Справа № 194/78/21
Номер провадження № 2/194/97/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2022 року м.Тернівка

Тернівський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Корягіна В.О.,

за участю секретаря судового засідання Коркіної Т.С.,

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Тернівка Дніпропетровської області в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя та про поділ спільного майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача звернувся до суду з вищезазначеною позовною заявою про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя та про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з відповідачем з 07 червня 2003 року перебували в зареєстрованому шлюбі. В 2008 році за спільні кошти вони придбали об`єкт незавершеного будівництва, а саме незакінчений будівництвом житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Купівля-продаж була оформлена на одного із членів подружжя - ОСОБА_2 . Починаючи з 2008 року і до введення будинку в експлуатацію вони вкладали зароблені кошти в будівництво будинку. З 01 квітня 2009 року він займався підприємницькою діяльністю, а з 01 січня 2014 року він був прийнятий на роботу ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» і працював на підземних роботах, отримував підвищену заробітну плату, більша частина зароблених коштів йшла на будівництво будинку, підсобних споруд та благоустрій присадибної ділянки. Після введення житлового будинку в експлуатацію право власності було оформлено на дружину ОСОБА_2 , як і право власності на земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0205 площею 0,067 га для обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). 05 серпня 2019 року шлюб між ними було розірвано і після цього колишня дружина заборонила заходити не тільки до будинку, а і на територію присадибної ділянки, мотивує це тим, що це її приватна власність. В добровільному порядку відповідач відмовляється виділити йому 1/2 частку домоволодіння. Просить суд визнати житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку для обслуговування вказаного житлового будинку площею 0,067 га, кадастровий номер: :01:001:0205 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , провести поділ майна подружжя, визнавши за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 та на 1/2 частину земельної ділянки, загальною площею 0,067 га, кадастровий номер: :01:001:0205 для обслуговування вказаного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , визнавши за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 та на 1/2 частину земельної ділянки, загальною площею 0,067 га, кадастровий номер: :01:001:0205 для обслуговування вказаного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, але надавав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, оскільки перебуває у Польщі, позовну заяву просить задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином, але надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, просила відмовити в задоволенні позову.

Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином.

Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, проаналізувавши та оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних по справі доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, в судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 07 червня 2003 року, який розірвано рішенням суду від 05 серпня 2019 року, про що свідчить копія рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 05 серпня 2019 року по цивільній справі № 194/963/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище ОСОБА_3 ) про розірвання шлюбу. Рішення набрало законної сили 04 вересня 2019 року.

На виконання ухвали Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 20 червня 2022 року з державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області Павлоградська філія надано суду копію договору купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництвом від 17 жовтня 2008 року, зареєстрований в реєстрі за № 5040, відповідно до якого 17 жовтня 2008 року ОСОБА_2 купила у ОСОБА_4 об`єкт незавершеного будівництва, який розташований в АДРЕСА_1 , процент готовності 44%. Загальна площа об`єкта незавершеного будівництва становить 102 м-2, житлова площа 58 м-2. На земельній ділянці розміром 600 кв.м. знаходяться надвірні побудови: об`єкт незавершеного будівництва «А» - шлакоблок.

Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок АДРЕСА_1 , виготовленого КП «Тернівське бюро технічної інвентаризації» 21 жовтня 2014 року, замовником технічної інвентаризації є ОСОБА_2 .

Згідно інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно сформованої 17 березня 2020 року, 1/1 частина житлового будинку АДРЕСА_1 та 1/1 частина земельної ділянки загальною площею 0,067 га, кадастровий номер: :01:001:0205 для будівництва і обслуговування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності ОСОБА_2 . Державну реєстрацію права власності здійснено 11 січня 2017 року.

Відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серія В02 № 886163, ОСОБА_1 з 01 квітня 2009 року у виконавчому комітеті Тернівської міської ради Дніпропетровської області зареєстрований як фізична особа-підприємець.

З роздруківки Пенсійним фондом України реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_1 , вбачається, що з заробітної плати останнього за 2000, 2001, 2007, 2009, 2010, 2011, 2012, 2013, 2014, 2015, 2016, 2017, 2018 роки сплачувалися страхові внески.

Відповідно до свідоцтва про народження, виданого бюро ЗАГС Тернівського міськвиконкому Дніпропетровської області 22 квітня 1982 року, батьками ОСОБА_5 є ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Згідно довідки Тернівського міського відділення управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області від 01 березня 2021 року, ОСОБА_6 в березні 2006 року нараховано та виплачено фондом соціального страхування України одноразову допомогу у розмірі 19320,00 грн.

Згідно довідок Тернівського міського відділення управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області від 01 березня 2021 року, ОСОБА_6 отримав за період з січня 2007 року по грудень 2007 року щомісячні страхові виплати на загальну суму 24220,27 грн., за період з січня 2008 року по грудень 2008 року щомісячні страхові виплати на загальну суму 27366,32 грн., за період з січня 2009 року по грудень 2009 року щомісячні страхові виплати на загальну суму 36446,64 грн.

Відповідно до виписки по картці/рахунку ОСОБА_7 у АТ КБ «Приватбанк», ОСОБА_7 06 вересня 2007 року отримано 10316,94 грн.

Згідно трудової книжки ОСОБА_2 , остання у період з 17 лютого 2003 року по 15 серпня 2003 року отримувала виплату по безробіттю в Тернівському міському центрі зайнятості; з 14 січня 2011 року по 18 червня 2012 року працювала в СЗОШ №6; з 12 листопада 2014 року працює в СЗОШ №4.

Відповідно до трудової книжки ОСОБА_1 , останній з 01 серпня 1994 року по 31 грудня 1997 року працював в МПП «Тронік»; з 07 листопада 2001 року по 31 липня 2002 року працював у ПП ОСОБА_8 ; з 01 лютого 2007 року по 13 серпня 2007 року працював у ПП ОСОБА_8 ; з 26 травня 2009 року по 30 березня 2010 року працював у ФОП ОСОБА_9 ; з 22 жовтня 2010 року по 30 вересня 2011 року працював у ФОП ОСОБА_9 ; з 02 квітня 2012 року по 10 грудня 2012 року працював у ФОП ОСОБА_10 ; з 22 лютого 2013 року по 21 березня 2013 року працював в ТОВ «Управління Донбасспецбуд»; з 25 червня 2013 року по 30 червня 2014 року в ПАТ ДТЕК «Павлоградвугілля» ШУ «Тернівське»; з 01 липня 2014 року по 03 жовтня 2014 року працював в філії ВТП «Павлоградвантажтранс» ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля».

У відповідності до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За змістом статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 63 Сімейного Кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 68 Сімейного Кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Згідноч. 1 ст. 69 Сімейного Кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного Кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Згідно зі статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього.

Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

Правовий аналіз наведених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток.

Така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 488/3103/17-ц.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилався на те, що об`єкт незавершеного будівництва на земельній ділянці, який в подальшому було добудовано, придбано та добудовано за час шлюбу з відповідачем, та відповідно до норм СК України та ЗК України є спільним майном подружжя, а тому підлягає поділу між сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення.

Аналіз змісту норм статті 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

На правовідносини, які склалися між сторонами, поширюються вимоги ст. 368 ЦК України, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Аналогічна правова позиція зазначена в постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 725/1776/18.

В п.п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу,

але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідач не надала суду жодного належного та допустимого доказу того, що об`єкт незавершеного будівництва було придбано в період шлюбу з позивачем за її особисті кошти, та в подальшому житловий будинок було добудовано також за її особисті кошти або за допомогою коштів її батьків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Суд не бере до уваги довідки Тернівського міського відділення управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області про отримання ОСОБА_6 одноразової допомоги у березні 2006 року та щомісячних страхових виплат за період з січня 2007 року по грудень 2009 року, та виписку по картці/рахунку ОСОБА_7 у АТ КБ «Приватбанк» про отримання ОСОБА_7 06 вересня 2007 року 10316,94 грн., оскільки відповідачем не доведено, що ці кошти були витрачені на будівництво будинку АДРЕСА_1 , а відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, відповідачем не доведено, що спірне нерухоме майно придбано за її особисті кошти, тим самим відповідач не спростувала презумпцію спільності майна.

Вищезазначене не суперечить правовим висновкам, наведеним у постанові Верховного Суду від 22 лютого 2021 року у справі № 264/2232/19.

З урахуванням зазначеного, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково та визнати житловий будинок , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку для обслуговування вказаного житлового будинку площею 0,067 га, кадастровий номер: :01:001:0205 за адресою: АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , та поділити їх, визнавши за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину вищезазначеного житлового будинку та 1/2 частину вищезазначеної земельної ділянки.

В частині позовних вимог щодо визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частину: житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки для обслуговування вказаного житлового будинку площею 0,067 га, кадастровий номер: :01:001:0205 за адресою: АДРЕСА_1 , - відмовити, оскільки право власності на 1/2 частину зазначено майна і так належить ОСОБА_2 .

Згідно ч. 2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, у разі задоволення позову, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, а тому суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1816, 00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 60,68,69,70 Сімейного Кодексу України, ст. ст. 218,372,657 ЦК України, ст. ст. 19, 76, 77, 81, 131, 141, 247, 258, 264, 265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя та про поділ спільного майна подружжя,- задовольнити частково.

Визнати житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку для обслуговування вказаного житлового будинку площею 0,067 га, кадастровий номер: :01:001:0205 за адресою: АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Поділити житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку для обслуговування вказаного житлового будинку площею 0,067 га, кадастровий номер: :01:001:0205 за адресою: АДРЕСА_1 , які є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на 1/2 частину: житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки для обслуговування вказаного житлового будинку площею 0,067 га, кадастровий номер: :01:001:0205 за адресою: АДРЕСА_1 .

В частині позовних вимог щодо визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частину: житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки для обслуговування вказаного житлового будинку площею 0,067 га, кадастровий номер: :01:001:0205 за адресою: АДРЕСА_1 , - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , судовий збір у сумі 1816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Повне судове рішення складено 07 вересня 2022 року.

Головуючий суддя: В.О. Корягін