Провадження № 22-ц/801/1324/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ан О. В.
Доповідач:Береговий О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2022 рокуСправа № 127/34691/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Берегового О.Ю. (судді доповідача),

суддів: Панасюка О.С., Шемети Т.М.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: Держава Україна в особі Державної казначейської служби України,

Головне управління Національної поліції у Вінницькій області, Вінницька обласна прокуратура,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, Вінницької обласної прокуратури про стягнення моральної шкоди, за апеляційною скаргою Вінницької обласної прокуратури на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27 травня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Ан О.В., дата складення повного тексту рішення 27 травня 2022 року,

встановив:

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування.

В грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, Вінницької обласної прокуратури про стягнення моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що слідчим Лівобережного ВП Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0001231 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 КК України.

Позивач ОСОБА_1 є потерпілою у вказаному кримінальному провадженні, і в ході досудового розслідування відносно неї мали місце незаконні рішення, дії та бездіяльність посадової (службової) особи (слідчого СВ Лівобережного відділення поліції Вінницького відділу поліції ГУНП у Вінницькій області) органу державної влади (Головного управління Національної поліції у Вінницькій області), що являлось підставою для неодноразового звернення представника потерпілих в суд із відповідними скаргами.

Також зазначає, що було втрачено матеріали кримінального провадження, зокрема оригінал розписки, який підтверджував наявність заборгованості, і на підставі якої позивач планувала звернутись в суд у порядку цивільного судочинства.

Вказані обставини стали підставою для звернення ОСОБА_1 до суду із вказаним позовом, в якому вона просила стягнути з державного бюджету шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунка на користь позивача в сумі 30 000 (тридцять тисяч) грн 00 коп. на відшкодування моральної шкоди.

Рішення суду першої інстанції і мотиви його ухвалення.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27 травня 2022 року позов ОСОБА_1 до держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, Вінницької обласної прокуратури про стягнення моральної шкоди задоволено частково.

Відшкодовано ОСОБА_1 за рахунок Державного бюджету України шляхом безспірного списання з єдиного казначейського рахунку на її користь 2481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одну) гривню моральної шкоди.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення місцевого суду мотивовано тим, що позивачка є постраждалою у кримінальному провадженні № 0001231, досудове розслідування здійснюється чотири роки, воно неодноразово закривалося, що призводило до звернення до суду, зважаючи на незаконні дії і бездіяльність працівників поліції, а також те, що було втрачено та відновлено кримінальне провадження, а разом із ним оригінал розписки як доказу, все це призвело до душевних переживань та зневірі у «правовій державі Україна».

Водночас, судом першої інстанції зроблено висновок, що виходячи із засад розумності та справедливості, є підстави відшкодувати ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 2481 грн. (прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлених Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік»), що є обґрунтованою компенсацією (справедливою сатисфакцією) за душевні страждання, яких вона зазнала.

Провадження в суді апеляційної інстанції.

Не погоджуючись з таким рішенням суду Вінницька обласна прокуратура подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції дійсним обставинам справи просили оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвали слідчих суддів та рішення суду першої інстанції на які посилається позивач, постановлені за зверненням потерпілої ОСОБА_2 та її представника, а отже такі не мають преюдиційного значення до позивача ОСОБА_1 . Крім того, на переконання апелянта, ухвали слідчих суддів не встановлюють незаконність рішень, дій та бездіяльності посадової службової особи слідчого та органу державної влади ГУНП у Вінницькій області. Незгода позивача з прийнятими посадовими особами органу досудового розслідування і прокуратури процесуальними рішеннями не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди в межах відповідного кримінального провадження. Будь яких обставин фактичного виразу моральної шкоди, отриманої позивачем, судом в рішенні не наведено та не вказано, яких саме моральних страждань зазнала остання. Обставини справи, які суд визнав встановленими не доведені позивачем належними, достовірними та достатніми доказами. Поряд з цим, пряма дійсна шкода, яка завдана позивачу становить близько 1400 грн, у той час як судом у відшкодування моральної шкоди стягнуто 2481 грн без наведення фактичного змісту моральних страждань позивача, що свідчить про не співмірність прямої дійсної шкоди та суми моральної шкоди.

Інші сторони не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не направили, що за положеннями ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Позиція суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищенаведені норми, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги позивача, законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Судом встановлено, що листом відділу поліції №1 Вінницького РУП НПУ ГУНП у Вінницькій області від 06 грудня 2021 року повідомлено, що дізнавачем СД відділу поліції №1 Палаш Ю.О. проводиться досудове розслідування по кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР №0001231 від 29 березня 2018 року, про вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, в якому є потерпілими жителі с. Байраківка, с. Глинянець Немирівського району, Вінницької області, зокрема допитано в якості потерпілої особи ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ще одинадцять осіб (а.с. 72).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08 червня 2021 року в справі №127/29508/20, яке залишене без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 27 вересня 2021 року, встановлено, що «слідчим Лівобережного ВП Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0001231 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 18 грудня 2018 року у справі № 127/31859/18 було задоволено скаргу адвоката Кобзіної Альони Сергіївни в інтересах ОСОБА_2 , в порядку ст. 303 КПК України, на бездіяльність слідчого Лівобережного ВП ГУНП у Вінницькій області Узун А.В., яка полягає у відмові в задоволенні клопотання в кримінальному провадженні № 0001231 від 28 березня 2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України; зобов`язано слідчого, в провадженні якого перебувають матеріали кримінального провадження №0001231 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України, розглянути подані клопотання адвокатом Кобзіною Альоною Сергіївною в інтересах ОСОБА_2 , та провести слідчі дії, зазначені в клопотаннях, у строк, передбачений КПК України.

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 25 квітня 2019 року у справі № 127/11645/19 було задоволено скаргу ОСОБА_3 , в порядку ст. 303 КПК України; постанову від 26 грудня 2018 року слідчого Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області Узун А.В., про закриття кримінального провадження № 0001231, внесеного до ЄРДР 28 березня 2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України скасовано.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 12 грудня 2019 року у справі № 127/29768/19 було задоволено скаргу адвоката Кобзіної А.С., скасовано постанову слідчого Лівобережного ВП ВВП ГУ НП України у Вінницькій області Узун А.В. про закриття кримінального провадження від 17 серпня 2019 року, в порядку ст. 303, 304 КПК України.

Наказом Головного управління національної поліції у Вінницькій області від 03 червня 2020 року № 692 «Про застосування дисциплінарного стягнення до поліцейського Лівобережного ВП Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області» за порушення вимог ч. 6 ст. 284 КПК України та положення розділу VI Інструкції з організації обліку та руху кримінальних проваджень в органах досудового розслідування Національної поліції України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 296 від 14 квітня 2016 року, під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001231, керуючись положеннями статей 11, 13, 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, застосовано до слідчого СВ Лівобережного відділення поліції Вінницького відділу поліції ГУНП у Вінницькій області капітана поліції Узун Антоніни Василівни (0105568) дисциплінарне стягнення у виді суворої догани.» (а.с. 73-74).

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частинами першою та другою статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Як роз`яснено у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4 (далі Постанови) у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

У пункті 5 Постанови, судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

У справі, яка переглядається, з`ясовано, що підставою для відшкодування шкоди зазначено незаконні, на думку позивача, дії слідчого щодо неналежного поводження з матеріалами кримінального провадження.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Такого висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 22 червня 2017 року у справі №6-501цс17.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Для наявності підстав зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог статті 1174 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її заподіювача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивач у цій справі повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди, і що дії або бездіяльність відповідача є підставою для відшкодування шкоди у розумінні статей 1167, 1174 ЦК України.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1,3,4 статті 77 цього Кодексу, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

За правилом статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу.

З огляду на вищезазначене, беручи до уваги рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 08 червня 2021 року в справі №127/29508/20, залишеним без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 27 вересня 2021 року, як преюдиційних, якими встановлено, зокрема, незаконність рішень, дій та бездіяльності посадової (службової) особи слідчого СВ Лівобережного відділення поліції Вінницького відділу поліції ГУНП у Вінницькій області Узун А.В., у кримінальному провадженні № 0001231 де позивачка є потерпілою, зважаючи на втрату та відновлення кримінального провадження, а разом із ним оригіналу розписки як доказу, що призвело до душевних переживань, суд попередньої інстанції прийшов до вірного висновку про завдання позивачу ОСОБА_1 моральної шкоди, яку з урахуванням засад розумності та справедливості визначив у розмірі 2481 грн. (прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлених Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік»).

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що визначений розмір моральної шкоди є обґрунтованою компенсацією (справедливою сатисфакцією) за душевні страждання, яких зазнала позивач.

Доводи апеляційної скарги про те, що ухвали слідчих суддів та рішення суду першої інстанції на які посилається позивач, постановлені за зверненням потерпілої ОСОБА_2 та її представника, а не позивача, в зв`язку з чим не мають преюдиційного значення для вказаної справи, не заслуговують на увагу, оскільки вказаними рішеннями встановлено поряд з іншим, факт втрати службовою особою частини матеріалів кримінального провадження № 0001231, в якому потерпілою, зокрема, є і позивач ОСОБА_1 .

Не приймаються також до уваги доводи апеляційної скарги про те, що розмір моральної шкоди в сумі 2481 грн є неспівмірним з прямою дійсною шкодою, яка завдана позивачу в розмірі 1400 грн, оскільки суд визначає розмір грошового відшкодування моральної шкоди виходячи з характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. При цьому, визначення розміру моральної шкоди в розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб не суперечить вимогам чинного законодавства.

Доводи апеляційної скарги про те, що ухвали слідчих суддів та рішення місцевого суду відносно позивача ОСОБА_2 не встановлюють незаконність рішень, дій та бездіяльності посадової службової особи слідчого Узун А.В. та органу державної влади ГУНП у Вінницькій області в кримінальному провадженні № 0001231, хоча і заслуговують на увагу, однак вони не спростовують встановлених судом обставин справи, які, в сукупності та взаємозв`язку між собою, свідчать про наявність в діях посадової службової особи вчинення порушення вимог ч. 6 ст. 284 КПК України та положення розділу VI Інструкції з організації обліку та руху кримінальних проваджень в органах досудового розслідування Національної поліції України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №296 від 14 квітня 2016 року, під час здійснення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні. Саме вказані дії щодо неналежної організації обліку та руху кримінальних проваджень з боку слідчого Узун А.В., зокрема ті, що призвели до втрати розписки, яка була частиною матеріалів досудового розслідування, мають причинно-наслідковий зв`язок із завданням позивачу моральної шкоди, яка проявилась у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що наявністю правових підстав для відшкодування моральної шкоди в межах відповідного кримінального провадження не може бути виключно незгода позивача з прийнятими посадовими особами органу досудового розслідування і прокуратури процесуальними рішеннями, колегія суддів зазначає, що в даному випадку моральна шкода підлягає відшкодуванню не через незгоду позивача з прийнятими посадовими особами процесуальними рішеннями, а саме за наслідками вчинення службовою особою втрати частини матеріалів кримінального провадження.

Покликання в апеляційній скарзі на те, що постановою дізнавача СД ВП №1 Вінницького РУП ВВП ГУНП у Вінницькій області Палаша Ю.О. від 09 травня 2022 року кримінальне провадження №0001231 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, внесене до ЄДРСР 28 березня 2018 року, закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, не спростовує обставин справи, зокрема, в частині втрати матеріалів кримінального провадження, що є окремою підставою для відшкодування позивачу моральної шкоди.

Поряд з цим, вказана постанова не була предметом дослідження в суді першої інстанції.

Інші доводи викладені в апеляційній скарзі, щодо необґрунтованого висновку суду першої інстанції про часткове задоволення позову, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи позов, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Вінницької обласної прокуратури залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий О.Ю. Береговий

Судді О.С. Панасюк

Т.М. Шемета