Справа № 456/1875/21
Провадження № 2/456/222/2022
РІШЕННЯ

іменем України

15 березня 2022 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Саса С. С. ,

при секретарі Кулешник С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Стрию цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Стрийтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом та просить стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за послуги теплопостачання в розмірі 20498,70 грн. Покликається на те, що КП «Стрийтеплоенерго» 04.11.2019 звернулося до Стрийського міськрайонного суду Львівської області із заявою, в якій просили відповідно до наказного провадження видати судовий наказ про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за послуги з централізованого теплопостачання за період з 01.10.2017 по 01.09.2019 в розмірі 20498,70 грн., який числиться за абонентським рахунком № НОМЕР_1 , який закріплено за адресом АДРЕСА_1 . 22 листопада 2019 року Стрийським міськрайонним судом Львівської області за результатами розгляду заяви підприємства було видано судовий наказ у справі № 456/4303/19, провадження № 2-с/456/26/2019. 06 грудня 2019 року Стрийським міськрайонним судом Львівської області за результатами розгляду заяви боржника ОСОБА_2 судом було винесено ухвалу про скасування судового наказу у справі № 456/4303/19, провадження №2-с/456/26/2019 та було роз`яснено КП «Стрийтеплоенерго», що заявлені вимоги можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження. Враховуючи вищенаведене, позивач Комунальне підприємство «Стрийтеплоенерого», користуючись своїм процесуальним правом щодо захисту своїх цивільних прав та інтересів, звернулось до суду з даною позовною заявою. За даними програмного обліку підприємства за адресою АДРЕСА_1 присвоєно абонентський рахунок № НОМЕР_1 , по якому здійснюється нарахування оплати за послуги з централізованого опалення. У будинку, де проживають відповідачі, передбачена система централізованого опалення житлових приміщень. Відповідно до перспективної схеми теплопостачання, котра затверджена рішенням Стрийської міської ради Львівської області № 278 від 18.12.2012 року, будинок АДРЕСА_1 приєднаний до теплової мережі котельні АДРЕСА_3 . КП «Стрийтеплоенерго» здійснює господарську діяльність в галузі теплопостачання згідно до ліцензії № 041915 серії АД з виробництва теплової енергії, ліцензії № 041916 серія АД з транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, ліцензії № 041917 серія АД з постачання теплової енергії, котрі є діючими та безстроковими відповідно до Закону України № 222-VIII від 02.03.2015року «Про ліцензування окремих видів господарської діяльності», Постанови KM України від 05.08.2015 року № 609 «Про затвердження переліку органів ліцензування», розпорядження голови обласної державної адміністрації від 17.03.2016 року № 138/0/5-16 «Про ліцензування господарської діяльності на території області». Згідно п.1 ч.2 ст.22 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та згідно Правил № 1198, підприємство зобов`язане заключати договір на теплопостачання тільки з власником, або балансоутримувачем житлового будинку. Балансоутримувачем будинку АДРЕСА_1 , теплоспоживче обладнання якого приєднане до місцевої (розподільчої) теплової мережі підприємства, є Житлово-експлуатаційна контора № 4. На підставі вищевикладеного КП «Стрийтеплоенерго» уклало договір № 4 від 01.10.2002р. про постачання теплової енергії в гарячій воді з балансоутримувачем житлового будинку, де проживають відповідачі, тобто з ЖЕК №4. З огляду на умови укладеного договору доручення №4, ЖЕК № 4 надав КП «Стрийтеплоенерго» повноваження здійснювати збір коштів безпосередньо від мешканців багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1 та проводити з боржниками претензійно-позовну роботу. Виконання договору доручення №4 від 01.10.2002 у спірному періоді підприємством підтверджується, зокрема тим, що воно проводило нарахування розмірів плати за спожиту теплову енергію по кожній квартирі житлового будинку де проживають відповідачі, укладало із власниками, співвласниками житлових приміщень договори про реструктуризацію заборгованості за послуги з теплопостачання, приймало безпосередньо від мешканців даного будинку платежі за послуги з теплопостачання, здійснювало претензійно-позовну роботу з мешканцями щодо стягнення боргу за послуги з центрального опалення. КП «Стрийтеплоенерго» надає послуги з централізованого опалення мешканцям будинку АДРЕСА_1 , де проживають відповідачі. КП «Стрийтеплоенерго» є єдиним постачальником теплової енергії у м.Стрий та забезпечує послугами теплопостачання населення, бюджетні організації та соціальну сферу за регульованим тарифом, встановленим рішенням виконавчого комітету Стрийської міської ради та Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. У спірний період з 01.10.2017р. по 01.09.2019р. відповідачам підприємство здійснювало нарахування за послуги з централізованого опалення згідно до загальної опалювальної площі їхньої квартири, яка становить 55,5м2 та діючих тарифів з розрахунку на 1 м2 за місяць протягом періоду надання послуг. Із довідки про нарахування та оплату вбачається, що за абонентським рахунком № НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) числиться заборгованість за послуги з централізованого опалення за спірний період з 01.10.2017 по 01.10.2019 років в розмірі 20498,70 грн. Відповідачі відмовляються добровільно сплатити вказану суму заборгованості, а тому позивач змушений звернутися до суду з даним позовом.

В судовому засіданні представник позивача Пак О.В. позовні вимоги підтримав, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини та просить позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов заперечив покликаючись на те, що позовна заява не відповідає вимогам ст.. 175 ЦПК України, а тому просив позов залишити без розгляду.

Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи.

Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, суд прийшов до переконання, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи із змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що відповідачі є споживачами житлово-комунальних послуг з теплопостачання в квартиру АДРЕСА_1 . КП «Стрийтеплоенерго» ці послуги відповідачам надавалися у період з 01.10.2017 року по 01.10.2019 року, а відповідачі за надання цих послуг не оплачували, хоча повинні були оплачувати їх щомісяця не пізніше 20-го числа, що відповідно, сторонами не заперечується.

З метою стягнення зазначеної заборгованості позивач КП «Стрийтеплоенерго» в якості стягувача у межах строку давності, а саме 04.11.2019 року звернувся до Стрийського міськрайонного суду Львівської області із заявою про видачу судового наказу.

Стрийським міськрайонним судом Львівської області 22.11.2019 року у справі № 456/4303/19, провадження № 2-н/456/456/2019, видано судовий наказ, котрим з відповідачів як боржників у межах строку давності у солідарному порядку стягнуто на користь позивача як стягувача 20498,70 грн. заборгованості за період з 01.10.2017 по 01.10.2019 за послуги теплопостачання, а також по 38,42 грн. з кожного сплаченого судового збору.

Ухвалою Стрийського міськрайлнного суду Львівської області від 06.12.2019 за заявою ОСОБА_2 скасовано судовий наказ від 22.11.2019 року про стягнення солідарно на користь КП «Стрийтеплоенерго» з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 заборгованості за послуги теплопостачання у сумі 20498,70 грн., а також судового збору 38,42 грн. з кожного.

Згідно п.1 ч.2 ст.22 закону України «Про житлово-комунальні послуги» та згідно Правил № 1198, підприємство зобов`язане заключати договір на теплопостачання тільки з власником, або балансоутримувачем житлового будинку.

Балансоутримувачем будинку АДРЕСА_1 , теплоспоживче обладнання якого приєднане до місцевої (розподільчої) теплової мережі підприємства є Житлово-експлуатаційна контора № 4.

На підставі того, що балансоутримувачем будинку АДРЕСА_1 , де проживають відповідачі є Житлово-експлуатаційна контора № 4, тому КП «Стрийтеплоенерго» уклало договір № 4 від 01.10.2002р. з ЖЕК №4 про постачання теплової енергії в гарячій воді.

Спірні правовідносини виникли у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг та регулюються зокрема Законом України «Про житлово-комунальні послуги», статтею 1 котрого визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є власник, споживач, виконавець, виробник (ч. 2 ст. 19 Закону). Власником визначено фізичну або юридичну особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку (абзац 7 ч. 1 ст. 1 Закону). Споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу (абзац 14 ч. 1 ст. 1 Закону). Відносини між учасниками у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах (ч. 1 ст. 19 Закону).

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) падати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 901 ЦК України). Договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою (ч. 1 ст. 29 Закону). Споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (пункт 5 ч. 3 ст. 20 Закону).

Відповідно до висновку Верховного Суду України, висловленого у постанові від 20.04.2016 року у справі № 6-2951 цс-15, хоч у ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 ч. 1 ст. 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічні висновки викладені у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 26.09.2018 року у справі № 750/12850/16-ц та від 06.11.2019 року у справі № 642/2858/16.

Статтею 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. За правилами ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, а сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За системним змістом наведених статей суд може відмовити в позові через сплив без поважних причин строку звернення до суду лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог і спливу строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.07.2020 року у справі № 712/8916/17, провадження № 14-448цс19, на котру посилається відповідач як на підставу для застосування у цій справі наслідків спливу позовної давності, висловила таку правову позицію. Інститут наказного провадження був запроваджений у цивільному процесі України з 01.09.2005 року, коли набрав чинності ЦПК України. ЦК України набрав чинності 01.01.2004 року. З того часу приписи статті 264 цього Кодексу про переривання перебігу позовної давності залишаються незмінними, а перелік підстав такого переривання є вичерпним. Наказне провадження як особливий спрощений вид провадження у цивільному судочинстві спрямоване на швидкий та ефективний захист безспірних прав особи шляхом видачі судового наказу, що одночасно є і судовим рішенням, і виконавчим документом, без судового засідання та без виклику заявника (стягувача) і боржника. Процес доказування для першого починається з моменту подання заяви про видачу судового наказу та закінчується прийняттям цієї заяви судом, тоді як для боржника цей процес розпочнеться, якщо він вирішить подати заяву про скасування судового наказу після отримання копії останнього. Звернення до суду із заявою про видачу судового наказу є правом, а не обов`язком особи, якій належить право вимоги, а також органів і осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Велика Палата Верховного Суду вважає, що подання заяви про видачу судового наказу заявник (стягувач) не може використовувати згідно з ч. 2 ст. 264 ЦК України з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи її частиною. На підставі припису ч. 2 ст. 264 ЦК України переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі. З огляду на викладене, Велика Палата Верховного Суду відступає від висновку Верховного Суду України, висловленого у постановах від 21.01.2015 року у справі № 6-214цс14 та від13.01.2016 року у справі № 6-931 цс15, та від висновку Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, висловленого у постанові від 23.05.2018 року у справі № 216/5756/15-ц, про те, що подання кредитором (зокрема виконавцем послуг) в порядку, передбаченому ЦПК України, заяви про видачу судового наказу перериває перебіг позовної давності.

Оскільки п`ятеро відповідачів не оплачували за надані їм позивачем у період з01.10.2017 року по 01.09.2019 року послуги з теплопостачання, тобто за фактично отриману за вказаний період теплову енергію, то позивач правомірно нарахував відповідачам розрахунок заборгованості, згідно з котрим такий нараховувався за кожен календарний місяць надання послуг, починаючи з жовтня 2017 року.

При цьому, оскільки заборгованість за житлово-комунальні послуги нараховувалась підприємством щомісяця, то перебіг загальної позовної давності слід відраховувати від кожного щомісячного платежу, а днем з якого настало прострочення відповідачів за кожним місячним платежем є 21 число кожного місяця, наступного за тим, в якому були надані відповідні послуги, так як у позивача з відповідачами є фактичні договірні відносини. Саме з вказаного числа починається прострочення оплати послуг з теплопостачання, а відтак, і початок перебігу позовної давності за кожним місячним платежем.

Щодо переривання такої позовної давності, то суд вважає, що звернення 04.11.2019 року позивача як стягувача до суду із заявою про видачу судового наказу, а також видача судом у подальшому 22.11.2019 року судового наказу про солідарне стягнення на його користь з п`ятьох відповідачів як боржників заборгованості за надані та фактично отримані за період 01.10.2017 року по 01.09.2019 року житлово-комунальні послуги з теплопостачання в квартиру АДРЕСА_1 , споживачами котрих вони були, свідчить про те, що до дати скасування зазначеного судового наказу - 06.12.2019 року порушене право КП «Стрийтеплоенерго» як позивача не підлягало захисту.

Тому, суд переконаний, що саме з дати постановления судом ухвали про скасування судового наказу, у відповідності до ч. 1 ст. 261 ЦК України, знову почався перебіг загальної позовної давності, так як саме з цього часу у позивача як стягувача виникло право звернутися з тими ж вимогами в порядку спрощеного позовного провадження, а порушене право, після скасування вищевказаного судового наказу, знову підлягало захисту. Такий строк загальної позовної давності, з урахуванням до дати видачі судового наказу та після дати постановления ухвали про його скасування, станом на дату звернення позивачем із даним позовом за захистом свого порушеного права, не сплив. Відповідно, у даному конкретному випадку, застосувати наслідки спливу позовної давності у суду немає.

У свою чергу, висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 07.07.2020 року у справі № 712/8916/17, провадження № 14-448цс19, котрими відповідачі обгрунтовують сплив позовної давності, стосуються інших обставин, а саме тих, коли стягувачу у видачі судового наказу було відмовлено ще на стадії перевірки його заяви про видачу судового наказу та вирішення питання про її прийняття, а тому на думку суду, не можуть застосовуватися до даних правовідносин, так як порушене право стягувача у згаданому випадку постійно підлягало захисту та не переривалось.

На підтвердження отримання відповідачами послуг позивачем КП "Стрийтеплоенерго" надано довідку, згідно якої заборгованість по оплаті за послуги теплопостачання за період з 01.10.2017 року по 01.10.2019 року становить 20498,70 грн.

В свою чергу, відповідачі, будучи наділені правом подання доказів в порядку ст. 81 ЦПК України не подали жодного належного та допустимого доказу, який би вказував на безпідставність та необгрунтованість вимог позивача.

Враховуючи вищенаведене, давши належну оцінку зібраним та перевіреним в судовому засіданні доказам, суд приходить до переконання про те, що у відповідачів виникла заборгованість перед КП «Стрийтеплоенерго», а тому позовні вимоги слід задоволити у повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача слід стягнути витрати, понесені у зв`язку зі сплатою судового збору у розмірі 454 грн. з кожного.

Керуючись ст. ст. 259, 263, 265, 268 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов задоволити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в користь Комунального підприємства "Стрийтеплоенерго" заборгованість за послуги з централізованого опалення в розмірі 20498,70 грн. (двадцять тисяч чотириста дев`яносто вісім гривень 70 копійок) на розрахунковий рахунок № НОМЕР_2 в філії Львівське ОУ АТ «Ощадбанк», МФ0325796.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в користь Комунального підприємства «Стрийтеплоенерго» на розрахунковий рахунок № НОМЕР_3 в філії Львівське ОУ АТ «Ощадбанк», МФО 325796 по 454 грн. (чотириста п`ятдесят чотири гривні) сплаченого судового збору з кожного.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 23.03.2022 року.

Головуючий суддя С. С. Сас