Справа № 350/1743/21
Провадження № 22-ц/4808/513/22
Головуючий у 1 інстанції Пулик М. В.
Суддя-доповідач Девляшевський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Девляшевського В.А.,

суддів: Бойчука І.В., Пнівчук О.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рожнятівського районного суду, ухвалене головуючим суддею Пуликом М.В. 28 грудня 2021 року, повний текст якого виготовлено 05 січня 2022 року,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 3000 грн щомісячно, аліменти за попередні три роки до звернення в суд з позовом в сумі 84026 грн, а також судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 25.08.2015. Від спільного подружнього життя мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом позивачкою. Зазначила, що при розірванні шлюбу сторонами по справі була досягнута домовленість щодо добровільної сплати відповідачем аліментів на утримання сина ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі в еквіваленті 100 Євро щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позивач вказала, що на виконання згаданої домовленості відповідач кілька разів сплатив добровільно аліменти, зокрема: в серпні 2020 року 300 доларів США, в серпні 2021 року в сумі 1000 польських злотих, у вересні 2021 року оплатив 500 польських злотих на її банківський рахунок. Однак, добровільна сплата відповідачем аліментів припинилася. Зважаючи на вказане, просила стягнути з відповідача аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 3000 грн щомісячно. Крім того, вважає, що відповідач повинен сплатити їй аліменти за попередні три роки до дня звернення до суду з позовом виходячи з наступного розрахунку по курсу валют на день звернення до суду: 3000 грн х 36 місяців - 7899 грн (300 доларів США х 26.3314) - 12726 грн. (1900 польських злотих х 6,6979 ) - 3 348,95 грн. (500 польських злотих х 6,6979) = 84026 грн.

Рішенням Рожнятівського районного суду від 28 грудня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі по 2500 грн щомісячно, починаючи з 12 грудня 2021 року і до повноліття дитини. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає оскаржуване рішення необґрунтованим, ухваленим при неповному з`ясуванні обставин справи та з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт зазначає, що їй важко матеріально утримувати сина, а відповідач не виконує добровільно досягнутої між сторонами домовленості про сплату аліментів. ОСОБА_1 вказує, що відповідач веде секцію спортивної боротьби в Рожнятівській дитячо-юнацькій спортивній школі, займається діяльністю по встановленню вікон і дверей, а також сезонно працює на роботі в Польщі та отримує нестабільний, проте досить високий дохід, що підтвердив сам відповідач у судовому засіданні. А тому, вважає апелянт, ОСОБА_2 в змозі сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі 3000 грн. Зазначає, що син сторін проживає з позивачкою в Польщі, де відвідує місцеву школу. Для проживання ОСОБА_1 винаймає квартиру, розмір орендної плати становить 1 900 польських злотих щомісячно, а тому вона повинна нести інші додаткові витрати, необхідні для розвитку дитини. Апелянт вказує, що скріншот переписки сторін свідчить про їх домовленість щодо добровільної сплати відповід ачем аліментів, а також відмову відповідача виконувати вказану домовленість. А тому, на думку ОСОБА_1 , відповідач повинен сплатити аліменти за попередні три роки до звернення до суду з позовом, виходячи з розрахунку, наведеного в позовній заяві в розмірі 84 026 грн.

Посилаючись на вищенаведене, просить оскаржене рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Відповідач ОСОБА_2 правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направляв, що не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За правилами пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.

Згідно частиною 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції, враховуючи наявні в матеріалах справи докази, дійшов до висновку про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина в розмірі 2500 грн. Відмовляючи в частині позовних вимог про стягнення аліментів за минулий час, місцевий суд виходив з того, що суду не надано доказів на підтвердження ухилення відповідача від доброговільного утримання дитини.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено і з матеріалів справи вбачається, що сторони у справі є батьками неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 20 грудня 2006 року (а.с. 8).

Рішенням Рожнятівського районного суду від 25 серпня 2015 року шлюб сторін розірвано, неповнолітнього сина ОСОБА_3 залишено на проживання з матір`ю (а.с. 6).

Син сторін на даний час проживає з матір`ю в Польщі та навчається у економічному технікумі №1 ім. Ніколи Коперніка у Варшаві (а.с. 9-13).

Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За положеннями частин 1, 3 статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

З довідки про доходи ОСОБА_2 , виданої Відділом освіти, молоді та спорту Рожнятівської селищної ради вбачається, що останній працює тренером в Рожнятівській дитячо-юнацькій спортивній школі (а.с. 27-29, 30). Загальна сума доходу відповідача за період з 01.05.2021 по 31.10.2021 становила 53 232, 63 грн.

Обгрунтовуючи позовні вимоги про стягнення аліментів в сумі 3000 грн на утримання сина сторін щомісячно ОСОБА_1 посилалася на те, що відповідач окрім офіційного заробітку ще займається діяльністю зі встановлення вікон і дверей, оплату за яку отримує в натуральній формі, а також сезонно працює на роботах в Польщі. Проте вказані доводи колегія суддів не може взяти до уваги, зважаючи на таке.

Частина третя статті 12, частина перша статті 81 ЦПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

ОСОБА_1 не надала суду ніяких доказів, що відповідач працює ще на інших роботах, зокрема, щодо працевлаштування відповідача за межами України, отримання ним високих заробітків. Не надано нею також документальні докази, які б підтверджували її дійсний матеріальний стан, і які б у повному об`ємі доводили її позовні вимоги про істотне збільшення аліментів.

Отже, при розгляді даної справи та ухваленні рішення про часткове задоволення позову місцевим судом було враховано той факт, що відповідач бажає, щоб з нього стягувалися аліменти в розмірі 1/4 частини всіх його видів його заробітку та зважаючи на те, що відповідач пересилав відповідачу періодично кошти на утримання сина, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_2 аліментів в сумі 2500 грн щомісячно на утримання сина сторін.

Даний розмір аліментів на переконання суду є помірною сумою, враховуючи встановлені обставини справи.

Що стосується позовних вимог про стягнення аліментів за минулий період, колегія суддів зауважує таке.

Частиною другою статті 191 СК України передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: (а) вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; (б) ухилення відповідача від надання утримання дитині.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача аліментів за попередні три роки до дня звернення до суду, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки позивач не надала належних та допустимих доказів, які б підтверджували вжиття нею заходів щодо одержання аліментів з відповідача, які вона не могла одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати.

Надана позивачем роздруківка її переписки у Viber не є належними доказами ні вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача, ні ухилення відповідача від надання утримання дитині. Крім того, позивачкою не доведено, що між сторонами існувала домовленість про добровільне надання відповідачем матеріальної допомоги на утримання сина сторін.

Таким чином, судове рішення в даній справі ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги зводяться лише до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції.

З огляду на вищенаведене апеляційна скарга відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 274, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рожнятівського районного суду від 28 грудня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її проголошення, і у випадках, передбачених п.2 частини 3 статті 389 ЦПК України може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного її тексту.

Суддя-доповідач: В.А. Девляшевський

Судді: І.В. Бойчук

О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 31 березня 2022 року.