ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2022 року

м. Черкаси

Справа № 705/1033/22
Провадження № 22-ц/821/951/22
Категорія: 305010900

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Бородійчука В.Г., Василенко Л.І.

за участю секретаря: Ярошенко Б.М.

учасники справи:

позивач: Фізична особа-підприємець ОСОБА_1

представник позивача адвокат Самойленко Петро Миколайович

відповідач: ОСОБА_2

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ФОП ОСОБА_1 адвоката Самойленка Петра Миколайовича на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10 травня 2022 року (ухваленого під головуванням судді Годік Л.С. в приміщенні Уманського міськрайонного суду Черкаської області) у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу, -

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2022 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказував, що між ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» та ОСОБА_3 було укладено договір обов`язкового страхування № 203917121 від 07.05.2021 року, за яким страховик зобов`язується відшкодувати шкоду заподіяну транспортним засобом «Volkswagen» д.н.з. НОМЕР_1 .

19.07.2021 року о 15:10 год., в с. Родниківка на вул. Бандери, 24, мала місце дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю автомобіля «Volkswagen» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «MG 350» д.н.з. НОМЕР_2 , в результаті ДТП був пошкоджений транспортний засіб «МG 350» д.н.з. НОМЕР_2 , власник якого зазнав матеріального збитку.

Згідно постанови Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 20.01.2022 року, ОСОБА_2 , 19.07.2021 о 14 год. 40 хв. у с. Родниківка по вул. С.Бандери, 24, під час руху заднім ходом автомобілем «Фольцваген Каравела» д.н.з. НОМЕР_1 не переконався, що це буде безпечним, чим порушив правила дорожнього руху, внаслідок чого допустив наїзд на припаркований автомобіль МG350 д.н.з. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_4 , у результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП. У судовому засіданні ОСОБА_2 вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав та пояснив, що він взагалі не має посвідчення на право керування транспортними засобами, вказаним автомобілем не керував і відповідно ДТП не вчиняв. В подальшому провадження у справі було закрито згідно ст. 38 КУпАП на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП.

Для встановлення вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу «МG 350» д.н.з. НОМЕР_2 був проведений огляд автомобіля.

Згідно ремонтної калькуляції №2154872 від 03.08.2021 року вартість відновлювального ремонту склала - 7 290,07 грн.

Факт ДТП 19.07.2021 року був визнаний ПрАТ СК «ВУСО» страховим випадком, що підтверджується Страховим актом № 2154872-1 від 09.08.2021 року, на підставі страхового акту, на виконання вимог ст. 27 ЗУ «Про страхування» та ст. 993 ЦК України співробітниками ПрАТ СК «ВУСО» було здійснено виплату страхового відшкодування на користь потерпілого в сумі 3 575,06 грн., що підтверджує платіжне доручення.

16.12.2021 року між ПрАТ «СК «ВУСО» (первісний кредитор) та ФОП ОСОБА_1 (новий кредитор) укладено Договір № 16/12/2021 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор (позивач) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків, завданих первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. В тому числі, новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Договором страхування (Полісом) 203917121 від 07.05.2021 року.

З метою досудового врегулювання спору, відповідачеві 30.12.2021 року було направлено Акт (Вимогу) №2154872-1 про відшкодування збитків в порядку регресу, проте ніяких дій зі сторони відповідача проведено не було.

В зв`язку з вищевикладеним, позивач змушений був звернутися за захистом своїх прав до суду і просив постановити рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 завдані збитки в порядку регресу у розмірі 3 575,06 коп.; витрати по сплаченому судовому збору в розмірі 992 грн. 40 коп.; витрати на правову (правничу) допомогу в розмірі 8 197,80 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10 травня 2022 року в задоволенні позовних вимог ФОП ОСОБА_1 про відшкодування збитків в порядку регресу відмовлено.

Рішення суду першої інстанції, зокрема, мотивоване тим, що під час розгляду адміністративної справи у судовому засіданні ОСОБА_2 вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав та пояснив, що він взагалі не має посвідчення на право керування транспортними засобами, вказаним автомобілем не керував і відповідно ДТП не вчиняв. В подальшому провадження у справі було закрито. При закритті справи особу правопорушника не було визнано винним.

Крім того, позивач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.ст. 76-83 ЦПК України, зазначені ним обставини, проте, не зробив цього.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 20 червня 2022 року, представник ФОП ОСОБА_1 адвокат Самойленко П.М., вважаючи оскаржуване рішення суду першої інстанції необґрунтованим, постановленим при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просив скасувати рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10 травня 2022 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 про відшкодування збитків в порядку регресу задовольнити повністю.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що суд першої інстанції належним чином не дослідив матеріали справи та не врахував висновок щодо застосування норм права, що викладений у постанові Верховного Суду від 07.02.2018 року

Позивачем до суду першої інстанції було надано постанову Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 20.01.2022 року; факт порушення відповідачем вимог ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є цілком доведеним, оскільки дана норма зазначає, що страхувальник після виплати страхового відшкодування має право регресного позову до страхувальника або водія ТЗ, який спричинив ДТП, якщо він керував транспортним засобом без права керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив

Фактичні обставини справи, які встановлені судом першої інстанції

Згідно постанови Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 20.01.2022 р., ОСОБА_2 , 19.07.2021 о 14 год. 40 хв. у с. Родниківка по вул. С.Бандери, 24, під час руху заднім ходом автомобілем «Фольцваген Каравела» д.н.з. НОМЕР_1 не переконався, що це буде безпечним, порушив п.п. 2.3 б; 10.9 ПДР, внаслідок чого допустив наїзд на припаркований автомобіль МG350 д.н.з. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_4 , у результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП. У судовому засіданні ОСОБА_2 вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав та пояснив, що він взагалі не має посвідчення на право керування транспортними засобами, вказаним автомобілем не керував і відповідно ДТП не вчиняв.

В подальшому, провадження у справі було закрито згідно ст. 38 КУпАП на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП. При закритті справи особу правопорушника не було визнано винним.

07.05.2021 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та ОСОБА_3 було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 203917121, за яким страховик зобов`язується відшкодувати шкоду, заподіяну транспортним засобом Volkswagen Caravelle д.н.з. НОМЕР_1 (а.с.14,15).

Індивідуальний власник, який має право керування транспортним засобом Volkswagen Caravelle д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 .

Власником автомобіля МG350 д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_4 до ПрАТ «СК «ВУСО» було подано Заяву про відшкодування збитку, заподіяного внаслідок ДТП та письмові пояснення (а.с.21,23), в подальшому складено протокол огляду колісного транспортного засобу МG350 д.н.з. НОМЕР_2 (а.с.25-30).

06.08.2021 р. було узгоджено розмір страхового відшкодування автомобіля МG350 д.н.з. НОМЕР_2 (а.с.31) та згідно страхового акту № 2154872-1 від 09.08.2021 р. сума страхового відшкодування, яка підлягає до виплати становить 3 575,06 грн., яку виплачено власнику пошкодженого автомобіля згідно платіжного доручення № 40207 від 09.08.2021 р. (а.с.32).

16.12.2021 року між ПрАТ «СК «ВУСО» (первісний кредитор) та ФОП ОСОБА_1 (новий кредитор) укладено Договір № 16/12/2021 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор (позивач) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. В тому числі, новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Договором страхування (Полісом) 203917121 від 07.05.2021 року (а.с.9).

З метою досудового врегулювання спору, відповідачеві 29.12.2021 року було направлено Акт (Вимогу) №2154872-1 про відшкодування збитків в порядку регресу (а.с.33).

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга представника ФОП ОСОБА_1 адвоката Самойленка П.М. підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_2 , 19.07.2021 о 14 год. 40 хв. у с. Родниківка по вул. С.Бандери, 24, під час руху заднім ходом автомобілем «Фольцваген Каравела» д.н.з. НОМЕР_1 не переконався, що це буде безпечним, порушив п.п. 2.3 б; 10.9 ПДР, внаслідок чого допустив наїзд на припаркований автомобіль МG350 д.н.з. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_4 , у результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП.

07.05.2021 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та ОСОБА_3 було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 203917121, за яким страховик зобов`язується відшкодувати шкоду заподіяну транспортним засобом Volkswagen Caravelle д.н.з. НОМЕР_1 (а.с.14,15).

Індивідуальний власник, який має право керування транспортним засобом Volkswagen Caravelle д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 .

Власником автомобіля МG350 д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_4 до ПрАТ «СК «ВУСО» було подано Заяву про відшкодування збитку, заподіяного внаслідок ДТП та письмові пояснення (а.с.21,23), в подальшому складено протокол огляду колісного транспортного засобу МG350 д.н.з. НОМЕР_2 (а.с.25-30).

06.08.2021 р. було узгоджено розмір страхового відшкодування автомобіля МG350 д.н.з. НОМЕР_2 (а.с.31) та згідно страхового акту № 2154872-1 від 09.08.2021 р. сума страхового відшкодування, яка підлягає до виплати 3 575,06 грн., яку виплачено власнику пошкодженого автомобіля згідно платіжного доручення № 40207 від 09.08.2021 р. (а.с.32).

16.12.2021 року між ПрАТ «СК «ВУСО» (первісний кредитор) та ФОП ОСОБА_1 (новий кредитор) укладено Договір № 16/12/2021 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор (позивач) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. В тому числі, новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Договором страхування (Полісом) 203917121 від 07.05.2021 року (а.с.9).

З метою досудового врегулювання спору, відповідачеві 29.12.2021 року було направлено Акт (Вимогу) №2154872-1 про відшкодування збитків в порядку регресу (а.с.33).

Частинами 1 та 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана, зокрема, з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Суд першої інстанції, дослідивши зібрані у справі докази та зміст постанови Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 20.01.2022 року прийшов до висновку, що в постанові судом не встановлено факт вчинення ДТП саме ОСОБА_2 , не визнано його винним у вчиненні зазначеної ДТП за участю автомобілів «Фольцваген Каравела» д.н.з. НОМЕР_1 та МG350 д.н.з. НОМЕР_2 .

Проте, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Встановлено, що Постановою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 20 січня 2022 року у справі № 705/3328/21 провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП було закрито на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.

З правового аналізу вказаної норми вбачається, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП - через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази, що ОСОБА_2 оскаржив в апеляційному порядку постанову про закриття адміністративної справи відносно останнього на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, а тому він погодився з підставами закриття адміністративного провадження.

Відповідно до ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Частиною 1 статті 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Як роз`яснено у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди; б) протиправна поведінка заподіювача шкоди; в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача; г) вина.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем на підтвердження розміру завданих збитків було надано: акт огляду пошкодженого транспортного засобу МG350 д.н.з. НОМЕР_2 ; ремонтної калькуляції № 2154872 від 03.08.2021 року, згідно якої вартість відновлювального ремонту склала 7290,07 грн.; заяву ОСОБА_5 від 06.08.2021 року, за якою було узгоджено розмір страхового відшкодування автомобіля МG350 д.н.з. НОМЕР_2 ; страховий акт № 2154872-1 від 09.08.2021 року, згідно якого сума страхового відшкодування, яка підлягає до виплати становить 3575,06 грн., з доказом її виплати, платіжне доручення № 40207 від 09.08.2021 року.

Судом першої інстанції помилково не було взято до уваги вищенаведені докази, які ніким не спростовані та достовірність яких відповідачем не оспорювалася.

З урахуванням наведених вимог закону і встановлених обставин колегія суддів дійшла висновку, що у зв`язку з виплатою страхового відшкодування страхувальнику, позивач набув право вимоги (в порядку регресу) до відповідача як до винної у ДТП особи.

Таким чином, у порушення статей 89, 263-264, ЦПК України суд на зазначені вище положення закону належної уваги не звернув, неправильно застосував норми матеріального права, не з`ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, що має суттєве значення для правильного вирішення спору, не надав належної правової оцінки доводам і доказам, наданим позивачем, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ФОП ОСОБА_1 та необхідності стягнення із ОСОБА_2 завданих збитків в порядку регресу у розмірі 3575,06 грн.

Згідно ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Що стосується судових витрат, колегія суддів зазначає наступне.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність`договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 та 2 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу та пов`язані із залученням експертів та проведення експертизи.

Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Як вбачається з матеріалів справи, 25 травня 2021 року ФОП ОСОБА_1 уклав договір № 1818 про надання правової (правничої) допомоги з АО «Адвокатус» в особі голови адвоката Самойленко П.М.

На підтвердження понесених ФОП ОСОБА_1 судових витрат, було надано: Додаткова угода № 1 Акт приймання-передачі правової (правничої) допомоги до Договору про надання правової (правничої) допомоги № 1818 від 25.05.2021 року; платіжне доручення № 62 від 14 січня 2022 року на суму 8197,80 грн.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26 лютого 2015 року, п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30 березня 2004 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведе, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір є обґрунтованим.

При визначенні суми конкретного відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Аналогічні висновки викладені також у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

Проаналізувавши надані докази на підтвердження витрат на правничу допомогу, детальний опис наданих позивачу адвокатом Самойленком П.М. послуг, а також документи надані на їх підтвердження, врахувавши характер виконаної адвокатом роботи у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що саме 4 000,00 грн. буде відповідати принципу співмірності та розумності судових витрат.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно із частинами першою, четвертою статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, рішення суду першої інстанції, яке ухвалене при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи та із неправильним застосуванням норм матеріального права, до скасування із ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог ФОП ОСОБА_1 .

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що апеляційний суд зробив висновок про скасування рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10 травня 2022 року, то судові витрати, понесені ФОП ОСОБА_1 за подання ним позовної заяви в розмірі 992,40 грн., та апеляційної скарги в сумі 1488,00 грн., необхідно покласти на ОСОБА_2 .

Керуючись ст.ст. 258, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 адвоката Самойленка Петра Миколайовича - задовольнити частково.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10 травня 2022 року скасувати.

Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу -задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса АДРЕСА_1 ) на користь ФОП ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_3 ), завдані збитки в порядку регресу у розмірі 3575,06 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса АДРЕСА_1 ) на користь ФОП ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) судовий збір сумі 2480,40 грн. та витрати на правову (правничу) допомогу адвоката, понесені в суді першої інстанції, в розмірі 4000,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді Л.І. Василенко

В.Г. Бородійчук