Ухвала

05 вересня 2022 року

м. Київ

справа № 2-770/10

провадження № 61-8486ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.,

розглянувши касаційну скаргу адвоката Назаренко Мар`яни Володимирівни в інтересах ОСОБА_1 на заочне рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 28 квітня 2010 року та постанову Львівського апеляційного суду від 12 липня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та просив суд стягнути з відповідача основну суму боргу за договором позики в розмірі 180 000,00 грн, 68 400,00 грн - процентів від суми позики за період з 01 липня 2008 року до 01 лютого 2010 року (3 600,00 грн х 19 місяців), а всього - 248 400,00 грн.

Заочним рішенням від 28 квітня 2010 року Пустомитівський районний суд Львівської області позов ОСОБА_2 задовольнив.

Стягнув з ОСОБА_3 основну суму боргу за договором позики в розмірі 180 000,00 грн, 68 400,00 грн - процентів від суми позики за період з 01 липня 2008 року до 01 лютого 2010 року, а всього - 248 400,00 грн.

Стягнув з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1 700,00 грн державного мита та 250,00 грн судових витрат за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Стягнув з ОСОБА_3 на користь держави 1 700,00 грн державного мита та 250,00 грн судових витрат за інформаційно-технічне забезпечення розгляду.

Постановою від 12 липня 2022 року Львівський апеляційний суд апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, заочне рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 28 квітня 2010 року - без змін.

У серпні 2022 року адвокат Назаренко М. В. звернуласядо Верховного Суду в інтересах ОСОБА_1 з касаційною скаргою на заочне рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 28 квітня 2010 року та постанову Львівського апеляційного суду від 12 липня 2022 року.

Посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, особа, яка подала касаційну скаргу, просить скасувати судові рішення попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити в повному обсязі.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України передбачає, що однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом.

Проте право на касаційне оскарження не є абсолютним та безумовним. Скаржник зобов`язаний обґрунтувати причини такого звернення, що дозволяють ініціювати проведення судового розгляду справи в третій раз.

Право заявника на апеляційний перегляд справи було забезпечено.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Ціна позову у цій справі становить 248 400,00 грн, що є меншим, ніж двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня 2022 року.

Стаття 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» передбачає, що у 2022 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2022 року (на час подання касаційної скарги) - 2 481,00 грн.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), визначає, що умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Європейський суд з прав людини зазначає, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і унеможливить виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) зазначила, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності Так, у положенні частини «с» статті 7 Рекомендацій № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, акцентується увага на тому, що скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно із пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи, що ціна позову у цій справі не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, відсутні, тому у відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження за касаційною скаргою адвоката Назаренко Мар`яни Володимирівни в інтересах ОСОБА_1 на заочне рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 28 квітня 2010 року та постанову Львівського апеляційного суду від 12 липня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Мартєв

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська