1Справа № 335/5737/22 2-н/335/229/2022
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2022 року м. Запоріжжя

Суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Калюжна В.В., розглянувши заяву Концерну „Міські теплові мережі про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надану послугу з постачання теплової енергії, -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла заява Концерну „Міські теплові мережі про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надану послугу з постачання теплової енергії.

Перевіривши матеріали вказаної заяви, приходжу до наступного висновку.

Згідно з вимогами п. 3 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Зі змісту заяви про видачу судового наказу вбачається, що заявником заявлено вимогу про стягнення ОСОБА_1 заборгованості за надану послугу з постачання теплової енергії у нежитлові приміщення V першого поверху/літ. А-5, Х першого поверху/літ. А-5, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , які належать їй на праві власності.

Відповідно до ч. 7 ст. 21 Закону України „Про житлово-комунальні послуги , послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.

В обгрунтування розміру заявленої до стягнення суми заборгованості заявник посилається на умови укладеного між сторонами договору, згідно з яким нараховано вартість отриманих послуг, проте, до заяви такого договору, укладеного в письмовій формі, не додано. Натомість заявником долучено роздрукований типовий договір, який сторонами не підписаний.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 164 ЦПК України, за подання заяви про видачу судового наказу справляється судовий збір у розмірі, встановленому законом.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви на підтвердження сплати судового збору позивачем до позовної заяви додано платіжне доручення № 6583 від 12.07.2022 року про сплату судового збору у розмірі 248,10 гривень.

Статтею 9 Закону України „Про судовий збір встановлено, що судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Проте, під час перевірки судом зарахування до спеціального фонду Державного бюджету України судового збору, сплаченого за подання даної заяви, відповідного підтвердження з Державної казначейської служби України, що забезпечує казначейське обслуговування такого фонду, отримано не було.

Отже, матеріали заяви не містять даних, що відповідна сплачена заявником сума судового збору зарахована до спеціального фонду Державного бюджету, та таких даних не встановлено судом.

Крім того, зі змісту платіжного документу вбачається, що судовий збір було сплачено заявником за подання позову до Господарського суду Запорізької області та не встановлено відносно якого відповідача та у якій справі.

Відповідно до п. п. 1, 3, 4 ч. 3 ст. 163 ЦПК України, якою встановлено вимоги до форми і змісту заяви про видачу судового наказу, до заяви про видачу судового наказу додаються документ, що підтверджує сплату судового збору; копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Таким чином, оскільки заявником до заяви про видачу судового наказу не додано передбачених Законом доказів, приходжу до висновку, що вона не відповідає вимогам ст. 163 ЦПК України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушенням вимог ст. 163 ЦПК України.

З урахуванням вказаних недоліків заяви та особливостей розгляду судом справ наказного провадження, який здійснюється без судового засідання, повідомлення заявника і боржника, їх допиту, законні підстави для видачі судового наказу відсутні.

За викладених обставин, приходжу до висновку про необхідність відмовити Концерну „Міські теплові мережі у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надану послугу з постачання теплової енергії.

Разом з тим, суд роз`яснює, що відповідно до ч. 1 ст. 166 ЦПК України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Керуючись ст.ст. 163, 165, 258-260, 353 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити Концерну „Міські теплові мережі у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надану послугу з постачання теплової енергії.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у 15-денний строк з дня отримання копії ухвали.

Суддя В.В. Калюжна