ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/151/22Головуючий у 1-й інстанції Дзюбич В.Л.
Провадження № 22-ц/817/621/22 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2022 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Міщій О. Я., Шевчук Г. М.,

з участю секретаря - Сович Н.А.

сторін:

представника апелянта Ярмоленко М.С.,

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/151/22 за апеляційною скаргою Тернопільської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 квітня 2022 року (ухвалене суддею Дзюбичем В.Л.,) в справі за позовом ОСОБА_2 до Тернопільської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів про визнання незаконним та скасування наказу,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2022 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Тернопільської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів про визнання незаконним та скасування наказу.

В обґрунтування заявлених вимог позивачка посилалася на те, що 08 грудня 2021 року вона отримала копію оспорюваного наказу №282-к про відсторонення її від роботи. Вважає даний наказ незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки відсторонення від роботи у зв`язку із відсутністю вакцинації проти певної хвороби є терміновим запобіжним заходом у сфері трудових відносин, спрямованим на усунення від роботи тієї особи, перебування якої на роботі може становити небезпеку для її життя та здоров`я або для життя та здоров`я інших осіб. При цьому, тривале відсторонення від роботи незаконно обмежує її право на працю, гарантоване ст.43 Конституції України, а також обмежує доступ до професії, яке впливає на приватне життя особи у розумінні ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Вважає, що порушено процедуру встановлення на території України карантину, оскільки встановлення карантину та введення відповідних карантинних обмежень можливе лише тоді, коли в Україні чи в окремих її місцевостях введено режим надзвичайного стану. Зазначає, що щеплення проти COVID-19 відсутнє в переліку вакцин, які є обов`язковими профілактичними щепленнями проти інфекційних хвороб, згідно Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», а також про вказане захворювання не зазначено у Календарі обов`язкових щеплень, а тому відсторонення її від роботи на підставі ч.2 ст.12 вищевказаного Закону вважає незаконним та безпідставним.

Крім того вказує, що до Наказу МОЗ України №2153 від 04 жовтня 2021 року «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» (далі - Наказ), вносились зміни від 01 листопада 2021 року, згідно яких Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, було доповнено пунктами 4-6. Зокрема, до вказаного переліку додано підприємства, установи та організації, що належать до сфери управління центральних органів виконавчої влади, до яких входить Тернопільська регіональна державна лабораторія Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів. Дані зміни набули чинності через місяць після дня їх офіційного опублікування, а саме 09 грудня 2021 року. Таким чином, оскаржуваний наказ був виданий 08 грудня 2021 року, тобто до набрання чинності вищевказаними змінами, якими розширено перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням.

У зв`язку з наведеним просила суд визнати незаконним та скасувати наказ Тернопільської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів №282-к від 08 грудня 2021 року про відсторонення від роботи позивача.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 квітня 2022 року позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ директора Тернопільської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів №282-к від 08 грудня 2021 року «Про відсторонення від роботи Тамари Драбик». Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, Тернопільська регіональна державна лабораторія Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів подала на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач є державною установою, що входить до сфери управління центрального органу виконавчої влади, а саме Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, тому директором вказаного закладу видано наказ №282-К від 08 грудня 2021 року «Про відсторонення від роботи Тамари Драбик». До моменту відсторонення від роботи, позивачка ОСОБА_3 повідомлялась про необхідність обов`язкової вакцинації проти COVID-19 та про наслідки відмови від даної вакцинації. При цьому, оскаржуваний наказ був виданий 08 грудня 2021 року, із формулюванням «Відсторонити від роботи з 09 грудня 2021 року», тобто із дня, коли наказ МОЗ набрав чинності. Звертає увагу, що оспорюваний наказ виданий 08 грудня 2021 року, з метою ознайомлення працівника, а сам факт відсторонення від роботи є чинним з 09 грудня 2021 року.

У зв`язку з наведеним просить рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 квітня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволені позову відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників у справі до суду не надходив.

В судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримала, зіславшись на мотиви, викладені в ній.

Представник позивача адвокат Шевчук В.О. проти апеляційної скарги заперечив та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено наступні обставини.

Позивачка ОСОБА_3 працює на посаді лікаря ветеринарної медицини відділу епізоотології та патоморфології, що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1 від 14 серпня 1991 року.

У відповідності до повідомлення від 11 листопада 2021 року «Працівникам ТРДЛ Держпродспоживслужби», виданого Тернопільською регіональною державною лабораторією Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, з 09 грудня 2021 року на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, щеплення від COVID-19 обов`язкове для всіх працівників установ, які належать до сфери управління Держпродспоживслужби та знаходяться на території області. У зв`язку з наведеним, в.о. директора Степанюк М. просила до 08 грудня 2021 року надати документ, який підтверджуватиме наявність профілактичного щеплення проти COVID-19 або довідку про абсолютні протипоказання. У вказаному повідомленні зазначено, що якщо до 08 грудня 2021 року не буде надано один із зазначених документів, 09 грудня 2021 року працівників буде відсторонено від роботи без збереження заробітної плати на підставі ст.46 КЗпП України та ст.12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб».

Наказом директора Тернопільської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів №282-К від 08 грудня 2021 року «Про відсторонення від роботи Тамари Драбик», позивачку відсторонено від роботи з 09 грудня 2021 року на час відсутності профілактичного щеплення проти COVID-19, без збереження заробітної плати. Строк відсторонення встановлено до усунення причин, що його зумовили.

Зі змісту вищевказаного наказу вбачається, що при його прийнятті директор Тернопільської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, керувався ст.46 КЗпП України, ч.2 ст.12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб», а також наказом Міністерства охорони здоров`я від 01 листопада 2021 року №2393 «Про затвердження Змін до Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням».

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

У пунктах «а», «б» статті 10 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» встановлено обов`язки громадян у сфері охорони здоров`я, зокрема, піклуватись про своє здоров`я та здоров`я дітей, не шкодити здоров`ю інших громадян; у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення.

Відповідно до частини першої статті 46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається в разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

До інших передбачених законодавством випадків належить, зокрема, відмова або ухилення від профілактичних щеплень працівників професій, виробництв та організацій, для яких таке щеплення є обов`язковим.

Частинами 1 3 ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачено, що профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень. Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень ці працівники у порядку, встановленому законом, відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04 жовтня 2021 року №2153 затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням (далі Перелік № 2153). Відповідно до цього Переліку обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України цієї хвороби, підлягають працівники:

1) центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів;

2) місцевих державних адміністрацій та їх структурних підрозділів;

3) закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності.

Пунктом 41-6 постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», який набрав чинності з 08 листопада 2021 року, керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій визначено забезпечити:

1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена Переліком № 2153;

2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена Переліком № 2153 та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, відповідно до статті 46 КЗпП України, частини другої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я;

а також 3) взяти до відома, що на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням частини першої статті 94 КЗпП України, частини першої статті 1 Закону України «Про оплату праці» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу»; відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома осіб, які відсторонюються; строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 01 листопада 2021 року №2393, який набрав чинності 09 грудня 2021 року, затверджено зміни до Переліку № 2153 та його доповнено новими пунктами 4-6 такого змісту:

«4) Підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління центральних органів виконавчої влади;

5) Установ і закладів, що надають соціальні послуги, закладів соціального захисту для дітей, реабілітаційних закладів;

6) Підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року № 83.».

Відсторонюючи працівника від роботи, роботодавець повинен діяти на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом, а тому в наказі про відсторонення зазначаються підстави та строки такого відсторонення.

З матеріалів справи убачається, що Тернопільська регіональна державна лабораторія Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів є державною установою, що входить до сфери управління центрального органу виконавчої влади, а саме Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів та підпорядковується ГУ Держпродспоживслужби України в Тернопільській області (Положення про Тернопільську регіональну державну лабораторію Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, затверджене наказом Головного управління Держпродспоживслужби України в Тернопільській області №85-од від 27 червня 2018 року), тобто працівників установи включено до вищевказаного переліку, затвердженого наказом МОЗ №2393 від 01 листопада 2021 року.

На момент винесення оспорюваного наказу підпунктом 2 пункту 41-6 Постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» передбачено обов`язок керівників державних органів (державної служби), керівників підприємств, установ та організацій забезпечити відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 04 жовтня 2021 року № 2153, та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України, частини другої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я.

Разом із тим, Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затверджений наказом Міністерства охорони здоров`я від 04 жовтня 2021 року № 2153, у редакції, яка була чинною на момент винесення оспорюваного наказу, передбачав, що обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягали працівники трьох груп:

1) центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів;

2) місцевих державних адміністрацій та їх структурних підрозділів;

3) закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності.

До жодної із зазначених груп працівників, позивачка ОСОБА_3 не відноситься.

Надалі, наказом Міністерства охорони здоров`я України 01 листопада 2021 року № 2393 внесено зміни до зазначеного Переліку, яким розширено перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, та включено до нього працівників підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління центральних органів виконавчої влади; працівників установ і закладів, що надають соціальні послуги, закладів соціального захисту для дітей, реабілітаційних закладів; працівників підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року №83. Однак, ці зміни набрали чинності лише 09 грудня 2021 року.

Стаття 58 Конституції України закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набрання законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що згідно оскаржуваного наказу від 08 грудня 2021 року позивачку ОСОБА_3 було відсторонено від роботи на час відсутності обов`язкового профілактичного щеплення проти COVID -19, у зв`язку з набранням чинності Наказом МОЗ України № 2393 від 01 листопада 2021 року.

Відтак, наказ Міністерства охорони здоров`я України №2393 від 01 листопада 2021 року, який станом на 08 грудня 2021 року не набрав чинності, не міг врегульовувати трудові відносини між сторонами, не зумовлював обов`язку відповідача та не надавав йому права відстороняти ОСОБА_3 від роботи відповідно до п.41-6 Постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Обґрунтованим є висновок суду, що відповідач прийняв рішення про відсторонення позивачки від роботи 08 грудня 2021 року, тобто до набрання чинності Наказу МОЗ України від 01 листопада 2021 року № 2393.

При цьому оскаржуваний наказ не містить вказівки на конкретну підставу відсторонення від роботи, відповідно до положень ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб»: відмова або ухилення. У наказі зазначено лише строк відсторонення.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що наказ Тернопільської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів №282-к від 08 грудня 2021 року «Про відсторонення від роботи Тамари Драбик», у якому як підставу відсторонення ОСОБА_3 від роботи зазначено наказ Міністерства охорони здоров`я України №2393 від 01 листопада 2021 року, якого по суті не існувало, оскільки він не набрав чинності, та розширений ним перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, станом на 08 грудня 2021 року не діяв, не може вважатись законним та підлягає скасуванню.

Доводи апелянта про те, що оскаржуваний наказ виданий 08 грудня 2021 року, із формулюванням «Відсторонити від роботи з 09 грудня 2021 року», тобто із дня, коли наказ МОЗ №2393 від 01 листопада 2021 року набрав чинності, суд апеляційної інстанції не приймає, оскільки видаючи 08 грудня 2021 оскаржуваний наказ, відповідач керувався підзаконним нормативно правовим актом, який не набрав чинності.

Твердження апелянта про те, що оспорюваний наказ відповідача виданий 08 грудня 2021 року з метою ознайомлення працівника, апеляційний суд оцінює критично.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачем доведено наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Задовольняючи позов, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Тернопільської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 квітня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови 02 серпня 2022 року.

Головуючий

Судді