Справа № 712/9649/18
Провадження № 2/712/996/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2021 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді - Токової С.Є.

при секретарі - Тітовій О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

Описова частина. Короткий зміст та аргументи учасників справи.

В серпні 2018 року Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та просили суд стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 222198,43 грн. та витрати по сплаті судового збору.

В обгрунтування позову вказували, що внаслідок невиконання умов договору кредиту укладеного між АКБ соціального розвитку"УКРСОЦБАНК" та ОСОБА_1 09.08.2011 року № 895ВІ1 виникла заборгованість, яка станом на час звернення до суду склала 86117,47 грн за тілом кредиту , за відсотками - 113325,49 грн, інфляційни витрати за кредитом - 10334,09 грн. та інфляційні витрати за відсотками - 12421,38 грн.

У відзиві на позов , відповідач вимоги банку не визнав посилаючись на те, що 31 липня 2018 року Соснівським районним судом міста Черкаси з відповідачів вже стягнута заборгованість по даному договору, а рішення набрало законної сили та звернуто до виконання. Звертають увагу суду і на ту обставину, що договором від 09.08.2011 року встанорвлений строк повернення кредиту, а саме не пізніше 08.08.2014 року, проте банк пред"явив даний позов 15.08. 2018 року, тобто по сплину більш як чотири роки після виникнення права на судовий захист. Посив суд відмовити у задоволенні позовних вимог банку.

Хід розгляду справи.

Заочним рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси від 19 грудня 2018 року позов банку задоволено та стягнуто вищевказану заборгованість.

Ухвалою від 20 березня 2020 року за заявою Акціонерного товариства "Альфа -Банк" проведено заміну стягувача у виконавчому провадженні по даній цивільній справі з ПАТ " Укрсоцбанк" на АТ " Альфа-Банк" у зв"язку із переходом до АТ " Альфа-Банк" прав кредитора за кредитним договором № № 895ВІ1 від 09.08. 2011 року.

Ухвалою від 18 грудня 2020 року за заявою відповідач, заочне рішення скасовано та призначено розгляд справи в спрощеному позовному провадженні з участю ( повідомленням ) сторін.

Ухвалою від 10 лютого 2020 року задоволено клопотання представника позивача та проведено заміну первісного позивача Публічного акціонерного товариства " Укрсоцбанк" на його правонаступника- Акціонерне товариство " Альфа-Банк".

В судові засідання представник позивача адвокат Галдецький Я.А. не з"явився, направив клопотання про розгляд справи у його відсутність та підтримав позовні вимоги.

Представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 направив до суду клопотання про розгляд справи у його відсутність, в якій просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог з урахуванням доводів, викладених у відзиві на позовну заяву.

Мотивувальна частина. Фактичні обставини, встановлені судом.

09.08.2011 року між Акціонерним-комерційним банком соціального розвитку " УКРСОЦБАНК" та ОСОБА_1 укладено договір кредиту № 895ВІ1 , згідно якого останній отримав кредит в розмірі 93946,33 грн.

Відповідач зобов`язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніш 08 серпня 2014 року та сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 13,70 % річних та сплатити комісію в порядку і на умовах, визначених цим Договором.

Відповідно до умов договору, погашення кредиту повинно відбуватися щомісячно, не пізніш визначеного числа кожного місяця починаючи з вересня 2011 року.

Рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси від 21 січня 2014 року задоволено позов Акціонерного комерційного банку соціального розвитку"Укрсоцбанк"до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та стягнуто з відповідача на користь позивача заборговансіть за договором кредиту № № 895ВІ1 від 09.08.2011 року в сумі 123 323,67грн., з яких заборгованість за тілом кредиту - 86117,41 грн, заборгованість за процентами 27883,40 грн, пеня за несвоєчасне повернення кредиту 6458,81 грн., заборгованість по пені за несвоєчасну сплату процентів 2752,99 грн. Стягнуто також витрати по платі судового збору.

Зі змісту рішення суду вбачається, що вказана заборгованість утворилась внаслідок порушення позичальником ОСОБА_1 договору про надання кредиту№ 895ВІ1 від 09.08.2011 року укладеного останнім з АКБ " Укрсоцбанк".

Відповідно до рішення єдиного акціонера Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» від №5/2019 від 15.10.2019 року та протоколу позачергових загальних зборів акціонерів Акціонерного товариства «Альфа-Банк» від 15.10.2019 року, Акціонерне товариство «Альфа-Банк» є правонаступником всього майна, прав та обов`язків Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», що підтверджується передавальним актом від 11.10.2019 року.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказує, що станом на 07.06.2018 року відповідач ОСОБА_1 має прострочену заборгованість за вищевказаним договором кредиту 86117 грн, за відсотками - 113345,49 грн. та інфляційні витрати за тілом і відсотками.

Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд.

За ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).

За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Під час розгляду справи в становлено, що позивач просить суд стягнути заборгованість, яка вже стягнута на підставі рішення суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц (провадження № 14-10цс18) відступлено від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 2 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15, та зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Тому, після закінчення строку кредитування, в даному випадку строк дії договору визначений як остаточне виконання сторонами прийнятих на себе зобов"язань та з урахуванням дострокового стягнення заборгованості за рішенням суду від 31.07.2018 року, банк не має право нараховувати відсотки, виходячи з їх розміру, встановленого у договорі, а має право на нарахування та стягнення сум, передбачених положенням частини другої статті 625 ЦК України.

Банком також заявлено вимогу про стягнення інфляційних витрат за кредитом та інфляціійних витрат за відсотками.

При вирішенні позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат суд виходить із наступного.

Цивільним кодексом України, як основним актом цивільного законодавства, не передбачено механізму здійснення розрахунку інфляційних втрат кредитора у зв`язку із простроченням боржника у виконанні грошового зобов`язання.

Водночас, ч.1 ст.8 ЦК України визначено, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Частиною п`ятою статті 4 ЦК України передбачено, що інші органи державної влади України у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, можуть видавати нормативно-правові акти, що регулюють цивільні відносини.

Статтею першою Закону України від 03.07.1991 року №1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» визначено індексацію грошових доходів населення як встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг, а індекс інфляції (індекс споживчих цін) як показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Статтею 2 цього Закону передбачено як об`єкти індексації грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України, що не мають разового характеру, перелік яких визначено у частині першій цієї статті; водночас, частиною другою статті 2 цього Закону законодавець передбачив право Кабінету Міністрів України встановлювати інші об`єкти індексації, поряд з тими, що зазначені у частині першій цієї статті.

З метою реалізації положень Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» Кабінет Міністрів України постановою №1078 від 17.07.2003 року затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок), пунктом 1 якого передбачено, що цей Порядок визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (пункти 1-1, 4 Порядку).

При цьому іншого порядку компенсації грошей (грошових коштів) у зв`язку з їх знеціненням, окрім встановленого індексу інфляції (індексу споживчих цін), чинним законодавством України не передбачено.

Отже, при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку з простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України №265 від 27.07.2007року. Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 ЦК України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 постанови КМУ №1078).

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.06.2020 року у справі №905/21/19.

У постанові від 20.11.2020 року у справі №910/13071/19 Верховний Суд прийшов до висновку, що статтею 625 ЦК України передбачено право особи отримати компенсацію інфляційних збитків за весь період прострочення. Якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику - «дефляція», то це не змінює його правової природи і не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою КМУ №1078 від 17.07.2003 року.

У постанові від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19 Верховний суд роз`яснив, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується. Зазначений розрахунок інфляційних збитків склався як усталена судова практика, його використовують всі бухгалтерські програми розрахунку інфляційних, а тому він не суперечить положенням ст.625 ЦК України та законодавству, яке застосовується при розрахунку інфляційних збитків.

Між тим, заявляючи вказану вимогу, банком не зазначено період, з якого вказані кошти підлягають до стягнення з відповідача , виходячи із суми заборгованості, стягнутої за рішенням суду від 31.07.2018 року, не надано докази чи рішененя суду добровільно виконувалось та чи сплачувались кошти на його виконання, що позбавляє суд можливості як перевірити розрахунок долучений до позовної заяви, так і у випадку незгоди з ним, самостійно такий розрахунок провести .

Однією з засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто рішення суду може грунтуватись лише на тих доказах, які були предметом дослідження і оцінки судом-ч. 6 ст.81 ЦПК України.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У відповідності до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Враховуючи вищенаведене, суд на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову .

Оскільки судом відмовлено в задоволенні позову, відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати позивачу не відшкодовуються.

На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі, керуючись ст.ст. 3, 8, 21, 55, 61, 129, 129-1 Конституції України, ст.ст. 1-22, 256-260, 267, 625 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1-23, 76-82, 89, 95, 258-259, 263-265, 267, 274-279, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий :

Позивач : Акціонерне товариство " Альфа- Банк", 03150, м. Київ, в ул. Велика Васильківська, 100 ЄДРПООУ 23494714;

Відповідач : ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП : НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 АДРЕСА_1