Справа № 350/828/22
Номер провадження 2/350/366/2022
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 вересня 2022 року Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області
в складі головуючого судді Сокирко Л.М.,
секретаря судових засідань Ошуст В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань № 2 Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області в смт.Рожнятів Калуського району Івано-Франківської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини,
Позивачка 22 липня 2022 року звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , у якому просить стягнути з відповідача на її користь на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 додаткові витрати в сумі 12 123 грн. В обгрунтування позовних вимог зазначила, що рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 31 травня 2016 року між нею та відповідачем було розірвано шлюб, дочку ОСОБА_4 залишено проживати з нею. Рішенням цього ж суду від 8 червня 2016 року з відповідача стягнуто аліменти у твердій грошовій сумі 600 грн щомісячно. Оскільки обов`язок утримувати дитину включає в себе сплату аліментів і участь у додаткових витратах на утримання дитини, вважає, що має всі підстави для звернення до суду із вказаним позовом. Так, на теперішній час дочка навчається у Брошнівській школі мистецтв та відвідує різні гуртки, а також потребує витрат орієнтовно в місяць 500 грн (500 грн x 12=6 000 грн в рік). Для вказаних потреб та дистанційного навчання в школі дитині було куплено мобільний телефон, витрати на придбання якого склали 12 846 грн. Крім того, після відвідування та консультації у стоматолога на лікування зубів дитини необхідно витратити 5 400 грн. Судові витрати просила покласти на відповідача.
У судове засідання позивачка ОСОБА_1 не прибула, направила до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, справу просила розглянути у її відсутності.
У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав та його представником ОСОБА_5 було подано відзив на позов, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог за безпідставністю, мотивуючи тим, що він всіляко підтримує та погоджується із потягом дитини до музики, придбав для неї піаніно, повністю оплачує навчання дитини в музичній школі та інших художніх гуртках в сумі по 500 грн щомісячно, придбав та подарував дитині планшет та телефон, регулярно поповнює їй рахунок на телефон. Також йому відомо, що позивачка подарований ним телефон продала, взамін купила дитині інший, не погодивши цю покупку з ним. Тому вважає, що вказане не дає їй підстави розглядати ці кошти як додаткові витрати на дитину. Крім того, у 2021 році він придбав для дитини новий велосипед, відповідно до пори року забезпечує її відповідним одягом, взуттям, у разі захворювання ліками. У 2020 році оплатив дитині поїздку на море в Болгарію. Вважає, що позивачка не набула права на стягнення додаткових витрат на утримання дитини.
В подальшом відповідач та його представник у судове засідання не прибули, представником відповідача до суду подано заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності відповідача.
У відповіді на відзив позивачка вказала, що відповідачем у відзиві на позов не надано жодного доказу про придбання планшету, телефону чи оплати гуртків, долучені копії скріншотів його переписки із дочкою жодним чином не підтверджують того, що він бере участь у додаткових витратах на утримання дитини.
Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі, якщо, відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 25 липня 2022 року у справі відкрито провадження та призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження із викликом сторін.
11 серпня 2022 року відповідач спрямував відзив на позов. 25 серпня 2022 року позивачка спрямувала відповідь на відзив. 29 серпня 2022 року позов залишено без руху із наданням можливості позивачці у строк, визначений цією ухвалою, усунути зазначені в ній недоліки. Станом на 19 вересня 2022 року шляхом спрямування листа на електронну пошту суду частково виконана ухвала суду про залишення позову без руху.
Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи зі слідуючого. Суд установив такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_3 (серії НОМЕР_1 ), батьками останньої зазначені: батько ОСОБА_2 , мати ОСОБА_1 .
Після розірвання шлюбуміж сторонами, дочку ОСОБА_3 залишено прожмвати з матір`ю ОСОБА_1 .
Рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 8 серпня 2016 року у справі № 350/808/16-ц частково задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до статті 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до частини першої статті 185 Сімейного кодексу України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно (частина друга статті 185 Сімейного кодексу України).

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати особливі обставини, якими обумовлені ці додаткові витрати і які є індивідуальними у кожній конкретній справі, а також стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав.

Аналогічний висновок міститься в Постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 183/1679/17 (провадження № 61-21662св18), від 12 грудня 2019 року у справі № 756/4947/17-ц (провадження № 61-47858св18), від 01 квітня 2020 року у справі № 521/16268/18 (провадження № 61-20458св19). від 12 січня 2022 року у справі № 545/3115/19 провадження № 61-18145св20).

Аналіз зазначених вище норм Закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Це положення стосується особливих обставин, та до таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні.

Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку, які підлягають доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, необхідно враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Відповідно до статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Наявність додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення.

До таких правових висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 13.09.2017 року у справі № 6-1489цс17.

Як зазначено у Постанові Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 320/383/19 (провадження № 61-18284св19), доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Так, зазначені позивачкою витрати на відвідування різних гуртків, придбання мобільного телефону, а також на лікування зубів дитини не відносяться до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини, у розумінні статті 185 Сімейного кодексу України.

Позивачка зазначила, що дитина навчається в Брошнівській школі мистецтв та відвідує різні гуртки, однак не зазначено, які саме гуртки відвідує ОСОБА_4 , які витрати у зв`язку з цим несе позивачка, яка вартість цих освітніх послуг та не надала відповідних доказів.

Долучені до матеріалів справи дипломи свідчать про те, що дитина приймала участь у фестивалях-конкурсах, однак це не підтверджує розмір понесених позивачкою витрат в сумі 500 гривень на місяць або того, що така сума грошей буде витрачена нею на такі потреби, тобто птьреби пов`язані з особливою схильністю дитини до вокалу (естрадного).

Вказані витрати не викликані особливими обставинами, вони не зумовлені особливою схильністю дитини до навчання та не пов`язані з розвитком певних здібностей дитини. Окрім того, позивачкою не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини, зокрема щодо оплати послуг за зайняття вокалом та заняття в гуртках.

Витрати на лікування зубів дитини також не є додатковими витратами, оскільки наведені вище норми закону чітко встановлюють, що підставою для стягнення таких витрат є каліцтво дитини, або тяжка хвороба.

Окрім того слід зазначити, що відповідно до частини другої статті 49 Конституції України, у державних і комунальних закладах охорони здоров`я медична допомога надається безоплатно.

Щодо вимог позивачки про стягнення грошових коштів з відповідача на придбання нею мобільного телефону для неповнолітньої доньки, якій виповнилося тільки десять років, вартістю 12 846 гривень, то слід зазначити, що ці витрати є не раціональним, враховуючи вік дитини, та що ця покупка була здійснена за власної ініціативи позивачки.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Враховуючи, що суд відмовляє в задоволенні позову, а позивачка звільнена від сплати судового збору у відповідності до вимог пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», судові витрати по сплаті судового збору слід віднести за рахунок держави.

Керуючись статтями 259, 263-265, 268, 273, 284, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 141, 185 Сімейного кодексу України,

у х в а л и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини - відмовити.

Судові витрати у справі віднести на рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення а учасниками справи, які не були присутні у судовому засіданні в той же строк і в тому ж порядку з моменту вручення їм копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Сокирко Л.М.