Справа № 171/2082/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
30 серпня 2022 року м. Апостолове Дніпропетровської області
Апостолівський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого - судді Чумак Т.А.
за участю секретаря судового засідання Жандарук В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом позовом адвоката Яковченко Валерія Івановича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, про поділ майна, припинення права власності на частку майна,
01.11.2021 року у справі відкрито загальне позовне провадження.
В судове засідання представник позивача не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, просить позов задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з`явилася, повідомлена належним чином, відзив на позов не подала, причини неявки суду не повідомила.
Суд, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 28 Кодексу про шлюб та сім`ю України встановлено, що в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу (відповідно кодексу на час укладення шлюбу).
Ч.3 ст. 368 ЦК України та ст. 60 Сімейного кодексу України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 СК України).
Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
В судовому засіданні встановлено, що рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 05.03.2020 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 27.08.1994 р. Виконкомом Великокостромської сільської ради народних депутатів Апостолівського району Дніпропетровської області, актовий запис № 11. (а.с.12-13)
Під час перебування у шлюбі відповідач ОСОБА_2 14.07.1997 року придбала будинок АДРЕСА_1 . Вказана обставина підтверджується копією договору купівлі продажу житлового будинку від 14.07.1997 року, який посвідчено приватним нотаріусом Апостолівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області (а.с.39)
Враховуючи ту обставину, що вищевказане майно сторонами придбано за час перебування у шлюбі, суд приходить до висновку, що спірний будинок є спільною власністю сторін, їх частки у спільній власності є рівними і кожна із сторін має право власності на 1/2 частку вищевказаного майна.
Правовідносини, що виникли між сторонами з приводу припинення права на частку у спільному майні, врегульовані наступними нормами закону.
Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.
У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
У силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 Цивільного кодексу України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості.
Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 321 ЦК України).
Згідно статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.
При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити дотримання їх точності. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.
За змістом статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, сформульованої у постанові від 02 липня 2014 року в справі №6-68цс14 визначальною обставиною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників є те, чи буде істотною шкода завдана внаслідок такого припинення.
Згідно частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суди повинні враховувати висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.
Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17 (провадження №12-180гс18) зроблено висновок, що «відсутність конструкції («за наявності одночасно») в статті 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі №760/8958/15-ц (провадження № 61-4860св18) вказано, що: «висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному окремому випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном».
Крім того, у відповідності до п.3 ч.2 ст. 175 СК України якщо виділ у натурі частки із спільного майна є неможливим (частина друга статті 183 Цивільного кодексу України), діти, які мають право на виділ частки із майна у натурі, мають право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.
При цьому суд бере до уваги подані позивачем докази, що припинення права власності на 1/2 частку у майні не завдасть істотної шкоди відповідачеві, оскільки остання відповідно до розписок від 29.07.2020 року отримала від ОСОБА_1 1000 доларів США як частину виплати боргу при розподілі майна, а саме будинку по АДРЕСА_1 (а.с. 15); від 20.10.2020 року отримала від ОСОБА_1 600 доларів США як частину виплати боргу при розподілі майна, а саме будинку по АДРЕСА_1 (а.с. 16); від 27.11.2020 року отримала від ОСОБА_1 340 доларів США як частину виплати боргу при розподілі майна, а саме будинку по АДРЕСА_1 . (а.с. 17). В розписці від 27.11.2020 року відповідач ОСОБА_2 зазначила, що борг погашений в повному обсязі, на будинок за адресою АДРЕСА_1 , не претендує.
Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, припинення права власності ОСОБА_2 її частину будинку не завдасть істотної шкоди та не порушить принцип рівності прав співвласників, який забороняє обмеження прав одних співвласників за рахунок інших, тому втручання у право власності відповідача шляхом позбавлення його права на частку у спільному майні, у звязку з виплатою позивачем грошової компенсації, буде справедливими по відношенню до відповідача, що узгоджується з усталеною практикою, викладеною у Постановах Верховного Суду України в аналогічних справах.
На підставі викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позову.
Відповідно до частини першої статті 141ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1858,00 грн.
Керуючись ст.ст. 10-13, 81,259,263,265,268 ЦПК України, суд
Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 житловий будинок з відповідними господарчими та побутовими будівлями і спорудами, розташований в АДРЕСА_1 .
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на 1/2 частину житлового будинку з відповідними господарчими та побутовими будівлями і спорудами, розташований в АДРЕСА_1 .
Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ), на 1/2 частку житлового будинку з відповідними господарчими та побутовими будівлями і спорудами, розташованого в АДРЕСА_1 .
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на 1/2 частину житлового будинку з відповідними господарчими та побутовими будівлями і спорудами, розташований в АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої в АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , судовий збір в сумі 2724,00 гр.
Заочне рішення може бути переглянуте Апостолівським районним судом за письмовою заявою відповідача протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Апостолівський районний суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання)без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Суддя: Т. А. Чумак