Справа № 354/996/21
Провадження № 22-ц/4808/550/22
Головуючий у 1 інстанції Остап`юк М.В.
Суддя-доповідач Василишин Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Василишин Л.В.

суддів: Фединяка В.Д., Максюти І.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Яремчанського міського суду від 01 лютого 2022 року, ухвалене у складі судді Остап`юк М.В. в м. Яремче, у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У липні 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов мотивовано тим, що відповідачка звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву б/н від 02.11.2011 року. При підписанні заяви відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. При підписанні договору сторони керувались положеннями ч. 1 ст. 634 ЦПК України. Згідно волевиявлення відповідачки їй було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, який в подальшому було збільшено до 17 500 грн. Для користування кредитним рахунком відповідачка отримала кредитну картку.

ОСОБА_1 належним чином не виконувала своїх зобов`язань за кредитним договором, внаслідок чого, станом на 14.06.2021 року виникла заборгованість в розмірі 16 128,83 грн, з яких: 12 577,06 грн - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.: 0,00 грн - заборгованість за поточним тілом кредиту, 12 577,06 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 3 551,77 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 0,00 грн - нарахована пеня; 0,00 грн - нарахована комісія.

Посилаючись на зазначені обставини, АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з відповідачки вищевказану заборгованість, а також судовий збір у розмірі 2 270 грн.

Заочним рішенням Яремчанського міського суду від 01 лютого 2022 року позов АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 02.11.2011 року у розмірі 12 577,06 грн за тілом кредиту та судовий збір у розмірі 1 770,60 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

АТ КБ «ПриватБанк» на рішення суду в частині відмови у стягненні заборгованості за відсотками подало апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апелянт вказує, що суд першої інстанції залишив поза увагою довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду» від 02.11.2011 року, яка підписана відповідачкою, та якою встановлено розмір базової відсоткової ставки - 3% на місяць (36% на рік), розмір щомісячних платежів - 7% від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів - до 25 числа місяця, наступного за звітним, розмір неустойки (пені та штрафу). Таким чином, сторонами при укладенні кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору. Відповідачка жодними належними та допустимими доказами не спростувала факт укладення кредитного договору та ознайомлення з його умовами, а також не заперечувала розмір наявної заборгованості. Відтак, встановивши, що банк надав відповідачці кредит, а відповідачка його не повернула, суд першої інстанції не мав жодних підстав відмовляти у стягнення заборгованості за відсотками.

З наведених підстав апелянт просить рішення суду в частині відмови у стягненні заборгованості за відсотками скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволити. В іншій частині рішення залишити без змін.

Відповідачка правом на подання відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України не скористалася.

За правилами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З урахуванням наведених положень розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає не в повній мірі.

Задовольняючи позов частково та стягуючи з відповідачки 12 577,06 грн заборгованості за тілом кредиту, суд першої інстанції виходив з того, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, а тому останній має право вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання боржника повернути фактично отриману суму кредитних коштів.

Рішення суду в наведеній частині сторонами не оскаржується, а тому в силу ч. 1 ст. 367 ЦПК України в цій частині апеляційним судом не переглядається.

Відмовляючи в задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідачки заборгованості за простроченими відсотками, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для задоволення позову в цій частині, оскільки відсутні докази, що сторони обумовили в письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Переглядаючи спір в апеляційному порядку в частині відмови в задоволенні позовної вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за простроченими відсотками та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на наступні обставини.

Матеріалами справи встановлено, що 02.11.2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір шляхом підписання відповідачкою анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, за умовами якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

В заяві зазначено, що відповідачка згідна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, та що вона ознайомилася і згідна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді (а.с. 15).

До кредитного договору банк додав витяг з Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 року № СП-2010-256 (а.с. 17-41).

Позивачем також надано довідку про видані позичальнику кредитні картки, згідно якої термін дії останньої кредитної картки - до вересня 2021 року (а.с. 14); довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , за даними якої кредитний ліміт змінювався і станом на 28.08.2018 року становив 17 500 грн (а.с. 13); виписку з рахунку позичальника, з якої вбачається, що відповідачка користувалася кредитними коштами, зокрема знімала готівку в банкоматах, здійснювала інші операції, в тому числі вносила кошти на погашення кредиту (а.с. 50-54).

Крім того, в матеріалах справи міститься довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду» по договору SAMDN7348 (а.с. 16), в якій вказано:

тип карти - VISA Classic;

тип кредитної лінії - відновлювальна;

пільговий період (нарахування процентів здійснюється за ставкою 0,01% річних) - 30 днів по кожній виплаті;

валюта картрахунку - UAH;

базова відсоткова ставка в місяць (нараховується на залишок заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів в році) - UAH - 3,0%;

розмір щомісячних платежів (що включають плату за використання кредитних коштів у звітному періоді) - 7% від заборгованості, але не менше 50 грн і не більше залишку заборгованості;

термін внесення щомісячних платежів - до 25 числа місяця, наступного за звітним;

пеня за невчасне погашення заборгованості;

штраф при порушенні термінів платежів по будь-якому із грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж на 30 днів - 500 грн + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту із врахуванням нарахованих і прострочених платежів і комісій.

Згіднонаданого позивачем розрахунку у відповідачки наявна заборгованість перед позивачем, яка станом на 14.06.2021 року становить 16 128,83 грн, з яких: 12 577,06 грн - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.: 0,00 грн - заборгованість за поточним тілом кредиту, 12 577,06 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 3 551,77 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 0,00 грн - нарахована пеня; 0,00 грн - нарахована комісія (а.с. 6-12).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Таким чином, при укладенні кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

В спірному випадку, у анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 02.11.2011 року розмір процентів за користування кредитом не зазначено.

Пред`являючи вимоги про погашення кредиту, банк просив, окрім заборгованості за тілом кредиту (в тому числі простроченим), стягнути 3 551,77 грн заборгованості за простроченими відсотками.

Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, позивач, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався також на витяг з Умов та правил надання банківських послуг, як невід`ємну частину спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та правил розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ним, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містив умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема, саме у зазначених в цьому документі, що доданий банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, наданий банком витяг з Умов та правил не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

Такі висновки, узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Разом з тим, пред`являючи позов, банк на підтвердження своїх вимог, крім витягу з Умов та правил надання батьківських послуг, також послався на довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду» від 02.11.2011 року (а.с. 16), яка підписана ОСОБА_1 та якою визначено, зокрема, розмір процентів за користування кредитом.

Заперечень щодо особистого підписання вказаної довідки відповідачкою не надано.

З довідки вбачається, що відповідачку було ознайомлено з фінансовими умовами надання кредитки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду» і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів, що підтверджується її підписом на довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду», згідно з якою базова процентна ставка в місяць становить 3,0% на залишок заборгованості.

Встановивши, що сторони обумовили в письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за простроченими відсотками.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні заборгованості за простроченими відсотками слід скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким вказану позовну вимогу задоволити та стягнути з відповідачки на користь позивача 3 551,77 грн заборгованості за простроченими відсотками.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи пропорційність задоволених апеляційних вимог (100%) з ОСОБА_1 слід стягнути на користь АТ КБ «ПриватБанк» 3 405 грн витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Частиною 6 ст. 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то вона відноситься до малозначних справ.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задоволити.

Заочне рішення Яремчанського міського суду від 01 лютого 2022 року в частині відмови у стягненні з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості за простроченими відсотками скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позовну вимогу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за простроченими відсотками задоволити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (адреса: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, ) 3 551,77 грн (три тисячі п`ятсот п`ятдесят одну гривню сімдесят сім копійок) заборгованості за простроченими відсотками за кредитним договором б/н від 02.11.2011 року та 3 405 грн (три тисячі чотириста п`ять гривень) витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: Василишин Л.В.

Судді: Фединяк В.Д.

Максюта І.О.