Справа № 191/124/22
Провадження № 2-о/191/2/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2022 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Бондаренко Г.В.,

за участю секретаря Заламай О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Синельникове Дніпропетровської області заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_1 . Після його смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 2.000 га, розташовану на території Кислянської сільської ради Синельниківського району, Дніпропетровської області, що належала батькові на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯА №173677, виданого 25 квітня 2005 року, кадастровий номер: :01:001:0005. Заповіту ОСОБА_1 не залишив. Спадкоємцями першої черги в порядку спадкування за законом, відповідно до ст.1261 ЦК України є він та ОСОБА_2 . Він звернувся до приватного нотаріуса Синельниківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Монич М.Ю. з заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно. Але нотаріус відмовив йому у його видачі, оскільки заяву нотаріусу про прийняття спадщини після померлого батька у встановлений законом шестимісячний строк він не подавав, і документи, що підтверджують факт прийняття спадщини також не надав, що підтверджується постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 29.03.2019 року. Він дійсно не був зареєстрований за однією адресою разом з батьком на час відкриття спадщини, але фактично постійно проживав та вів спільне господарство разом з ним з березня 2009 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Він забрав батька до себе, оскільки він почав зловживати спиртними напоями, та уходив з дому на декілька днів. Зазначений факт підтверджується довідкою, виданою 10 грудня 2021 року головою квартального комітету № 22 м. Синельникове. Його сестра ОСОБА_2 спадщину після смерті батька не прийняла, так як не проживала разом з батьком на час відкриття спадщини, та у встановлений шестимісячний строк після смерті спадкодавця не подала до нотаріуса заяву про прийняття спадщини. Встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини йому необхідно для отримання спадщини після смерті батька.

Просить встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із спадкодавцем ОСОБА_1 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , з березня 2009 року до часу відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_1

Заявник до початку судового засідання надав заяву в якій просить справу розглянути без його участі, заявлені вимоги підтримує у повному обсязі.

Заінтересована особа ОСОБА_2 до початку судового засідання надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, проти задоволення вимог не заперечує.

Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно копії свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_1 від 01.01.2010 року, вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_1 , про що виконавчим комітетом Кислянської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області зроблено актовий запис №1 від 01 січня 2010 року.

Як вбачається з копій свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 23.04.1980 року ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Після смерті ОСОБА_1 залишилася спадщина у вигляді земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 2.000 га, розташована на території Кислянської сільської ради Синельниківського району, Дніпропетровської області, кадастровий номер: :01:001:0005, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯА №173677, виданого 25 квітня 2005 року.

Згідно довідки від 10.12.2021 року складеної головою квартального комітету №22 м. Синельникове, ОСОБА_1 , 1980 року народження проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за вказаною адресою без реєстрації з березня 2009 року також проживав його батько - ОСОБА_1 , по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 .

З постанови приватного нотаріуса Синельниківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Монич М.Ю. від 29.03.2019 року вбачається, що ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке належить померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 у зв`язку з тим, що заяву про прийняття спадщини після смерті померлого у встановлений шестимісячний строк спадкоємець не надав, докази фактичного прийняття спадщини також не надав.

Згідно копії спадкової справи №18/2019 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_1 звернувся ОСОБА_1 . Інші спадкоємці з заявами про прийняття спадщини не зверталися.

Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 нього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до абз. 3 п. 3 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст.29, ч. 2 ст.1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця.

Згідно з ч. 1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1 ст.1269 ЦК України).

При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення.

Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.

В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п.2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р.) Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.

Як випливає із п.3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Згідно роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Метою встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем.

Відповідно до ч.2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Частиною 1 ст. 294 Цивільного процесуального кодексу України, визначено що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Суд дійшов висновку про обґрунтованість заяви, оскільки судом встановлено факт проживання заявника ОСОБА_1 разом зі спадкодавцем ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , на час відкриття спадщини, так як це підтверджується зібраними по справі письмовими доказами.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про можливість задоволення заяви, оскільки встановлення цього факту породжує для заявника юридичні наслідки, від яких залежать її майнові права на спадщину. Іншої можливості встановити цей факт заявник не має.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. ст.ст. 12, 81, 82, 247, 259, 260, 265, 268, 315ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із спадкодавцем ОСОБА_1 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , з березня 2009 року до часу відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду.

Суддя Г. В. Бондаренко