Справа № 694/1065/22
Провадження № 2/710/343/22
УХВАЛА

06.09.2022 м. Шпола

Шполянський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді Побережної Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Гадіон К.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду клопотання представника відповідача про закриття провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності та визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

25.07.2022 до Шполянського районного суду Черкаської області надійшов даний позов. Предмет позову: визнати майно об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнати за позивачем право власності на 1/2 частину, вказаного майна. Підставою подачі позову вказано, що чоловік позивача помер і наявна спадкоємиця, яка претендує на спадщину.

Свою позовну заяву позивач мотивує тим, що 31.05.2003 ОСОБА_5 та ОСОБА_6 уклали шлюб. В період шлюбу ОСОБА_5 та ОСОБА_3 спільними зусиллями та за спільні кошти ними було придбано майно, а саме: житловий будинок по АДРЕСА_1 . На підставі рішення виконавчого комітету Матусівської сільської ради від 19.08.2011 було отримано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 22.08.2011, а саме на житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 . Вказаний житловий будинок знаходиться на земельній ділянці, площею 0,25 га, яка по АДРЕСА_1 , цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:001:0324, яка належить на праві власності ОСОБА_5 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку виданого 11.12.2006; автомобіль ВАЗ 21099, Легковий седан-В, 2005 року випуску, колір зелений, який зареєстровано за ОСОБА_5 ; причіп легковий - В, марка - ПР, модель ПВА-1, 2008 року випуску, колір зелений, який зареєстровано за ОСОБА_5 . ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 . 28.10.2021 ОСОБА_5 склав заповітне розпорядження, згідно якого заповідав ОСОБА_3 «все належне мені майно, з чого б воно не складалось, та де б воно не знаходилось і взагалі, все те, на що я за законом матиму право і що буде належати мені на момент смерті». Заповіт посвідчено секретарем Матусівської сільської ради Звенигородського району Черкаської області Наталією Рак. У встановлений законом шестимісячний строк позивач подав до Шполянської районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщину після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Заяву про прийняття спадщини подала також відповідач по справі, яка є матір`ю спадкодавця, а саме ОСОБА_4 - спадкоємиця першої черги. У спадкодавця ОСОБА_5 є син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є громадянином Російської Федерації, який не подавав заяву про прийняття спадщини. Враховуючи ту обставину, що відповідач по справі є спадкоємицею першої черги та є особою пенсійного віку, то не дивлячись на заповітне розпорядження спадкодавця ОСОБА_5 , на думку позивача, відповідач по справі має право на оформлення спадкових прав, а саме на обов`язкову частку після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Враховуючи ту обставину, що позивач з померлим чоловіком ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 проживали в шлюбі, у них ніколи не було протиріч, тому у позивача не було потреби за життя чоловіка звертатися до суду чи до нотаріальної контори з питання виділу своєї частки з спільного майна подружжя. Оскільки ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 і після його смерті є спадкоємиця, яка претендує на спадщину, то у позивача виникла необхідність звернутися до суду за захистом свого права на майно. За період перебування у шлюбі з спадкодавцем ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , та ОСОБА_5 постійно працювали, та власними зусиллями обоє вносили внесок до сімейного бюджету. В результаті заробітна плата позивача та ОСОБА_5 була внесена в будинок та на купівлю автомобіля і причіпа. Також подружжя займалося веденням власного господарства, а саме вирощували худобу, обробляли земельні ділянки, де вирощували овочі. Отримані кошти від продажу худоби та овочів подружжя вносило до сімейного бюджету та витрачало постійно на поліпшення житлових умов. Так як у позивача з ОСОБА_5 на час реєстрації права власності на будинок та купівлі автомобіля і причіпа були довірливі взаємини, то реєстрацію вказаних об`єктів було здійснено за ОСОБА_5 . До 2016 року в будинку по АДРЕСА_1 проживала також відповідач по справі ОСОБА_4 . Оскільки ОСОБА_5 прийняв рішення, що його матері ОСОБА_4 необхідно проживати окремо від родини, тому зі спільного сімейного бюджету з ОСОБА_5 було передано відповідачеві по справі ОСОБА_4 кошти в сумі 50 000 грн. для купівлі для неї житлового будинку. Дані кошти були передані ОСОБА_4 в будівлі Матусівської сільської ради в присутності секретаря сільської ради Броварської Л.П. За отриманні від родини коштів ОСОБА_4 купила житловий будинок в АДРЕСА_2 , де вона на даний час і проживає. Тому, на думку позивача, спадкодавець ОСОБА_5 , складаючи заповіт на користь позивача, був впевнений, і про це говорив позивачу та знайомим, що він ніяким чином ні з правової точки зору, ні з моральної сторони не порушує права своєї матері ОСОБА_4 .

Ухвалою судді Шполянського районного суду Черкаської області від 01.08.2022 відкрито провадження по справі.

Представник відповідача в судове засідання з`явився, просив суд закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. Передумовами для закриття провадження у справі вказано те, що позовну заяву було подано до Звенигородського районного суду Черкаської області, а ухвала про відкриття провадження у справі постановлена Шполянським районним судом Черкаської області. У зв`язку з наведеним представник відповідача вважає, що позивач подав дві позовні заяви до двох різних судів всупереч вимог цивільно-процесуального права. Крім того, на думку представника відповідача, судовий збір сплачено позивачем не в повній мірі, також позивач мала в досудовому порядку врегулювати питання отримання свідоцтва про право власності на Ѕ, вказаного нею майна.

Представник позивача в судове засідання з`явився, заперечував проти задоволення клопотання представника відповідача.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, на який посилається представник відповідача, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За вимогами ч. 1 ст. 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Юрисдикційність спору залежить від характеру спірних правовідносин, правового статусу суб`єкта звернення та предмета позовних вимог, а право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах установленої компетенції.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом прав, свобод чи інтересів.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

При цьому необхідно враховувати, що в силу вимог частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до норм цивільного процесуального законодавства України визначення предмета і підстав позову належить виключно позивачеві, разом з тим установлення обставин справи, з`ясування характеру спірних правовідносин і застосування норм матеріального права, які поширюються на спірні правовідносини, - є обов`язком суду.

З огляду на зміст позовної заяви можна зробити висновок, що спір виник щодо виділу частки, що належить одному з подружжя у спільному сумісному майні, тобто стосується сімейних правовідносин, а тому відповідно до положень статті 19 ЦПК України цей спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Інших підстав для закриття провадження у справі, передбачених ч. 1 ст. 255 ЦПК України, судом не встановлено.

Твердження представника відповідача з приводу того, що позивач мала в досудовому порядку врегулювати питання отримання свідоцтва про право власності на Ѕ, вказаного нею майна не є підставою для закриття провадження у справі.

Щодо аргументу представника відповідача, що позовну заяву було подано до Звенигородського районного суду Черкаської області, а ухвала про відкриття провадження у справі постановлена Шполянським районним судом Черкаської області, суд зазначає таке.

Відповідно до ухвали Звенигородського районного суду Черкаської області від 29.06.2022 у справі № 694/1065/22 матеріали вказаної цивільної справи було направлено до Шполянського районного суду Черкаської області у зв`язку з тим, що позовну заяву у цій справі було подано з порушенням правил підсудності.

Вищевказана ухвала знаходиться у вільному доступі на сайті Єдиного державного реєстру судових рішень.

01.08.2022 ухвалою судді Шполянського районного суду Черкаської області було відкрито провадження по справі.

За таких обставин аргументи представника відповідача не заслуговують на увагу, оскільки є безпідставними.

Відтак відсутні підстави для закриття провадження по справі.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 255, п. 15 ч. 1 ст.353, ст.354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності та визнання права власності.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення на неї можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду по даній справі.

Ухвала в повному обсязі складена 08.09.2022.

Суддя Н.П. Побережна