Справа № 274/237/21
Провадження № 2/0274/89/22
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"31" серпня 2022 р. м. Бердичів

БЕРДИЧІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ

головуючої судді Хуторної І.Ю.,

з участю секретаря Дерманської О.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Рися В.Г.

відповідачів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

представника відповідача ОСОБА_5 адвоката Зайцевої М.О.,

представника відповідачки ОСОБА_4 адвоката Потапової Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 законним представником якого є ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , законним представником якої є ОСОБА_2 ,

про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в :

1. Описова частина

14.01.2020 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просить визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 визнати такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Короткий виклад доводів позивача, заперечень відповідачів

Позов ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що він є наймачем квартири АДРЕСА_1 .

Із ним без реєстрації проживає його дружина ОСОБА_7 , син ОСОБА_8 та дочка ОСОБА_9 .

У квартирі також зареєстровані, але не проживають від кількох до десяти років: його сестра ОСОБА_2 , її діти: ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , а також онук сестри: ОСОБА_6 ( син ОСОБА_10 ).

ОСОБА_5 , 1986 р.н. не проживає за адресою своєї прописки більше 10 років і на даний час працює таксистом в м. Києві. Його місце проживання на даний час йому невідоме.

ОСОБА_4 , 1988 р.н., разом зі своїм сином ОСОБА_11 2006 р.н., також не проживають за вказаною адресою більше десяти років і весь цей час вона разом зі своїм сином та чоловіком - військовослужбовцем проживають в АДРЕСА_2 .

Також більше 10 років не проживає за місцем своєї реєстрації і Відповідач 5 - ОСОБА_4 , адреса проживання якого на даний час йому також не відома.

ОСОБА_2 , 1967 р.н., а також її молодша дочка - ОСОБА_3 , 2004 р. н., починаючи з 02 грудня 2019 року добровільно залишили місце свого проживання за їх реєстрацією та на даний час проживають за невідомою йому адресою.

Реєстрація відповідачів перешкоджає реалізації законних прав жильців, що проживають за вказаною адресою. Добровільно знятися з реєстрації за вищевказаною адресою ОСОБА_2 та члени її сім`ї відмовляється в категоричній формі, заявляючи, що не допустить цього ні за яких обставин.

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_5 (а.с. 92-94) просить відмовити у задоволенні позову із тих підстав, що у спірній квартирі він народився та проживав разом із матір`ю ОСОБА_2 та сестрами, братом. Його дядько ОСОБА_1 був зареєстрований у вказані квартирі, але постійно проживав за іншою адресою. Влітку 2018 року позивач вселився тимчасово у їх житло через ремонт у їх будинку. З того часу він став вчиняти скандали та їх проживання стало нестерпним. Він працює за межами міста позмінно. Коли повертався додому, йому двері відчиняв двері ОСОБА_1 . Наприкінці грудня 2020 року дядько в категоричній формі відмовився його пускати додому та передати йому ключі від квартири. З того часу він не проживає у спірній квартирі. Виселився він з квартири не із власної волі, а через зміну власником житла замка на вхідних дверях. Він вимушений винаймати квартиру, оскільки іншого житла у власності він не має.

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_4 (а.с. 96-98) просить відмовити у задоволенні позову до неї та її неповнолітнього сина ОСОБА_6 із тих підстав, що наймачем спірної квартири були її дідусь та бабуся. Позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_2 її мати, брати та сестра у квартирі народилися та всі там зареєстровані. ОСОБА_1 у квартирі не проживав 25-27 років, а проживав у житлі дружини. У квартирі проживали вона із батьками, братами, сестрою, її колишній чоловік. У 2012 році померла бабуся, а в 2015 році помер дідусь. Через деякий час після смерті діда ОСОБА_1 вселився у квартиру шляхом обману, мотивуючи, що у цього житлі він робить ремонт. У липні 2016 року ОСОБА_1 переоформив на себе особовий рахунок. Вони вимушені були дати не це згоду, оскільки він їх тероризував, чинив психологічний тиск, переконував, що оскільки він є інвалідом, будуть діяти пільги, що буде на користь всім. З часу вселення ОСОБА_12 в житло там стало проживати неможливо. Він із дружиною пиячив, вчиняв скандали та бійки. Вони вимушені були шукати собі нове житло. Вона без реєстрації проживає у квартирі, яка належала матері її чоловіка ОСОБА_13 . Вони із чоловіком виховують спільну дочку ОСОБА_14 , двох дітей чоловіка від першого шлюбу та її сина. У квартирі, де вона тепер проживає нормальних умов немає. Там, крім неї та чоловіка, проживають їх четверо дітей, сестра чоловіка та її син. Іншого житла її чоловік не має.

Її відсутність у спірній квартирі не є добровільною. Позивач їх вигнав, у квартиру не пускав, з часом змінив замки. Всі шукали собі притулку. Мати пішла до вітчима, вона до свекрухи, сестра ОСОБА_15 проживала із нею, брати поїхали на заробітки. Вони всі перебувають на обліку на поліпшення житлових умов у складі сім`ї матері ОСОБА_2 .

Відповідачка ОСОБА_2 , яка також діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 проти задоволення позову заперечила із тих підстав, що вона з дочкою тимчасово не проживає у спірному житлі не із власної волі, а через неможливість спільного проживання із позивачем. Власного житла вона не має.

Відповідач ОСОБА_4 відзиву на позовну заяву до суду не направляв.

Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 19.01.2021 задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення доказів, зобов`язано МК ВЖРЕП № 7 провести комісійне обстеження житлових умов квартири АДРЕСА_1 та надати акт, в якому вказати осіб, які на даний час проживають у спірній квартирі.

Ухвало від 11.02.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та у справі відкрито загальне прозване провадження, до участі в справі залучено орган опіки та піклування виконавчий комітет Бердичівської міської ради для надання висновку щодо вирішення в пору в частині визнання неповнолітній ОСОБА_3 та ОСОБА_6 такими, що втратили право на користування житлом.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 пояснив, що в квартирі ніхто з відповідачів не проживає. ОСОБА_16 та ОСОБА_17 квартирі не проживають постійно п`ять років. ОСОБА_18 то проживає у квартирі, то не проживає. Коли ОСОБА_19 у 2019 році пішла проживати на квартиру, він просив її добиватися собі квартиру, проте вона нічого не робила для того. Він інших квартир, які їй пропонували вона відмовлялася. ОСОБА_20 він вигнав, оскільки він зловживав алкоголем. Він вимагав оплати комунальних послуг та із цього проводу виникав конфлікт. ОСОБА_21 у 2020 році пішов із квартири. Він не може оформити субсидію та всі комунальні послуги нараховуються на всіх. Стали пропадати йогурт дитячу та продукти. Потім зламали кран у ванній. Потім зломали пральну машину. Також вони стали приходити вночі. Потім стали підкладати квіти викладені хрестом. Вони могли вночі і залишити включеним газ. Через це у 2020 році після того, як ОСОБА_19 пішла із квартири через, десь через 8 місяців він змінив замок у вхідних дверях квартири. Крім того, ОСОБА_22 із чоловіком ОСОБА_23 розпивали спиртні напої. Світлана, практично із народження свого сина ОСОБА_11 там не проживає. ОСОБА_24 не проживав ще за 5 років до смерті батька. Всі, окрім ОСОБА_19 , не проживають більше 5 років. ОСОБА_22 приходила до матері в гості за цей час. Коли він прийшов проживати в квартиру, там проживали лише ОСОБА_19 із своїм чоловіком. Якби він виганяв ОСОБА_19 , вона б викликала поліцію. Ніхто не мав наміру вселятися у квартиру. Коли він змінив замки, він не дав ключі. Після смерті батька, особовий рахунок переоформили на нього, так як ОСОБА_19 перебувала на квартирній черзі та думала, що вона отримує квартиру. Всі написала згоду, щоб на нього оформити особовий рахунок, так як він не стояв на черзі. ОСОБА_18 в лютому 2020 року забрав свої речі із квартири. Замки він змінив в кінці літа 2020. Він завжди знаходився у квартирі та міг пустити всіх, хто хотів зайти. Із двох кімнат в квартирі, він займає лише одну. Інша кімната замкнена. ОСОБА_17 проживає із дружиною в гуртожитку в кімнаті, яку їм надано. ОСОБА_25 нещодавно забирав із квартири банки.

Відповідачка ОСОБА_2 пояснила, що вона не проживала який час в квартирі, оскільки хворіла та була в дочки, яка її доглядала. Коли після хвороби вона прийшла в квартиру, брат уже не впустив у дім. Брат сказав, що не буде пускати в дім, що особовий рахунок на нього і вони не мають права там проживати. Коли вона його випрошувала, він міг впустити ненадовго, щоб забрати речі. Коли вона залишалася, він перекривав воду та не давав можливості користуватися газом. Вона вимушена була йти із квартири. Після перелому її позвоночника він ще її пускав у квартиру. Із кінця 2019 року вона не проживає в квартиру. Вона винаймає квартиру по АДРЕСА_3 . Вона зверталася в поліцію, що брат не впускає її жити в квартиру. До суду із позовом про вселення вона не подала, оскільки не мала коштів на адвоката. Світлана приходила в квартиру, проживала по кілька днів із дітьми. ОСОБА_26 їй вказував, що вона в квартирі ніхто. Були конфлікти. Речі дочки ОСОБА_22 в квартирі є. Її речі також є в квартирі. Вони всі в її кімнаті, яку вона закрила на замок. Комунальні послуги вона завжди платила. Останні 4 місяці вона платить лише за ЖЕК. Решту місяців, не проживаючи там, вона платила за житло. Позивач у квартирі проживав із сім`єю із 4 чоловік, а за комунальні послуги платив лише за одного. У 2019 році позивач змінив замки. Ключа він їй не дав.

ОСОБА_3 пояснила, що востаннє ОСОБА_26 лише її, а не матір, впустив в квартиру та сказав, щоб забрали всі речі та уходили із житла. Її речі в квартирі ще є.

Представник відповідача ОСОБА_5 адвокат Зайцева М. підтримала відзив на позовну заяву.

Відповідачка ОСОБА_4 позов не визнала, оскільки це їх спільна квартира. Пояснила, що вони стали збирати документи на приватизацію, але позивач заперечив проти приватизації, оскільки він там лише один прописаний та його частка буде незначною. Потім дядько створив нестерпні умови всім. Дядько із своєю дружиною проживав на Паризькій Комуні безперервно 25 років. Зараз той будинок вони продають. Вона все життя пам`ятає позивача, що той вживав алкогольні напої. Він створював нестерпні умови для всіх. Він постійно ображав матір. Він після смерті дідуся, побив матір та протиправно переписав на себе особовий рахунок. У спірну квартиру він вселився у 2018 році. Особовий рахунок оформили на дядька. Після смерті бабусі позивач став вимагати у матері документи, щоб оформити на нього особовий рахунок. Коли їм сказали в ЖЕКу, що їх ОСОБА_27 не має права вигнати із житла, вони надали згоду. Вона на той час була на вул.. Новоіванівській. Вони все поділили із того часу. Він увесь час казав, що він там господар. Він переобладнав одну кімнату без їх дозволу. Вона не живе у квартирі близько 7 років. Вона перейшла до чоловіка, оскільки доглядала матір чоловіка. Вона проживає у двокімнатній квартирі. Там прописані чоловік із дітьми та сестра чоловіка з дитиною. Проживає там вона із чоловіком, її четверо дітей та її сестра ОСОБА_15 . Сестра чоловіка з дитиною тимчасово там не проживають в квартирі, оскільки вони на заробітках. Іншого житла вона у власності не має. Щодо отримання житла матір`ю їм пропонували нежитлове приміщення без комунікацій та підлоги. Там не було умов для проживання. Спроб вселитися на Богунську вона не мала, оскільки вона не конфліктна. Мати пропонувала дядькові зробити окремі особові рахунки на комунальні послуги. Її речі на вул. Богунській наявні. Речі дітей із нею. У неї четверо дітей. Вона виховує двоє дітей чоловіка, які мають розумові відхилення, але це ніяк не оформлено. Вона в постійному стресі. Але їй немає куди піти від чоловіка. Вона не може повернутися в спірну квартиру. Вона хоче мати у власності житло. Її доходи зовсім незначні та на все їй не вистачає. Її син ОСОБА_28 хоче, щоб цей конфлікт вирішився мирно. Вона заперечує проти задоволення позовну до її неповнолітнього сина ОСОБА_11 .

2. Мотивувальна частина

Фактичні обставини, встановлені судом

Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серії ЖИА № 138606 ОСОБА_1 має інвалідність першої групи по зору із дитинства (а.с. 15).

Згідно рішення виконкому Бердичівської міської ради від 20.07.2016 № 319 ОСОБА_1 ( склад сім`ї 8 осіб) надано дозвіл на переоформлення особового рахунку на квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею 29,9 кв.м. у зв`язку із смертю батька ОСОБА_29 (а.ч. 10).

Відповідно до довідки МК ВЖРЕП № 7 у квартирі АДРЕСА_1 від 13.12.2020 № 2589 проживає та зареєстрований ОСОБА_1 квартиронаймач, сестра ОСОБА_2 , 1967 р.н., племінниця ОСОБА_3 , 2004 р.н., племінник ОСОБА_5 , 1986 р.н., племінниця ОСОБА_16 , 1988 р.н., правнук (очевидна описка) ОСОБА_6 , 2006 р.н., племінник ОСОБА_17 , 1988 р.н. (а.с. 14).

Відповідно до акта МК ВЖРЕП № 7 обстеження житлових умов від 15.02.2021 квартиронаймач ОСОБА_1 зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 . На вказаній житловій площі зареєстровані: ОСОБА_1 квартиронаймач, сестра ОСОБА_2 , 1967 р.н., племінниця ОСОБА_3 , 2004 р.н., племінник ОСОБА_5 , 1986 р.н., племінниця ОСОБА_16 , 1988 р.н., правнук (очевидна описка) ОСОБА_6 , 2006 р.н., племінник ОСОБА_17 , 1988 р.н. (а.с. 53).

Відповідно до заяви ОСОБА_2 від 12.11.2020, адресованої МК ВЖРЕП № 7, вона просила не вчиняти будь-яких дій щодо зняття із реєстрації місця проживання її та її дітей ОСОБА_3 , 2004 р.н., ОСОБА_5 , 1986 р.н., ОСОБА_10 , 1988 р.н., ОСОБА_4 , 1988 р.н. та онука ОСОБА_6 , 2006 р.н.. Вказала, що її брат ОСОБА_1 її разом із дітьми вигнав із квартир, змінив замок та вони вимушені проживати по АДРЕСА_4 (а.с. 55).

Відповідно до висновку від 25.03.2021 № 02-16/700 орган опіки та піклування виконавчий комітет Бердичівської міської ради вважає недоцільним визнання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , 2006 р.н. такими, що втратили право на користування житлом квартирою АДРЕСА_1 (а.с. 67-68).

Із довідки виконкому Бердичівської міської ради від 16.04.2021 вбачається, що ОСОБА_2 та члени її сім`ї: син ОСОБА_5 , 1986 р.н., дочка ОСОБА_16 , 1988 р.н., син ОСОБА_4 , 1988 р.н. перебувають на квартирному обліку із 18.10.1989 року у загальній та першочерговій черзі (а.с. 99).

Згідно повідомлення Бердичівського відділу поліції від 03.12.2020 ОСОБА_2 повідомлено, що на її заяву від 15.11.2020 щодо неправомірних дій ОСОБА_1 , із ним було проведено профілактичну бесіду виховного характеру та недопущення порушень в подальшому та встановлено, що будь-яких протиправних дій відносно ОСОБА_2 він не вчиняє (а.с. 118).

Із довідки про результати розгляду заяви ОСОБА_2 вбачається, що 16.11.2020 вона звернулася до Бердичівського РВП з приводу неправомірної поведінки ОСОБА_1 , який не дає їй проживати у квартирі АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 в ході перевірки пояснювала, що ОСОБА_1 вигнав її із квартири 24.06.2020 та не дає змоги там проживати. У квартирі знаходяться її речі та ОСОБА_30 погрожує їх викинути. ОСОБА_1 пояснював, що в квартирі АДРЕСА_1 ОСОБА_2 має власну кімнату, яку зачиняє на замок. ОСОБА_2 у квартирі зареєстрована, проте не проживає та не сплачує комунальних послуг. Про стягнення із неї боргу за комунальні послуги він буде звертатися до суду (а.с. 118, зворот).

Згідно повідомлення Бердичівського відділу поліції від 11.12.2020 ОСОБА_2 на її заяву від 03.12.2020 щодо неправомірних дій ОСОБА_1 який перешкоджає користуватися квартирою повідомлено, що в діях ОСОБА_1 відсутні ознаки вчинення кримінального правопорушення та відсутні підстави для внесення відомостей до ЄРДР (а.с. 119).

Із довідки про результати розгляду заяви ОСОБА_2 вбачається, що 03.12.2020 вона звернулася до Бердичівського РВП із заявою, в які просила прийняти міри до ОСОБА_1 , який перешкоджає її у користуванні квартирою АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 в ході перевірки пояснювала, що ОСОБА_1 не дає їй ввійти до квартири. ОСОБА_1 , в телефонній розмові пояснив, що він є інвалідом, ОСОБА_2 із квартири не виганяв, а вона сама пішла проживати до співмешканця. Змінив замки у квартирі, оскільки син ОСОБА_2 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, вчинив сварку та вибив двері (а.с. 119, зворот).

Відповідно до довідки травматолога від 05.07.2019 ОСОБА_2 було встановлено діагноз - перелом поперекового відділу хребта (а.с. 120).

У січні 2020 року ОСОБА_2 зверталася до лікаря із приводу болей в горлі та кашлю, встановлено діагноз ГРВІ, гострий ларинготрахеїт (а.с. 121).

Відповідно до витягу № 1280 про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб у квартирі АДРЕСА_5 зареєстровані: ОСОБА_31 , 2010 р.н., ОСОБА_32 , 2011 р.н., ОСОБА_33 , 1975 р.н., ОСОБА_13 , 1987 р.н., ОСОБА_34 , 1993 р.н.

Будучи допитаним у якості свідка позивач ОСОБА_1 пояснив, що із квартири він нікого не виганяв. У квартирі ніхто із відповідачів не проживає. Замок він змінив через рік, як ОСОБА_19 і ОСОБА_18 пішли із житла. ОСОБА_16 та ОСОБА_25 там не проживають. Він у квартирі є завжди та відкриває їм двері. Він не бачить, та коли в квартирі він один, він не впускає їх. Він побоюється, щоб його не отруїли. Він вигнав співмешканця ОСОБА_19 за п`янку. У співмешканця із ОСОБА_19 виникали конфлікти. ОСОБА_19 вигнала співмешканця на вулицю, де той проживав біля їх квартири. Потім він на деякий час впустив його в квартиру, але ОСОБА_35 знову став випивати. ОСОБА_19 разом із співмешканцем зловживали алкоголем. ОСОБА_19 ще один рік після того як пішов її співмешканець, жила у квартирі. У 2019 році ОСОБА_19 пішла із квартири. Він вважав, що до ОСОБА_22 . Але ОСОБА_19 винайняла житло на вул.. Європейській. Потім із квартири стали пропадати речі, вони виломили кран, зломали програматор в пральній машині. Все це бачив ОСОБА_18 . Потім вони стали приходити вночі. Але не включали світло. Коли він виходив, вони зникали. Із ОСОБА_22 у нього нормальні стосунки. ОСОБА_18 також мав із ним хороші відносини. Він ніяких перешкод ОСОБА_19 не чинить. Виникали непорозуміння з приводу користування плитою. Коли він заселився жили в квартирі ОСОБА_36 із співмешканцем та її дочка ОСОБА_15 . ОСОБА_37 який час ще проживав у житлі. Він не провокував скандалів. Якби таке було ОСОБА_19 б викликала поліцію. ОСОБА_18 проживав до березня-квітня 2020 року та потім він поїхав до дружини. Коли він подав позов до суду ОСОБА_37 зателефонував вночі та попросився пожити, так як він посварився із дружиною. Але він його не впустив, а сказав йти проживати до матері. Ніяких конфліктів та п`янок він не влаштовував. Якби таке було, ОСОБА_19 б викликала поліцію. Він просив ОСОБА_19 , щоб було нормально, але вона не прибирала. Особовий рахунок на нього був оформлений після смерті на батька у 2016 році. Так як ОСОБА_19 перебувала на квартирному обліку, особовий рахунок переоформили на нього. Всі надали згоду на переоформлення особового рахунку. ОСОБА_19 ніколи не добивалася собі житла. У його дружини є однокімнатна квартира у приватному будинку без зручностей. До 2018 року за комунальні послуги платили батьки. Бала переплата. Він став платити за комунальні послуги із кінця 2019 року.

Свідок ОСОБА_7 , дружина позивача, пояснила, що в квартиру вона вселилися два роки тому. Квартира була не прибрана. Вони нікого не виганяли із квартири. ОСОБА_38 чоловік завжди казав, щоб та добивалася собі квартиру. Коли ОСОБА_19 пішла вони і не зрозуміли. Вона, після цього, ще приходила та забирала речі. В подальшому, коли лише вони проживали у квартирі, а ключі буди у всіх, стали пропадати речі. Був випадок, що вночі прийшла ОСОБА_22 та розпивала спиртне. Виник конфлікт. ОСОБА_18 також проїздив у квартиру, оскільки він працював у Києві. Колеснікової ОСОБА_22 з дитиною та ОСОБА_25 не було в квартирі. Із того часу вони заселилися, вони ніяких перешкод нікому не чинили. Вони у квартирі все відремонтували. Замки замінили через рік після того як ОСОБА_19 пішла із житла. Уже навіть ОСОБА_18 залишив житло. ОСОБА_17 нещодавно забирав банки із підвалу та повідомив, що йому із дружиною надали гуртожиток в районі «Червоної гори». ОСОБА_38 пішла із квартири у 2019 році, а замки замінені у 2020 році. Коли ОСОБА_36 мала травму хребта вона жила у квартирі. Вони ще тоді не конфліктували. Вона свою однокімнатну квартиру віддала свої старшій дитині. Її чоловік не перебуває на квартирному обліку. Коли вони повідомили, що вселяються в квартиру, кімнату їм надали. За увесь час ОСОБА_19 приходила із дочкою ОСОБА_15 та забирали речі із квартири. ОСОБА_18 після того, як пішла ОСОБА_19 , ще пів року жив із ними. ОСОБА_18 із жінкою забрав свої речі близько року тому. Її не можуть прописати в цій квартирі. Речі ОСОБА_39 із кухні, ванної та коридору забрав її чоловік та сказав їй, що несе в підвал.

Свідок ОСОБА_40 , двоюрідний брат позивача та відповідачки ОСОБА_39 пояснив, що має зі всіма родинні стосунки, неприязних стосунків ні з ким не має. По АДРЕСА_6 всі прописані. Коли помер батько став просити не виганяти сестру, хоча б рік, щоб та добилася собі квартиру. ОСОБА_41 туди пішов проживати у 2017 році. Вони там допомагали прибирати. Там було дуже брудно. ОСОБА_42 там проживала із ОСОБА_15 та співмешканцем ОСОБА_43 . ОСОБА_18 інколи туди приходив. ОСОБА_41 не виганяв ОСОБА_19 . ОСОБА_19 пішла добровільно. У 2019 році, перед Новим роком ОСОБА_19 залишила житло. У них були побутові конфлікти з приводу прибирання. Він, коли кілька разів приходив, чув та бачив конфлікти. Про конфлікти чув також зі слів ОСОБА_44 та ОСОБА_45 .

Свідок ОСОБА_46 , пояснила, що сторони у справі сусіди, її квартира поруч. У неї зі всіма сусідські стосунки. Вона там проживає із 2007 року. ОСОБА_26 із сім`єю квартиру поселився 3-4 роки тому. У той час в квартирі проживала ОСОБА_19 із співмешканцем. Квартира була дуже шумна. Під її вікном був влаштований шатер і там знаходився співмешканець ОСОБА_19 . Драбина виходила до вікна квартири сусідів. Там ще була менша дочка ОСОБА_15 . Також приходила дочка ОСОБА_22 . Коли посилився ОСОБА_26 , вона попросила його забрати все з-під вікна. До ОСОБА_19 вона не зверталася із цими питаннями. Потім все це прибрали. ОСОБА_19 зникла із квартири близько двох років тому. Чому не проживає ОСОБА_19 їй не відомо. Факту зловживання алкоголем ОСОБА_47 чи дружиною вона не бачила. Щодо проживання сина ОСОБА_48 , то вона бачила, що приходив, але він постійно не мешкав. Вона там не заходиться постійно, там як має у власності ще одну нерухомість. У квартирі вона 2-3 рази на тиждень. Світлана приходила, несла городину. По її уявленню ОСОБА_22 приходила в гості.

Свідок ОСОБА_49 , сусідка сторін, пояснила, що вона проживає у іншому під`їзді. ОСОБА_19 та всі її діти нормальні, трудящі. Там проживала ОСОБА_22 , але потім вона вийшла заміж. ОСОБА_25 приходив із жінкою та трьома дітьми. Вона була двічі на порозі квартири. ОСОБА_19 не зловживала алкоголем. Вона працювала багато, має чотирьох дітей, посадила городину біля будинку. Два роки як там не садить городину. Не бачила ОСОБА_19 там в цьому році.

Свідок ОСОБА_50 , пояснила, що проживала по сусідству із сторонами у 27 квартирі по АДРЕСА_7 . Уже десять років я в гості. Вона товаришувала з ОСОБА_19 і її матір`ю. ОСОБА_19 доглядала батьків. Вона, зі слів матері ОСОБА_19 знає, що брат ОСОБА_19 влаштовував скандали, вимагав переписати жило на себе. ОСОБА_19 доглядала своїх батьків. Після смерті батьків ОСОБА_19 проживала із дітьми. В подальшому, хто там проживає вона не знає. Зі слів ОСОБА_22 , дочки ОСОБА_19 , вона знає, що позивач її не пустив. Хто в житла зараз проживає вона не знає. При зустрічі, яка відбулася п`ять місяців тому, ОСОБА_19 сказала, що її вигнав брат та замінив замки.

Свідок ОСОБА_51 пояснила, ОСОБА_19 знає давно, раніше вони товаришували. ОСОБА_19 проживала із батьками, доглядала їх до смерті. Брат приїздив та влаштовував скандали. Кричав, що вижене. Коли ОСОБА_41 переїхав на вул. Богунську, вона попереджала ОСОБА_19 , що він її вижене. Він напивався, влаштовував скандали та виганяв її. ОСОБА_19 попала в лікарню та він змінив замок. ОСОБА_19 з того часу винаймає квартири, живе в дочки. При ній ОСОБА_41 один раз ОСОБА_19 виганяв із житла. ОСОБА_41 постійно скандалив із батьками. ОСОБА_52 проживає по вул. Новоіванівській із чоловіком. У них 4 дитини. Світлана не могла потратити навіть в гості до ОСОБА_19 . Він її також вигнав з квартири. Як ОСОБА_27 вселився, так і всіх розігнав. У дружини ОСОБА_27 була трикімнатна квартира, яку вони продали за борги та купили частку будинку, де проживали, поки не вирішили вселитися у спірну квартиру. ОСОБА_24 проживає у гуртожитку на «Червоній горі».

Релевантні норми права, судова практика

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 9 ЖК УРСР встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством.

Стаття 71 ЖК УРСР передбачає загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами.

За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Відповідно до статті 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Аналіз статей 71, 72 ЖК УРСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин.

Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням фактичних обставин справи та правил щодо оцінки доказів.

Збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім`ї є одним із способів захисту житлових прав фізичних осіб.

У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК УРСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК УРСР строки у жилому приміщенні без поважних причин, що позивач у даній справі не довела.

Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» судам роз`яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК Української РСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Вичерпного переліку таких поважних причин житловим законодавством не встановлено, у зв`язку з чим зазначені питання вирішуються судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням фактичних обставин справи та правил статті 89 ЦПК України щодо оцінки доказів.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - ЄСПЛ) на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ під майном також розуміються майнові права.

Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» в контексті вказаної Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло.

Відповідно до Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщеннями, в яких законно мешкають або законно створені. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме від наявності достатніх та триваючих зв`язків з конкретним місцем (рішення ЄСПЛ у справі «Прокопович проти Росії», заява № 58255/00, пункт 36).

Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення ЄСПЛ від 13 травня 2008 року у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства», заява № 19009/04, пункт 50).

У пункті 36 рішення від 18 листопада 2004 року у справі «Прокопович проти Росії» ЄСПЛ визначив, що концепція «житла» за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановлене у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. То чи є місце конкретного проживання «житлом», що спричинило б захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення ЄСПЛ у справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11 січня 1995 року, пункт 63).

Таким чином, тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції, а тому наступне виселення її з відповідного житла є невиправданим втручанням у приватну сферу особи, порушенням прав на повагу до житла.

У пункті 44 рішення від 02 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» ЄСПЛ визначив, що втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, а й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою. Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 жовтня 2020 року у справі № 447/455/17 (провадження № 14-64цс20) дійшла таких висновків.

Правова позиція ЄСПЛ відповідно до пункту 1 статті 8 Конвенції гарантує кожній особі, крім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення ЄСПЛ у справі «Gillow v. the U.K.» від 24 листопада 1986 року), так і на наймача (рішення ЄСПЛ у справі «Larkos v. Cyprus» від 18 лютого 1999 року).

Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі мати можливість, щоб її виселення було оцінене судом на предмет пропорційності у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції.

Будь-яке виселення або позбавлення особи права користування житлом допускається виключно на підставах, передбачених законом, і повинно відбуватись в судовому порядку.

Дійсна сутність відповідних позовних вимог має оцінюватись судом виходячи з правових та фактичних підстав позову, наведених у позовній заяві, а не лише тільки з формулювань її прохальної частини, які можуть бути недосконалими.

У всякому разі неможливість для власника здійснювати фактичне користування житлом (як і будь-яким нерухомим майном) через його зайняття іншими особами не означає втрату власником володіння такою нерухомістю.

При вирішенні справи про наявність передбачених законом підстав для виселення особи чи визнання такою, що втратила право користування, що за своєю суттю є позбавленням права на житло, суд у кожній конкретній справі, виходячи із принципу верховенства права, повинен провести оцінку на предмет того, чи є втручання у право особи на повагу до його житла не лише законним, а й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою. ( постава ВС від 24 листопада 2021 року у справі № 554/567/19).

Підсумовуючи висновки про принципи застосування статті 8 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, викладені у рішеннях ЄСПЛ, виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві.

Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі сподіватися, що її виселення буде оцінене на предмет пропорційності у контексті відповідних принципів статті 8 Конвенції.

Законність виселення, як і втрата права на користування житлом, які по факту є втручанням у право на житло та право на повагу до приватного життя у розумінні статті 8 Конвенції, має бути оцінено на предмет пропорційності такого втручання.

Схожі за змістом висновки виклала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 569/4373/16-ц (провадження № 61-298цс19), від 31 жовтня 2018 року у справі № 753/12729/15-ц (провадження № 14-317цс18).

Аналіз доводів сторін, висновки суду

Судом встановлено, що у 2019 році відповідачка ОСОБА_2 вибула із спірної квартири разом із своєю неповнолітньою дочкою ОСОБА_53 .

У спірній квартирі, яка була надана в користування батькам її та позивача ОСОБА_36 проживала майже усе своє життя та іншого житла у своїй власності вона не має. ОСОБА_36 перебуває на черзі на поліпшення житлових умов.

Позивач же вселився в житло 2018 році разом із ще трьома членами своєї сім`ї, які не мають зареєстрованого місця проживання у даній квартирі.

Суд вважає, що непроживання ОСОБА_39 у спірній квартирі обумовлено наявністю конфліктів між ОСОБА_47 та відповідачкою щодо порядку користування житлом, що доведено показаннями свідків, матеріалами перевірки із Бердичівського РВП за наслідками розгляду заяв ОСОБА_2 , а також заміною дверних замків у вхідних дверях та небажання позивача надати ключі та впускати в житло для проживання.

ОСОБА_36 не втратила інтересу до житла, із якого вибула, на переконання суду, не із власної волі. Вона має в квартирі в користуванні власну кімнату, яка зачинена на замок.

Неповнолітня ОСОБА_54 , які і її мати, не мала можливості проживати у спірній квартирі, оскільки, будучи неповнолітньою, та не маючи повного обсягу прав, вона залишила житло разом із матір`ю.

Аналогічно, і ОСОБА_55 не мав можливості проживати у спірній квартирі, оскільки, будучи неповнолітнім, та не маючи повного обсягу прав, він не міг визначати своє місце проживання на час залишення житла та проживає із матір`ю ОСОБА_56 .

Отже неповнолітні відповідачі ОСОБА_54 та ОСОБА_55 із поважних причин не проживають у спірному житлі понад 6 місяців. Суд погоджується із висновком органу опіки та піклування про відсутність підстав для визнання дітей такими, що втратили право на користування житлом.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_57 проживав періодично у спірному в житлі до 2020 року. Достатніх доказів, що ОСОБА_57 залишив житло добровільно та не проживає у спірній квартирі понад 6 місяців позивач суду не надав. Показання позивача як свідка та його дружини про добровільне залишення житла ОСОБА_58 житла навесні 2020 року не є достатніми доказами на підтвердження даного факу.

Разом із тим, позивач підтвердив, що ОСОБА_57 не має ключа від спірної квартири, після залишення житла ОСОБА_59 проживав у квартирі ще кілька місяців, просився в квартиру жити в кінці 2020 році, проте позивач його не впустив. Отже ОСОБА_57 не втратив інтересу до житла та судом не встановлено, що він має у власності інше житло.

Таким чином, поважність причин непроживання відповідачів ОСОБА_39 , ОСОБА_60 , ОСОБА_48 та ОСОБА_6 у спірній квартирі, на які вони посилалися під час розгляду справи, позивачем не спростовано, належних доказів на підтвердження факту непроживання відповідачів у спірному житлі саме без поважних причин матеріали справи не містять і таких обставин під час розгляду справи позивачем не доведено, як не доведено і обставин, що відповідачі втратили інтерес до спірного житла.

Отже суд вважає, що відповідачі ОСОБА_36 , ОСОБА_54 , ОСОБА_57 та ОСОБА_55 із поважних причини не проживають у спірній квартирі понад 6 місяців та підстав для визнання їх такими, що втратили право на користування житлом відсутні.

Суд також відмовляє у позові до ОСОБА_10 , вважаючи, що позбавлення її права на проживання у спірному житлі буде непропорційним втручанням в її особисті права на порушуватиме її гарантоване ст. 47 Конституцією України право на житло та право на повагу до приватного життя у розумінні статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

ОСОБА_16 не має у власності іншого житла, у спірній квартирі народилася та проживала тривалий час, вона перебуває на черзі осіб які потребують поліпшення житлових умов, як зареєстрована у даному житлі. Відповідачка твердить, що має в житлі свої речі. Відповідачка часто навідувалася до житла, про що підтвердили свідки. Крім того, позивачем не доведено, що ОСОБА_16 має у власності житло для проживання.

Також встановлено, що до спірного житла відповідачка не втратила інтересу. Вона у судовому засідання просила не позбавляти її права на проживання у цьому житлі, мотивуючи тим, що маючи реєстрацію в житлі та частку на це житло, вона таким чином буде соціально захищена та матиме місце для проживання, так як не має значних доходів, виховує крім своїх двох дітей, ще і дітей чоловіка, які мають хвороби та вона хоче мати місце, куди їй можливо буде піти жити за нагальної потреби.

Зазначені факти у свій сукупності свідчать, що позбавлення відповідачки права на проживання у житлі є непропорційним втручанням у її права.

Разом із тим, позивачем доведено, що відповідач ОСОБА_17 без поважних причин не проживає у житлі понад 10 років. Крім того, відповідач ОСОБА_17 жодного разу не прибув до суду, не направив до суду заперечень проти позову. Отже ОСОБА_17 втратив інтерес до житла, із пояснень свідків його сім`ї надано для проживання кімнату в гуртожитку.

Таким чином, суд частково задовольняє даний позов та визнає ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_8 .

У решті позову суд відмовляє.

Розподіл судових витрат

Оскільки судом задоволено частково позовні вимоги, а позивач від сплати судового збору звільнений, відповідно до ст. 141 ЦПК України із ОСОБА_4 в дохід держави належить сягнути 908 гривень судового збору.

Керуючись ст.ст. 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_12 задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_8 .

У задоволенні позову ОСОБА_12 про визнання такими, що втратили право на користування житлом ОСОБА_2 , ОСОБА_48 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь держави 908 гривень судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідачі:

ОСОБА_36 ,

ОСОБА_57 ,

ОСОБА_16 , проживає за адресою: АДРЕСА_9 ,

ОСОБА_17 ,

ОСОБА_54 ,

ОСОБА_55 ,

зареєстровані за адресою: АДРЕСА_6 , відомості про РНОКПП відсутні.

Повний текст рішення суду складено 13.09.2022 у зв`язку із перебуванням судді у відпустці із 05.09.2022 до 12.09.2022.

Суддя І.Ю. Хуторна