутності осіб, які не з`я-вилися на виклик до суду, керуючись нормами статті 372 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду ухвалила розглянути дану у відсутності ОСОБА_1 , її представника, представника відповідача ПрАТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» та третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_2 .

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, заперечення на апеляційну скаргу відповідача ПП «АТП Кривешко» в особі представників, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні в ній докази в їх сукуп-ності, перевіривши законність, обґрунтованість оскаржуваного судового рішен-ня в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дійшов висновку, що апеляцій-на скарга позивачки, її представника підлягає частковому задоволенню.

Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рі-шення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підста-ву своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції не у повному обсязі відповідає цим вимогам, воно підлягає скасуванню у частині стягнення з ПП «АТП Кри-вешко» на користь ОСОБА_1 у відшкодування майнової шкоди 28542,00 гривень, відмови у стягненні 310089,00 гривень матеріальної шкоди, та 30000,00 гривень моральної шкоди, та, як наслідок, у частині розподілу судових витрат у справі. У зв`язку із цим скасуванню підлягає додаткове рішення суду першої інстанції від 16 грудня 2021 року з розподілу витрат позивачки з оплати професійної правничої допомоги.

У даній справі мають місце наступні фактичні обставини.

08 вересня 2017 року близько 16.45 години водій ОСОБА_2 , керуючи технічно-справним маршрутним автобусом марки «Богдан А-09212», держав-ний номерний знак НОМЕР_2 , виконуючи рейс «Могилів-Подільський-Він-ниця», рухаючись автодорогою М-21 сполученням «Житомир - Вінниця - Могилів-Подільський», у с. Людавка Жмеринського району Вінницької області зі сторони міста Жмеринка в напрямку міста Вінниця перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небез-пеки іншим учасникам руху, перетнув горизонтальну лінію дорожньої розмітки 1.1 Правил дорожнього руху України, яку перетинати заборонено, виїхав на зустрічну смугу руху та з необережності допустив зіткнення з автопоїздом у складі вантажного автомобіля марки «DAF FT 95 XF 480», державний номер-ний знак НОМЕР_1 , і напівпричепа марки «JANMIL NW-1S», державний но-мерний знак НОМЕР_3 , який під керуванням ОСОБА_4 рухався у зус-трічному напрямку. Відповідно до висновку судової комісійної автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи від 27 вересня 2019 року № 10.4/10.1-0134:19 порушення вимог пункту 10.1 та вимог горизонтальної дорожньої роз-мітки 1.1 додатку № 2 Правил дорож-нього руху України водієм ОСОБА_2 знаходиться в причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної приго-ди. Дії ОСОБА_2 кваліфіковані за частиною першою статті 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспорт-ним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушко-дження. Ухвалою суду від 19 березня 2020 року у кримінальному провадженні № 130/20/20, яка не оскаржувалася учасниками процесу та набрала законної сили 27 березня 2020 року, встановлена вина ОСОБА_2 у вчиненні ДТП, що сталася 08 вересня 2017 року, у зв`язку із чим суд першої інстанції не прийняв до уваги твердження керівника ПП «АТП Кривешко» ОСОБА_5 щодо не встановлення вини ОСОБА_2 19 березня 2020 року ОСОБА_2 звільнений від кримінальної відповідальності за частиною першою статті 286 КК України на підставі статті 46 КК України у зв`язку з примиренням винного з потер-пілою, кримінальне провадження відносно нього закрите, цивільний позов ОСОБА_6 до ПП «АТП Кривешко», ПАТ «СГ «Ю.Бі.Ай-КООП», ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення правопорушення, залишений без розгляду із роз`ясненням позивачці права на звернення з позовом в суд у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до висновку судового експерта за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи від 18 червня 2018 року № 5234/17-21, виконаної згідно з постановою слідчого Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області Андронюк Д. К. від 11 вересня 2017 року у рамках кримінального про-вадження № 0000625, вартість відновлювального ремонту автомо-біля «DAF FT 95 XF 480», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2005 року випус-ку, станом на 08 вересня 2017 року складала близько 310089,46 гривень, вар-тість завданого власнику цього транспортного засобу матеріального збитку унаслідок його пошкодження склала 128542,05 гривні.

Судом першої інстанції у процесі вирішення цієї справи були досліджені матеріали витребуваного кримінального провадження № 0000625, зокрема, поліс № АК4718937 обов`язкового страхування цивільно-правової від-повідальності власників наземних транспортних засобів строком дії з 30 травня 2017 року до 29 листопада 2017 року, відповідно до якого страхова сума, ліміт відповідальності на одного потерпілого за заподіяну життю і здоров`ю шкоду визначений у двісті тисяч гривень, за шкоду майну - у сто тисяч гривень. Згідно із дослідженим полісом щодо забезпеченого транспортного засобу «Богдан А09212», номерний знак НОМЕР_2 , страховиком було ПрАТ «СГ «Ю.Бі.Ай-КООП», страхувальником - ПП «АТП Кривешко».

Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу спе-ціалізований вантажний сідловий тягач «DAF FT 95 XF 480» з реєстраційним номером НОМЕР_1 зареєстрований на ОСОБА_1 .

З огляду на вищевикладені встановлені у справі фактичні обставини, які не оспорюються учасниками справи, наведені у рішенні суду першої інстанції норми матеріального права, суд задоволив позовні вимоги ОСОБА_1 частково, стягнув зі страховика ПрАТ «СГ «Ю.Бі.Ай-КООП» на її користь 100000,00 гривень у відшкодування завданої у ДТП майнової шкоди. У цій частині рішення суду від 23 листопада 2021 року сторонами не оскаржується. За приписами статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги; відповідно у частині, що не оскаржується жодною із сторін, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції не є предметом перевірки суду апеляційної інстанції.

Щодо судового рішення в частині стягнення з ПП «АТП Кривешко» на користь ОСОБА_1 28542,00 гривень у відшкодування майнової шкоди, відмови у задоволенні її вимог про стягнення 310089,00 гривень майнової та 30000,00 гривень моральної шкоди, то колегія суддів апеляційного суду дійшла переконання, що у цій частині оскаржуване позивачкою та її представником рішення суду першої інстанції є помилковим, таким, що суперечить нормам матеріального права, які регулюють виниклі і наявні між сторонами у справі правовідносини, врешті у цій частині рішення суду є несправедливим, воно підлягає виправленню в апеляційному порядку з огляду на таке.

Вказавши, що згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказу-вання не може грунтуватися на припущеннях, суд першої інстанції, узявши до уваги висновок судового експерта Базалицього В. С. від 18 червня 2018 року № 5243/17-21 про те, що ремонтувати транспортний засіб ОСОБА_1 еконо-мічно доцільно, підкреслив, що вказана експертом приблизна величина вартості відновлювального ремонту в сумі 310089,46 гривень підлягає доказуванню, ос-кільки вона не точна, але її можна встановити при проведенні ремонтних робіт після розбирання автомобіля. За висновком суду позивачкою на підтвердження вартості ремонту та відновлювальних робіт не надано належних і допустимих доказів щодо здійснення ремонту, через що позовна вимога у цій частині не підлягає задоволенню як не доведена. Висновок експерта в частині матеріаль-ного збитку у розмірі 128542,05 гривень є точним, не містить припущень, тому саме вказана сума підлягає стягненню на користь позивачки.

З таким висновком суду погодитися не можна.

Судовий експерт у своєму висновку чітко вказав, що ринкова вартість ав-томобіля «DAF FT 95 XF 480», реєстраційний номер НОМЕР_1 , станом на 08 вересня 2017 року складала 432546,12 гривень. З урахуванням коефіцієнта фі-зичного зносу автомобіля, вартості фарбування з матеріалами, складових, які підлягають заміні під час ремонту, вартість відновлювального ремонту склала 310089,46 гривень. Так як в автомобілі можуть бути скриті дефекти та пошко-дження, які можливо виявити лише при проведенні ремонтних робіт після роз-бирання автомобіля, вартість відновлювального ремонту може складати вели-чину більшу розрахованої вартості, тобто більшу ніж 310089,46 гривень. Зі змісту цього висновку експерта ясно, однозначно слідує, що визначена вартість відновлювального ремонту за тих ушкоджень, що спричинені транспортному засобу, є мінімальною, тому висновок суду щодо «приблизної величини вартос-ті відновлювального ремонту» та через це сума підлягає доказуванню, якого ОСОБА_1 не здійснила, не можна визнати об`єктивним, справедливим, правильним. Адже позивачка просила стягнути суму відновлювального ремон-ту, погодившись фактично на її мінімальний розмір. В іншому разі ця сума мог-ла б бути значно більшою, що не відповідає інтересам завдавача шкоди. Тому стягнення завданої майнової шкоди у розмірі відновлювального ремонту є ефективним способом захисту порушених майнових прав позивачки, вірним вирішенням заявлених позовних вимог та не суперечить передбаченій законом відповідальності завдавача шкоди.

Окремо убачається доцільним зауважити, що висновок судового експерта Базалицього В. С. від 18 червня 2018 року № 5243/17-21, використаний судом у цій справі, є повним, чітким та об`єктивним доказом з точки зору економічної обгрунтованості ремонту автомобіля, він узгоджується з матеріалами справи, беручи до уваги вартість ремонту пошкоджених частин автомобіля. Будь-яких допустимих, достовірних, достатніх доказів, які б спростовували визначену екс-пертизою суму відновлювального ремонту транспортного засобу позивачки від-повідачами суду не представлено. Крім цього необхідно мати на увазі, що на момент проведення експертизи судовим експертом 18 червня 2018 року пошко-джений транспортний засіб марки «DAF FT 95 XF 480», реєстраційний номер НОМЕР_1 , відремонтований не був, його дослідження проводилося за резуль-татами огляду пошкодженого автомобіля, про що зазначено у самому висновку експерта.

У контексті викладеного належить погодитися з обгрунтованістю апеля-ційної скарги у цій частині, де вказано, що у зв`язку з пошкодженням транс-портного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з його відновлювальним ремонтом з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому зако-нодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих, з евакуацією транспортного засобу з місця до-рожньо-транспортної пригоди до місця проживання власника чи законного ко-ристувача, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспорт-ної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Саме такий порядок відшкодування майнової шкоди визначений статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до частини другої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Згідно зі статтею 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а та-кож витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого пору-шеного права ( реальні збитки ); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене ( упущена вигода ).

Частиною третьою статті 386 ЦК України визначено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та мо-ральної шкоди. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини ( части-ни перша та друга статті 1166 ЦК України ).

Відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності під-став, до яких законодавець відносить: наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведін-кою заподіювача і вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участі відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Обов`язок доведення відсутності вини у заподіянні шкоди у деліктних зо-бов`язаннях покладається на відповідача. Зазначена правова позиція неоднора-зово висловлювалася у постановах Верховного Суду ( від 01 серпня 2019 року у справі № 642/5831/16-ц, від 08 серпня 2019 року у справі № 679/1171/16-ц ).

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуаль-ним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідачів покладено обов`язок доведення відсутності вини у завдан-ні шкоди.

Нормами статті 1194 ЦК України встановлено, що у разі якщо страхової виплати ( страхового відшкодування ) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою ( страховим відшкодуванням ). Тобто, йдеться про те, що одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'-язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шко-ди, залишається зобов`язаною.

Згідно зі статтею 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшко-дуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втрачено-го майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для від-новлення пошкодженої речі. Визначаючи розмір заподіяної шкоди, у разі ви-никнення спору щодо визначення її розміру, слід виходити з фактичної суми, встановленої висновком судової автотоварознавчої експертизи або відповідни-ми документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля. Доводи апеляційної скарги щодо безпідставності висновку суду першої інстанції про необхідність доведення позивачем вартості здійсненого ремонту та відновлювальних робіт є обгрунтованими. Оскільки розмір збитку, завданого ОСОБА_1 , підтверджується висновком судового експерта, чинне законодавство не передбачає обов`язку потерпілого доводити здійснення ремонту пошкодженого майна, у даному випадку транспортного засобу.

Апеляційний суд дійшов висновку про помилковість рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову щодо стягнення з ПП «АТП Кривешко» на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди у визначеному експертним шляхом розмірі відновлювального ремонту належного їй транс-портного засобу за мінусом страхового відшкодування у розмірі 100000,00 гри-вень. У цій частині необхідно ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Є обгрунтованою та підлягає частковому задоволенню вимога ОСОБА_1 щодо відшкодування спричиненої їй моральної шкоди. Відмовляючи у цій частині позову, суд першої інстанції вказав, що ОСОБА_1 не надано доказів на підтвердження погіршення її стану здоров`я внаслідок пошкодження під час дорожньо-транспортної пригоди належного транспортного засобу. Від-шукування коштів для ремонту автомобіля, пов`язані з цим ремонтом клопоти, погіршення відносин у сім`ї через проблеми з ДТП суд не визнав моральною шкодою у розумінні втрат немайнового характеру.

З таким висновком суду, викладеним в оскаржуваному рішенні, у цілому погодитися не можна.

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування мо-ральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з по-шкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим май-ном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди ви-значається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілої, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а та-кож з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Мо-ральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає від-шкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або зако-ном. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті ( частина перша статті 1167 ЦК України ).

Неможливо не визнати, що пошкодження внаслідок кримінального право-порушення, вчиненого ОСОБА_2 , транспортного засобу ОСОБА_1 створило для неї необхідність здійснення відновлювальних ремонтних робіт, неможливість тривалий час використовувати пошкоджений автомобіль за при-значенням, позбавило її гарантованого державою права на мирне володіння власним майном. Перенесення певних турбот, хвилювань, пов`язаних з непра-вомірними діями відповідача, маючи на увазі тривалий час невирішення питан-ня відшкодування реально завданої шкоди, починаючи з дати вчинення ДТП 08 вересня 2017 року по теперішній час, безсумнівно, вимагають відшкодування спричиненої моральної шкоди, що є наслідком негативного впливу на мораль-ний стан позивачки, несення нею душевних страждань. Така ситуація не обов'-язково потребує погіршення стану здоров`я потерпілої особи аж до стадії ме-дичних втручань через його розлади, про що вказано у відзиві відповідача на апеляційну скаргу. Встановлена судом протиправність діяння заподіювача шко-ди, його вина перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із завданням ОСОБА_7 моральної шкоди. Необхідно мати на увазі, що сталою, преце-дентною практикою Європейського суду з прав людини визнана презумпція мо-ральної шкоди у разі порушення майнових або цивільних прав особи, яка, реа-гуючи на протиправну щодо неї поведінку, повинна відчути страждання ( мо-ральну шкоду ). Деякі форми моральної шкоди за своєю природою не завжди можуть бути предметом конкретного доказу ( рішення Європейського суду з прав людини у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Ко-ролівства», від 28 травня 1985 року, Series A, № 94, параграф 96 ). Адекватне відшкодування моральної шкоди за порушення прав людини є одним із ефек-тивних способів юридичного захисту.

З урахуванням викладеного, керуючись засадами розумності, виваженості та справедливості, апеляційний суд вважає об`єктивним та правильним забез-печити відшкодування позивачці за рахунок відповідача завданої моральної шкоди у розмірі 10000,00 гривень, що є достатньою грошовою компенсацією за завдані душевні страждання, додаткові зусилля для нормалізації свого життя внаслідок пошкодження її рухомого майна.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основопо-ложних свобод, яка відповідно до норм частини першої статті 9 Конституції України ратифікована Законом від 07 липня 1997 року «Про ратифікацію Кон-венції про захист прав людини і основоположних свобод» 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7, 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий роз-гляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановле-ним законом. У розумінні статті 13 Конвенції ефективний засіб правового за-хисту повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; ухвалення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, що не відповідає розглядуваній міжнародній нормі. Тобто, під ефективним засобом ( способом ) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Доводи відповідача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, що зводять-ся до необхідності, на його думку, відмови у задоволенні скарги у повному об-сязі, оцінюються апеляційним судом критично, не вважаються достатніми для залишення рішення суду першої інстанції без змін. Більшості з цих мотивів дана правильна та об`єктивна оцінка в оскаржуваному рішенні суду, решта спростовуються матеріалами справи, є неприйнятними, оскільки не забезпечу-ють дотримання законності при вирішенні цивільного спору судом.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров про-ти України» ( остаточне рішення від 17 червня 2011 року ) суд при оцінці дока-зів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прий-няття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді впли-нути на результат розгляду справи.

Як наразі зазначалося, доводи апеляційної скарги заслуговують на частко-ве їх задоволення, вони дійсно спростовують окремі висновки суду першої інс-танції, викладені в оскаржуваному рішенні від 23 листопада 2021 року, дають підстави визнати це рішення ухваленим з частковим порушенням норм матері-ального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення окремих заявлених позовних вимог позивачки.

Як уже зазначалося вище, відповідно до норм статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково подани-ми доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інс-танції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та ( або ) відзиві на неї.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рі-шення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній час-тині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають зна-чення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викла-дених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: непра-вильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосу-ванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Отже, рішення суду першої інстанції в частині стягнення з Приватного підприємства «АТП Кривешко» на користь ОСОБА_1 28542,00 гривень матеріальної шкоди, відмови у стягненні 310089,00 гривень матеріальної шкоди та 30000,00 гривень моральної шкоди слід скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Нормами статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір поклад-ається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Зважаючи на необхідність часткового скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням в оскаржуваній частині нового судового рішення, підля-гають перерозподілу між учасниками справи судові витрати у справі та скасу-ванню додаткове рішення суду з питання розподілу витрат позивачки з оплати професійної правничої допомоги. Перерозподіл судових витрат повинен бути здійсненим з урахуванням задоволення позову ОСОБА_1 на 68,30% від заявлених нею вимог відповідно щодо кожного з відповідачів.

Керуючись нормами статей 141, 367, 368, 372, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , її представника адвоката Попеско Олександра Петровича задоволити частково.

Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 23 листопада 2021 року скасувати в частині стягнення з Приватного підприємства «АТП Кривешко» на користь ОСОБА_1 28542,00 гривень матеріальної шкоди, відмови у стягненні 310089,00 гривень матеріальної шкоди та 30000,00 гривень моральної шкоди, розподілу судових витрат у справі.

Додаткове рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької об-ласті від 16 грудня 2021 року скасувати.

У зазначених частинах ухвалити нове рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товарис-тва «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП», Приватного підприємства «АТП Кри-вешко», за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо пред-мета спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 про від-шкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення до-рожньо-транспортної пригоди.

Стягнути з Приватного підприємства «АТП Кривешко» ( , місцезнаходження с. Вінницькі Хутори Вінницького району Вінниць-кої області, вул. Немирівське шосе, № 92В, поштовий індекс 23219 ) на користь ОСОБА_1 ( ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) 210389,46 гривень ( двісті десять тисяч триста вісімдесят дев`ять гривень 46 коп. ) у відшкодування майнової шкоди, 10000,00 гривень (десять тисяч гривень 00 коп.) у відшкодування моральної шкоди.

У решті позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь держави з Приватного підприємства «АТП Кривеш-ко» 1357,23 гривень судового збору за розгляд справи судом першої інстанції, 2035,85 гривень судового збору у зв`язку з апеляційним провадженням у справі, на користь ОСОБА_1 8828,99 гривень у відшкодування витрат з оплати професійної правничої допомоги.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП» (, місцезнаходження м. Київ, 01014, вул. Бастіонна, 5/13; м. Київ, 03057, просп. Перемоги, 41-А ) на користь дер-жави 913,00 гривень судового збору за розгляд справи судом першої інстанції, 1369,15 гривень судового збору у зв`язку з апеляційним провадженням у справі, на користь ОСОБА_1 5937,68 гривень у відшкодування витрат з оплати професійної правничої допомоги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак вона може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 04 квітня 2022 року.

Суддя-доповідач Т. О. Денишенко

Судді В. В. Оніщук

В. П. Рибчинський