Справа № 167/486/22
Номер провадження 2-н/167/40/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2022 року місто Рожище

Суддя Рожищенського районного суду Волинської області Н.В. Шептицька, вивчивши матеріали цивільної справи за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю « Волиньелектрозбут» про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за спожиту електричну енергію,

в с т а н о в и в:

05.09.2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Волиньелектрозбут» ( далі - ТОВ « ВЕЗ» ) звернулося у суд із заявою про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за спожиту електричну енергію.

Згідно пунктів 5, 8 частини 1 статті 165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо:

5) з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою;

8) із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Із заяви та доданих до неї матеріалів вбачається, що заява подана з порушенням вимог пунктів 5, 8 частини 1 статті 165 ЦПК України, що є підставою для відмови у видачі судового наказу, виходячи з наступного.

Зокрема, у заяві не зазначено з якого часу виникла заборгованість у сумі 2 895, 48 грн, що позбавляє можливості суд встановити чи з моменту виникнення права вимоги не пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або чи не пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою.

З доданої до заяви копії загальної картки особового рахунку № НОМЕР_1 абонента ОСОБА_2 вбачається, що нарахування боргу починається не з нульового показника, а з суми 1 005, 60 грн станом на 01.01.2019 року, що позбавляє суд можливості встановити, за який саме період утворився борг та визначити дотримання заявником строку позовної давності.

Крім того, вважаю за необхідне зазначити наступне.

В заяві зазначено, що між ТОВ « ВЕЗ» та споживачем ОСОБА_3 укладено договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, шляхом вчинення споживачем дій, що засвідчують його бажання укласти договір, а саме фактом споживання електричної енергії.

Боржником в зобов`язанні сплатити грошову заборгованість за спожиту електричну енергію вважалась ОСОБА_3 , у зв`язку зі смертю якої ТОВ « ВЕЗ» вважає своїм правом вимагати сплатити заборгованість ОСОБА_4 , доньку ОСОБА_3 , оскільки вона є єдиною спадкоємицею, а також місце проживання ОСОБА_4 зарєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .

Правовідносини пов`язані зі стягненням заборгованості з житлово-комунальних послуг, а також стягнення заборгованості з спадкоємців, врегульовані Цивільним кодексом України ( далі - ЦК України).

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України " Про житлово-комунальні послуги" ( далі - Закон ).

Правом власності є право особи на річ ( майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, згідно частини 1 статті 316 ЦК України.

За змістом частин 1, 2 статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона ( боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони ( кредитора) певну дію ( передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).

Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є власник, споживач, виконавець, виробник ( частина друга статті 19 Закону). Власником Закон визначає фізичну або юридичну особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку ( абзац сьомий частини першої статті 1 Закону). Споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу ( абзац чотирнадцятий частини першої статті 1 Закону).

Згідно зі статтею 13 Закону України " Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги ( централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Відносини між учасниками у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах ( частина перша статті 19 Закону).

За договором про надання послуг одна сторона ( виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони ( замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором ( частина перша статті 901 ЦК України).

Договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою ( частина перша статті 29 Закону).

Споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом ( пункт 5 частини третьої статті 20 Закону).

Відповідно до частини першої статті 1297, статті 1299 ЦК України отримання свідоцтва про право на спадщину та проведення його державної реєстрації спадкоємцем, який прийняв спадщину у складі якої є нерухоме майно, є обов`язком спадкоємця. Право власності у спадкоємця на успадковане нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації майна.

Згідно частини п`ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Таким чином, обов`язок власника квартири, набутої як спадщини, оплачувати житлово-комунальні послуги виникає з моменту прийняття спадщини. На цьому наголосив Верховний Суд у постанові від 15.03.2018 року у справі № 401/710/15-ц.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України.

Згідно із статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Таким чином, правовідносини, що виникли між ТОВ « ВЕЗ» та боржником ( яка померла), після її смерті, та які стосуються стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку положень статті 1282 ЦК України.

Згідно частин 2,3 статті 1281 ЦК України, кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.

Обов`язок спадкоємця споживача по оплаті житлово-комунальних послуг виникає з моменту прийняття спадщини, яка у відповідно до вимог законодавства є днем відкриття спадщини, тобто днем смерті спадкодавця, а у відповідності до вимог частини 4 статті 1283 ЦК України кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

З довідки про склад спадкоємців від 20.09.2021 року № /01-16 вбачається, що спадкоємцем ОСОБА_3 є її дочка ОСОБА_4 ( ас 17).

Проте, заявник не надав суду жодного належного та допустимого доказу, що ОСОБА_4 вчасно і належним чином прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 , а також межі вартості майна, одержаного у спадщину. Сам по собі факт перебування ОСОБА_4 у родинних стосунках з ОСОБА_3 і у статусі її спадкоємця не є безумовним підтвердженням тієї обставини, що ОСОБА_4 прийняла спадщину після смерті спадкодавця ОСОБА_3 .

Крім того, з Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 20.09.2021 року ( ас 18) вбачається, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а ТОВ « ВЕЗ» звернувся в суд із заявою про видачу судового наказу 05.09.2022 року, тобто з порушенням вимог частин 2, 3 статті 1281 ЦК України. Заявник не надав суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження тієї обставини, коли ТОВ " ВЕЗ" дізнався про прийняття ОСОБА_4 спадщини або про одержання нею свідоцтва про право на спадщину, якщо таке було.

Враховуючи вищенаведене у сукупності, доходжу висновку відмову у видачі судового наказу.

Відповідно до частини 2 статті 164 ЦПК України заявнику слід роз`яснити, що у разі відмови у видачі судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається.

У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Керуючись статтями 163, 164, 165, пунктом 1 частини 1 статті 353 ЦПК України, суддя

п о с т а н о в и в:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю « Волиньелектрозбут» про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за спожиту електричну енергію.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Учасник справи, якщо ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Рожищенського районного суду

Волинської області Н.В. Шептицька