П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2022 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 759/9939/21

Номер провадження 22-ц/824/7276/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Вербової І.М., суддів Невідомої Т.О., Нежури В.А.,

за участю секретаря судового засідання - Орел П.Ю.

вивчивши апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 18 січня 2022 року, ухвалене під головуванням судді П`ятничук І.В., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна», про відшкодування шкоди,

в с т а н о в и в :

У травні 2021 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернувся до Святошинського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_3 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна», про стягнення матеріального збитку у сумі 106 427 грн. 07 коп., упущеної вигоди в сумі 198 843 грн. 82 коп., моральної шкоди в сумі 20 000 грн., витрат на правничу допомогу у сумі 10 500 грн. та судовий збір у сумі 3 252 грн. 71 коп.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 01 жовтня 2020 року у місті Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Форд», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , цивільно-правова відповідальність якого застрахована в ПрАТ СК «ПЗУ Україна» полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АО6674189, та автомобіля «Фольксваген», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , в результаті якої, автомобіль «Фольксваген», д.н.з. НОМЕР_2 , отримав механічні пошкодження.

Постановою Святошинського районного суду міста Києва від 25 листопада2020 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

У зв`язку із зазначеним, позивач звернувся до ПрАТ СК «ПЗУ Україна» з заявою про виплату страхового відшкодування.

31 березня 2021 року ПрАТ СК «ПЗУ Україна» сплачено на рахунок ТОВ «Вокс Юніон», яке здійснювало ремонт пошкодженого в результаті ДТП автомобіля «Фольксваген», д.н.з. НОМЕР_2 , страхове відшкодування у розмірі 83 264 грн. 13 коп. Разом з тим, відповідно до акту виконаних робіт № 000007070 від 28 грудня 2020 року, № 000005297 від 18 січня 2021 року, № 000007610 від 18 січня 2021 року, № 000008711 від 04 лютого 2021 року, рахунку № 000010948 від 31 березня 2021 року, вартість матеріального збитку, що завдана власнику транспортного засобу автомобіля «Фольксваген», д.н.з. НОМЕР_2 становить 189 691 грн. 27 коп.

Таким чином, різниця між вартістю відновлювального ремонту та виплаченим страховим відшкодуванням у розмірі 106 427 грн. 07 коп. позивач просить стягнути з відповідача.

Позивач зазначає, що в результаті пошкодження автомобіля йому було завдано моральну шкоду, яку він оцінює в суму 20 000 грн. та просить стягнути її з відповідача. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача й упущену вигоду у зв`язку із пошкодженням автомобіля та його тривалим ремонтом, яку він оцінює у розмірі 198 843 грн. 82 коп.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 18 січня 2022 року (а.с. 96-101) у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна», про відшкодування шкоди, відмовлено.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, 18 лютого 2022 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 направив апеляційну скаргу у якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення Святошинського районного суду міста Києва від 18 січня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги, задовольнити; стягнути з відповідача судовий збір у сумі 4 879 грн. та витрати на правничу допомогу у сумі 7 900 грн.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції помилково застосував до спірних правовідносин правову позицію Верховного Суду України викладену у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц.

Скаржник зазначає, що 01 жовтня 2020 року у місті Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Фольксваген», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «Форд», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , цивільно-правова відповідальність якого застрахована в ПрАТ СК «ПЗУ Україна». Винним у зазначеній дорожньо-транспортній пригоді, постановою Святошинського районного суду міста Києва від 25 листопада2020 року, визнано ОСОБА_3 .

У зв`язку із зазначеним, скаржник звернувся до ПрАТ СК «ПЗУ Україна» з заявою про виплату страхового відшкодування. В свою чергу, ПрАТ «ПЗУ Україна» розрахувавши розмір завданого власнику автомобіля Фольксваген збитку у сумі 83 264 грн. 13 коп., перерахувало зазначену суму коштів на рахунок ТОВ «Вокс Юніон», яке здійснювало ремонт пошкодженого автомобіля, чим повною мірою виконало своє зобов`язання з відшкодування шкоди. Доказів на підтвердження того, що страхове відшкодування було виплачено страховиком не в повному обсязі, матеріали справи не містять. Таким чином, висновок суду першої інстанції щодо невиконання страховиком своїх обов`язків у повному обсязі, грубо порушує вимоги ч. 6 ст. 81 ЦПК України. Крім того, судом безпідставно було відмовлено позивачу у відшкодуванні моральної шкоди, оскільки за обставин, описаних у позовній заяві, наявність факту заподіяння моральної шкоди позивачу, можна вважати беззаперечним. Також скаржник не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні вимог щодо стягнення з відповідача упущеної вигоди, оскільки її розмір було розраховано виключно виходячи з доходів, які за звичайних умов скаржник отримував до настання дорожньо-транспортної пригоди.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 14 липня 2022 року, відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, надано строк для подачі відзиву.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 14 липня 2022 року закінчено проведення підготовчих дій, справу призначено до розгляду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

05 серпня 2022 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу з відповідними підтвердженнями про направлення його усім учасникам справи.

З вказаного відзиву вбачається, що відповідач не погоджується з доводами апеляційної скарги та просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду, без змін.

Відповідач зазначає, що на момент вчинення ДТП, його цивільно-правова відповідальність була забезпечена договором добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (ДЦВ) та від нещасного випадку на транспорті (ДНВ) від 06 грудня 2019 року з лімітом відповідальності ПрАТ СК «ПЗУ Україна», за шкоду заподіяну майну у розмірі 100 000 грн. Крім того, цивільно-правова відповідальність відповідача забезпечена за полісом ОСЦПВВНТЗ № АО6674189, виданим ПрАТ СК «ПЗУ Україна» з лімітом відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну у розмірі 130 000 грн. Таким чином, сукупний ліміт відповідальності страховика становить 230 000 грн., що значно перевищує фактичний розмір витрат, понесених на здійснення відновлювального ремонту транспортного засобу «Фольксваген», д.н.з. НОМЕР_2 .

У судовому засіданні представник скаржника - адвокат Шимко А.О. підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити з підстав, зазначених у ній.

Представник відповідача - адвокат Конюшко Д.Б. заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду, без змін.

Третя особа до суду апеляційної інстанції не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується звітом про доставлення судової повістки-повідомлення на її електронну адресу у зв`язку з чим, виходячи із приписів ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважала за можливе розглядати справу у відсутність останньої.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши доводи та заперечення учасників справи, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її часткового задоволення, виходячи з наступного.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача різниці між фактичним розміром завданої шкоди та сумою страхового відшкодування, суд першої інстанції виходив з того, що ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» не в повній мірі виплатило страхове відшкодування. Крім того, акти виконаних робіт № 000007070 від 28 грудня 2020 року, № 000005297 від 18 січня 2021 року, № 000007610 від 18 січня 2021 року, № 000008711 від 04 лютого 2021 року, рахунку № 000010948 від 31 березня 2021 року, є лише доказом для підтвердження обставин виконання ТОВ «Вокс Юніон» робіт, проте доказів їх оплати, позивачем надано не було.

Щодо вищевказаного висновку суду, слід зазначити наступне.

Судом встановлено, що 01 жовтня 2020 року у місті Києві на Брест Литовському шосе (13 км) сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Форд», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля «Фольксваген», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 . В результаті ДТП автомобіль «Фольксваген», д.н.з. НОМЕР_2 , отримав механічні пошкодження (а.с. 11).

Постановою Святошинського районного суду міста Києва від 25 листопада 2020 року у справі № 759/19727/20, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 01 жовтня 2020 року у місті Києві на Брест Литовському шосе (13 км) (а.с. 11).

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована в ПрАТ СК «ПЗУ Україна» полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АО6674189, з лімітом відповідальності 130000,00 грн., франшизою - 0,00 грн. ( а.с. 59).

Також, на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована в ПрАТ СК «ПЗУ Україна» за договором добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів (ДЦВ) та від нещасного випадку на транспорті (ДНВ) від 06 грудня 2019 року з лімітом відповідальності 100 000 грн. (а.с. 60).

Згідно актів виконаних робіт № 000007070 від 28 грудня 2020 року, № 000005297 від 18 січня 2021 року, № 000007610 від 18 січня 2021 року, № 000008711 від 04 лютого 2021 року, рахунку № 000010948 від 31 березня 2021 року, вартість ремонту пошкодженого в результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіля «Фольксваген», д.н.з. НОМЕР_2 , становить 189 691 грн. 27 коп. (а.с. 13-20).

Згідно листа ТОВ «Вокс Юніон» від 31 березня 2021 року, останнє здійснювало ремонт автомобіля Фольксваген за замовленням ОСОБА_2 . Станом на 31 березня 2021 року ПрАТ «СК АСКО ДС» вже сплатило 83 264 грн. 13 коп. за актом виконаних робіт № 000005297 від 18 січня 2021 року (а.с. 21).

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_2 є фізичною особою підприємцем (а.с. 22).

Згідно податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за 2020 рік, річний дохід ОСОБА_2 за 2020 рік становить 357 538 грн. 60 коп. (а.с. 26-27).

Згідно податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за 2021 рік, дохід ОСОБА_2 за три місяці звітного періоду за перший квартал 2021 року становить 0 грн. (а.с. 28-30).

Положеннями частини першої статті 1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Статтею 3 вказаного закону встановлено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону № 1961-IV ).

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування (ст. 35 Закону № 1961-IV).

Відповідно до статті 29 Закону № 1961-IV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Абзацами першим-третім пункту 36.2 статті 36 Закону передбачено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про ДТП, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що зазначені збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) сформульовано висновок про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Закону № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV).

Згідно зі статтею 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як вбачається з матеріалів справи, 01 жовтня 2020 року у місті Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Фольксваген», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «Форд», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , цивільно-правова відповідальність якого застрахована в ПрАТ СК «ПЗУ Україна». Винним у зазначеній дорожньо-транспортній пригоді, постановою Святошинського районного суду міста Києва від 25 листопада 2020 року, визнано ОСОБА_3 .

Згідно полісу страхування цивільно-правової відповідальності ОСОБА_3 , ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну становить 130 000 грн., франшиза 0,00 грн., згідно договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів (ДЦВ) та від нещасного випадку на транспорті (ДНВ) від 06 грудня 2019 року, ліміт відповідальності становить 100 000 грн.

Із актів виконаних робіт ТОВ «ВОКС ЮНІОН» вбачається, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Фольксваген», д.н.з НОМЕР_2 становить 189 691 грн. 27 грн.

Слід зазначити, що з винного водія підлягає до стягнення різниця між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні.

Натомість, встановити яка вартість ремонту автомобіля з урахуванням та без урахування коефіцієнту фізичного зносу, з вказаних актів не можливо.

При цьому, інших доказів на підтвердження вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу та без його урахування, якими може бути акт огляду транспортного засобу, висновок експерта, матеріали справи не містять.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 7 ст. 81 ЦПК України).

Верховний Суд у постанові від 11 серпня 2022 року у справі 362/2905/20 (провадження № 61-19618св21) зазначив, що суд не втручається у процесуальну діяльність учасників процесу (реалізацію наданих їм процесуальних прав та виконання покладених на них процесуальних обов`язків), крім випадків, передбачених ЦПК України. У процесуальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини.

Отже, враховуючи, що позивачем не надано до судів першої та апеляційної інстанції доказів на підтвердження розміру вартості ремонту автомобіля з урахуванням та без урахування коефіцієнту фізичного зносу, суд позбавлений можливості визначити та стягнути з винної особи матеріальної шкоди, що є різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача матеріального збитку.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з відсутності в матеріалах справи доказів на підтвердження того, що діями відповідача, позивачу було завдано моральну шкоду, яка спричинила моральні страждання, що виникли в зв`язку з ушкодженням автомобіля внаслідок ДТП.

Колегія суддів не погоджується з вищевказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ст.. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Враховуючи фактичні обставини справи та негативні наслідки, які настали для позивача внаслідок ДТП, характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань позивача, зміну його звичного ритму життя, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів приходить до висновку щодо наявності підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди у розмірі 5 000 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача упущеної вигоди, суд першої інстанції виходив з відсутності доказів реальної можливості отримувати зазначений позивачем дохід.

Колегія суддів погоджується з вищевказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до положень частин першої, другої статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому збитками, зокрема, є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Поняття «збитки» передбачає й упущену вигоду, під якою розуміються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено.

Неодержаний дохід (упущена вигода) - це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на доказах, які підтверджують реальну можливість отримання певних грошових сум.

Збитки позивача полягають не в його реальних втратах, яких він зазнав або зазнає, а в тих доходах, які позивач недоотримав або недоотримає внаслідок порушення його цивільного права.

У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані.

Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані.

Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Так, в обґрунтування вимог про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) ОСОБА_2 зазначав, що внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, він був позбавлений можливості використовувати автомобіль для здійснення своєї підприємницької діяльності, яка була тісно пов`язана з використанням транспортного засобу.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач дійсно являється фізичною особою-підприємцем, вид підприємницької діяльності якого: інші спеціалізовані будівельні роботи, н.в.і.у.; монтаж водопровідних мереж, систем опалення та кондиціонування; роздрібна торгівля залізними виробами, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами в спеціалізованих магазинах, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та податковими деклараціями. Разом з тим, доказів на підтвердження того, що пошкоджений автомобіль тісно пов`язаний з його підприємницькою діяльністю, а також, що у зв`язку з пошкодженням автомобіля, позивач бувпозбавлений можливості здійснювати свою підприємницьку та отримувати дохід, матеріали справи не містять.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову в частині стягнення упущеної вигоди.

Колегія суддів відхиляє доводи скаржника про те, що страхове відшкодування було виплачено страховиком в повному обсязі, оскільки доказів на підтвердження розміру завданої позивачу шкоди внаслідок ДТП, матеріали справи не містять.

Слід зазначити, що згідно зі статтею 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, позивач посилаючись на те, що кошти у сумі 83 264 грн. 13 коп. є розміром шкоди заподіяної майну позивача з урахуванням фізичного зносу автомобіля, доказів на підтвердження зазначеного, до суду не надав, та клопотання про їх витребування, не заявляв.

Колегія суддів ставиться критично до посилання скаржника на те, що розмір упущеної вигоди розраховано виключно виходячи з доходів, які за звичайних умов скаржник отримував до настання дорожньо-транспортної пригоди, оскільки факт того, що позивач являється фізичною особою-підприємцем, вид підприємницької діяльності якого: інші спеціалізовані будівельні роботи, н.в.і.у.; монтаж водопровідних мереж, систем опалення та кондиціонування; роздрібна торгівля залізними виробами, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами в спеціалізованих магазинах, не свідчить про те, що його підприємницька діяльність в повній мірі залежить від наявності автомобіля. Тобто, підстави вважати, що позивач був позбавлений можливості здійснювати свою підприємницьку діяльність у зв`язку із з пошкодженням його автомобіля, матеріали справи не містять.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції, оскаржуване рішення не можна назвати в повній мірі законним та обґрунтованим в розумінні ст. 263 ЦПК України, у зв`язку з чим колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 18 січня 2022 року в частині вирішення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди - скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення цих позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 5 000 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 01 вересня 2022 року

Суддя-доповідач: І.М. Вербова

Судді: Т.О. Невідома

В.А. Нежура