АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 вересня 2022 року

м. Чернівці

Справа № 725/968/22

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Одинака О. О.

суддів Кулянди М.І., Литвинюк І.М.

секретар Петранюк Ю.Т.

позивач ОСОБА_1

відповідач Акціонерне товариство «Національна суспільна телерадіокомпанія України»

апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , на рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 28 липня 2022 року

головуючий в суді першої інстанції суддя Літвінова О.Г.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом.

Позивачка просила:

- визнати незаконним та скасувати наказ філії Акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України «Чернівецька регіональна дирекція» (далі філії АТ «НСТУ «Чернівецька регіональна дирекція») №14-к від 10 лютого 2021 року «Про звільнення ОСОБА_1 » та наказ №20-к від 22 лютого 2021 року «Про внесення змін до наказу філії АТ «НСТУ «Чернівецька регіональна дирекція» від 10 лютого 2021 року №14-к «Про звільнення ОСОБА_1 », яким ОСОБА_1 звільнено з посади керівника групи відділу виробництва тематичного та національного контенту 22 лютого 2021 року у зв`язку із відмовою від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці на підставі пункту 6 частини 1 статті 36 КЗпП України;

- поновити ОСОБА_1 на роботі;

- стягнути середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позову зазначала, що 1 серпня 2001 року її було прийнято на роботу на посаду редактора відділу по підготовці передач для дітей та юнацтва у Чернівецьку обласну державну телерадіокомпанію.

16 вересня 2020 року наказом філії АТ «НСТУ «Чернівецька регіональна дирекція» № 167-К «Про переміщення працівників» позивачку було переведено з 16 вересня 2020 року до відділу виробництва тематичного та національного контенту вказаної філії.

Наказом АТ «НСТУ» від 9 листопада 2020 року № 621 « Про введення в дію змін до штатного розпису АТ «НСТУ» введено в дію з 15 лютого 2021 року зміни до штатного розпису АТ «НСТУ» відповідно до рішення правління АТ «НСТУ» від 9 листопада 2020 року № 217.

На виконання пункту 2.4 колективного договору АТ «НСТУ» на 2018-2023 роки листом від 12 листопада 2020 року № 04.1.-9/346х63 повідомлено голову спеціального представницького органу АТ «НСТУ» Косяченка О.І. про заплановане проведення змін істотних умов праці у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці у відокремлених структурних підрозділах АТ «НСТУ».

Позивачку було проінформовано про зміну істотних умов праці засобами поштового зв`язку, а саме направленням повідомлення від 8 грудня 2020 року.

22 лютого 202-1 року філією видано наказ «20-к « Про внесення змін до наказу філії АТ «НСТУ» «Чернівецька регіональна дирекція» від 10 лютого 2021 року № 14-к «Про звільнення ОСОБА_1 » у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю, з 11 лютого 2021 року по 20 лютого 2021 року.

Вважала таке звільнення незаконним.

У відповідача мало місце не зміна істотних умов правці, а скорочення та створення нових посад, а це вимагає застосування зовсім іншої процедури звільнення.

Аналіз посадових обов`язків та кваліфікаційних вимог посад керівника групи та оброблювача інформаційного матеріалу свідчить про те, що відбулася не зміна найменування посади, як було зазначено в повідомленні від 8 грудня 2020 року про зміну істотних умов праці, а фактично скорочення її посади, яка не підлягає скороченню, у спосіб, не передбачений законом та їй було запропоновано перейти на абсолютно нову посаду, яка не відповідає ні її спеціальності, ні кваліфікації, ні її посаді, що, на думку позивачки, є грубим порушення норм трудового законодавства зі сторони відповідача.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 28 липня 2022 року позов в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки звільнення позивачки з роботи з посади керівника групи відділу виробництва тематичного та національного контенту філії Акціонерного товариства Національна суспільна телерадіокомпанія України Чернівецька регіональна дирекція у зв`язку із відмовою від проходження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці, відповідно до пункту 6 частини 1 статті 36 КЗпП України відбулося відповідно до вимог чинного трудового законодавства, відсутні законні підстави для задоволення позову позивача в частині скасування оскаржуваних наказів філії АТ «НСТУ «Чернівецька регіональна дирекція», а також поновлення позивача на роботі.

Крім того, за відсутності законних підстав вважати, що звільнення позивача відбулося з порушенням вимог трудового законодавства, відсутні також підстави і для задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, яка є похідною від позовних вимог позивача про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі.

Позивачем без поважних причин пропущений встановлений законом строк позовної давності для звернення до суду із вказаним позовом.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , просить рішення суду першої інстанції скасувати та задовольнити позов в повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

З витягу зі штатного розпису вбачається, що посади з відділу виробництва тематичного та національного контенту були виведені та введені нові посади, що на думку позивача, доводить, що відбулись зміни в організації виробництва шляхом скорочення одних посад та введення інших, і не зміна істотних умов праці.

Відповідачем не доведено, що зміни істотних умов праці відбулись у законний спосіб, що мало місце лише перейменування посади, оскільки при порівнянні посадових інструкцій керівника групи та оброблювача інформаційного матеріалу встановлено, що перейменування посади керівника групи передбачало зміни її трудової функції.

Суд дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для поновлення строку на звернення до суду із вказаним позовом, оскільки позивачкою було докладено всіх можливих зусиль для поновлення свого порушеного права, вона своєчасно звернулася до суду, не ставилася зневажливо та недбало до захисту своїх прав, а відповідно вважала, що у зв`язку з цим не пропустила строк для звернення до суду із таким позовом.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

АТ «НСТУ, в інтересах якого діє Новак А.А., подав відзив на апеляційну скаргу.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Посилається на те, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а аргументи апеляційної скарги безпідставними.

Використання слів «ввести» і «вивести» при внесенні змін до штатного розпису з урахуванням всіх фактичних обставин справи не свідчить про скорочення штату та чисельності працівників відповідачем.

Позивачці також було змінено завдання та обов`язки, але в межах спеціальності та кваліфікації.

Зміна найменування посади та зміна завдань і обов`язків є законними у зв`язку з можливістю працівника продовжувати працювати у змінених умовах.

Роботодавець дотримався установленого законом порядку проведення зміни істотних умов праці.

Оскільки позивачка відмовилась працювати в нових умовах праці, то її звільнення на підставі пункту 6 частини 1 статті 36 КЗпП відповідає вимогам законодавства.

Право позивачки на працю відповідачем не порушено, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для поновлення її на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позивачка пропустила строк на оскарження наказу про звільнення її з роботи.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

Встановлено, що наказом філії від 16 вересня 2020 року № 167-К «Про переміщення працівників» ОСОБА_1 переміщено з вересня 2020 року до відділу виробництва тематичного та національного контенту філії.

Пунктом 4 рішенням правління AT НСТУ, оформленого протоколом від 9 листопада 2020 року № 217, вирішено відповідно до пункту 28, підпункту 15 пункту 66 Статуту акціонерного товариства Національна суспільна телерадіокомпанія України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2016 року № 1039 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 19 серпня 2020 року №737), рішення Наглядової ради від 26 липня 2018 (додаток № 3 до протоколу № 22, зі змінами), з урахуванням обґрунтування змін в організації виробництва і праці в AT НСТУ, що додається (додаток 3 до протоколу):

- внести з 15 лютого 2021 року зміни до штатного розпису AT НСТУ, затвердженого рішенням правління ПАТ НСТУ від 16 квітня 2018 року № 51 (у редакції рішення правління AT НСТУ від 14 вересня 2020 року № 208 зі змінами), що додаються;

- голові правління AT НСТУ (З.Г. Аласанія) та менеджерам (філій) філій AT НСТУ забезпечити здійснення заходів, передбачених законодавством та впровадження передбачених підпунктом 1 цього пункту змін.

Відповідно до обгрунтування змін організації виробництва і праці в AT НСТУ задля ефективності виконання покладених функцій працівниками відділу, рівномірного функціонального розподілу праці між працівниками та з метою уніфікації назв посад, що дозволить перейти до виробництва контенту за конвергентним принципом, тобто для усіх платформ мовника, працівникам відділу тематичного та національного контенту буде змінено найменування посад, завдання та обов`язки (в межах спеціальності, кваліфікації) та змінено розмір оплати праці.

Наказом AT НСТУ від 9 листопада 2020 року № 621 «Про введення в дію змін до штатного розпису AT НСТУ» введено в дію з 15 лютого 2021 року зміни до штатного розпису AT НСТУ відповідно до рішення правління AT НСТУ від 9 листопада 2020 року № 217.

Відповідно до змін штатного розпису відокремлених структурних підрозділів АТ НСТУ з 15 лютого 2021 року посада керівника групи відділу виробництва тематичного та раціонального контенту була виведена з штатного розпису. Також згідно вказаного штатного розпису було введено нову посаду оброблювача інформаційного матеріалу відділу виробництва тематичного та національного контенту.

Наказом AT НСТУ від 10 листопада 2020 року № 625 з метою належної організації заходів, пов`язаних зі змінами істотних умов праці (зміна найменування посад, завдань та обов`язків та розміру оплати праці (посадового окладу) у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці у відокремлених структурних підрозділах AT НСТУ визначено перелік необхідних дій, які необхідно здійснити, а також визначено відповідальних працівників.

Позивачку ОСОБА_1 було ознайомлено з рішенням правління AT НСТУ від 9 листопада 2020 року № 217 та з наказом від 10 листопада 2020 року № 625, про що свідчить підпис ОСОБА_1 вчинений на копіях вказаних документів.

На виконання пункту 2.4 Колективного договору AT НСТУ на 2018-2023 роки листом AT НСТУ від 12 листопада 2020 року № 04.1 -9/3463 повідомлено голову спільного представницького органу AT НСТУ ОСОБА_3 про заплановане проведення змін істотних умов праці (зміна найменування посад, завдань та обов`язків та розміру оплати праці (посадового окладу) у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці у відокремлених структурних підрозділах AT НСТУ .

Повідомленням від 8 листопада 2020 року про зміну істотних умов праці поінформовано ОСОБА_1 про зміну істотних умов праці, а саме:

- про те, що найменування посади керівника групи відділу виробництва тематичного та національного контенту змінюється на оброблювача інформаційного матеріалу відділу виробництва тематичного та національного контенту;

- зміну завдань та обов`язків, які викладено у проекті посадової інструкції, що додається до повідомлення.

Окремо зазначено, що у разі відмови від продовження роботи в нових умовах праці трудовий договір буде припинено на підставі пункту 6 частини першої статті 36 КЗпП України.

У зв`язку із тим, що позивачка ОСОБА_1 станом на 10 лютого 2021 року не надала згоди на продовження роботи у нових умовах праці, продюсер (філії) надав менеджеру (філії) подання, в якому просив звільнити позивача 12 лютого 2021 року.

10 лютого 2021 року філією видано наказ № 14-к про звільнення ОСОБА_1 12 лютого 2021 року, у зв`язку з відмовою від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці на підставі пункту 6 частини першої статті 36 КЗпП України.

У зв`язку із відсутністю позивачки на робочому місці 12 лютого 2021 року та неможливістю у зв`язку з цим ознайомити її із наказом про звільнення того ж дня, наступного робочого дня відповідачем було підготовлено та в подальшому направлено повідомлення від 15 лютого 2021 року № 1 про необхідність отримання позивачкою її трудової книжки та копії наказу про звільнення. Вказане повідомлення отримано позивачкою 16 лютого 2021 року.

В подальшому, ОСОБА_1 надано листок непрацездатності від 11 лютого 2021 року серії АДЗ № 963366.

У зв`язку з вищенаведеним, 22 лютого 2021 року філією видано наказ № 20-к «Про внесення змін до наказу і філії AT НСТУ Чернівецька РД» від 10 лютого 2021 року №14-к «Про звільнення ОСОБА_1 » у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю ОСОБА_1 з 11 лютого 2021 року по 20 лютого 2021 року, а саме:

1. Внести до наказу філії AT НСТУ Чернівецька РД від 10 лютого 2021 року №14-к «Про звільнення ОСОБА_1 » такі зміни:

1)у пункті 1 слова та цифри 12 лютого 2021 року замінити словами та цифрами 22 лютого 2021 року ;

2)у пункті 2 слова та цифри 5 календарних днів за робочий рік з 6 травня 2020 року по 12 лютого 2021 року, всього в кількості 52 календарних дні замінити словами та цифрами 6 календарних днів за робочий рік з 6 травня 2020 року по 22 лютого 2021 року, всього в кількості 53 календарних днів.

З наказом від 22 лютого 2021 року № 20-к позивачка ознайомилась, про що свідчить її підпис в цьому документі.

При ознайомлені із наказом № 20-к «Про внесення змін до наказу філії AT НСТУ Чернівецька РД» від 10 лютого 2021 року №14-к «Про звільнення ОСОБА_1 », позивачку було ознайомлено із наказом від 10 лютого 2021 року № 14-к «Про звільнення ОСОБА_1 ». Із вказаним наказом позивачка ознайомилася, однак проставити особистий підпис про ознайомлення відмовилася. Про факт відмови від проставлення підпису про ознайомлення із вказаним наказом складено акт від 22 лютого 2021 року.

Відповідачем 20 травня 2022 року у відзиві на позову заяву ОСОБА_1 заявлено про застосування строку позовної давності.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній відповідає зазначеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства України.

Помилковим є висновок суду першої інстанції про недоведеність позивачем по суті вимог про незаконність його звільнення з роботи.

Суд першої інстанції, дійшовши такого висновку, не врахував наступні обставини.

Згідно з частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Отже, під час розгляду спору суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Частиною шостою статті 43 Конституції України передбачено, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений змістом статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до частини третьої статті 32 КЗпП України у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Зміна істотних умов праці (розміру оплати праці, тривалості робочого часу, режиму роботи, зміну розрядів і найменування посад) може бути визнана законною тільки в тому випадку, якщо буде доведена наявність змін в організації виробництва і праці.

Зміною істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою, викликаною змінами в організації виробництва і праці, визнається раціоналізація робочих місць, введення нових форм організації праці, впровадження передових методів тощо.

Попередження - це пропозиція працівникові продовжувати роботу після того, як власник з додержанням встановленого строку змінить істотні умови праці. Працівник може цю пропозицію прийняти і продовжувати роботу при змінених істотних умовах праці, а може відмовитися від продовження роботи у зв`язку із змінами істотних умов праці.

Згідно з частиною третьою статті 32 КЗпП України в межах спеціальності, кваліфікації і посади, обумовленої трудовим договором, зміна істотних умов праці: систем і розмірів оплати, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміни розрядів і найменування посад та інших - допускається за умови, що це викликано змінами в організації виробництва і праці та що про ці зміни працівник був повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо при розгляді трудового спору буде встановлено, що зміна істотних умов трудового договору проведена не у зв`язку зі зміною в організації виробництва і праці на підприємстві, в установі, організації, то така зміна з урахуванням конкретних обставин може бути визнана судом неправомірною з покладенням на власника або уповноважений ним орган обов`язку поновити працівникові попередні умови праці (див. пункт 31 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів»).

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці.

Отже, якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 частини першої статті 36 КЗпП України.

Пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України передбачено право власника або уповноваженого ним органу на розірвання трудового договору у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Факт скорочення посади виключає звільнення за пунктом 6 частини першої статті 36 КЗпП України, оскільки відсутні передбачені частиною третьою статті 32 КЗпП України обставини.

Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 11 травня 2021 року у справі № 317/182/19-ц (провадження № 61-231св21), правовідносини у якій є подібними правовідносинам у цій справі.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 761/11887/15-ц (провадження № 61-15506сво18) зроблено висновок, що звільнення працівника на підставі пункту 6 частини першої статті 36 КЗпП України у зв`язку із його відмовою від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці не можна відносити ні до звільнення працівника за його ініціативою, ні до звільнення працівника за ініціативою роботодавця. Зазначена підстава припинення трудового договору є окремою самостійною підставою для припинення трудового договору, яка обумовлена відсутністю взаємного волевиявлення його сторін, недосягненням ними згоди щодо продовження дії трудового договору. Підставою для звільнення працівника за пунктом 6 частини першої статті 36 КЗпП України є його відмова від продовження роботи в нових умовах праці після спливу двомісячного строку з часу ознайомлення з відповідним повідомленням.

При зміні істотних умов праці посада, яку обіймає працівник, залишається у штатному розписі, але змінюються умови трудового договору - система та розмір оплати праці, режим роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміна розрядів і найменування посад без зміни трудової функції тощо, тобто зміни, які ведуть до звуження чи розширення трудової функції працівника за укладеним з ним трудовим договором, дія якого продовжується.

Зміна істотних умов праці не передбачає ліквідації трудової функції працівника та виведення посади зі штату. Водночас зміна в організації виробництва і праці, наслідком якої є скорочення штату або чисельності працівників, означає, що посада, яку раніше обіймав працівник, виводиться із штатного розпису.

Отже, зміна істотних умов праці, передбачена частиною третьою статті 32 КЗпП України, за своїм змістом не тотожна звільненню у зв`язку із зміною в організації виробництва і праці, скороченням чисельності або штату працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу, оскільки передбачає продовження роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою, але з новими умовами праці.

Аналізуючи наведені норми, слід дійти висновку, що зміна істотних умов праці відбувається за тією самою посадою, у тій самій установі, де працівник працював до такої зміни. Пропозиція обійняти інші посади не є зміною істотних умов праці.

Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 754/8595/17-ц, від 9 лютого 2022 року у справі № 607/4090/21 та від 17 березня 2021 року у справі № 317/183/19.

Факт скорочення посади виключає звільнення за пунктом 6 частини першої статті 36 КЗпП України, оскільки відсутні передбачені частиною третьою статті 32 КЗпП України обставини. Визначена частиною третьою статті 32 КЗпП України зміна істотних умов праці та, відповідно, припинення трудового договору за пунктом 6 частини першої статті 36 КЗпП України може мати місце тоді, коли посада працівника не скорочується, а лише змінюються істотні умови праці за цією посадою.

Такий висновок узгоджується із правовим висновком, викладеним у постановах Верховного Суду від 11 вересня 2020 року у справі № 215/2330/19 (провадження № 61-1145св20), від 11 травня 2021 року у справі № 317/182/19-ц (провадження № 61-231св21) та від 11 травня 2022 року у справі 317/161/19.

Відповідно до частини другої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Як вбачається з наявного в матеріалах справи витягу щодо змін до штатного розпису відокремлених структурних підрозділів АТ НСТУ, станом на 15 лютого 2021 року до штатного розпису філії АТ «НСТУ «Чернівецька регіональна дирекція» були внесені зміни, а саме посаду керівника групи відділу виробництва тематичного та раціонального контенту було виведено із штатного розпису, а в відділ виробництва тематичного та національного контенту було введено нову посаду оброблювача інформаційного матеріалу.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, дійшов висновку про те, що в АТ НСТУ мали місце обумовлені реорганізацією зміни в організації виробництва і праці, які потягли затвердження нового штатного розпису та скорочення, в тому числі, й посади керівника групи відділу виробництва тематичного та раціонального контенту, яку займала позивачка.

При цьому необґрунтованими є доводи відповідача про те, що на підприємстві відбулось не скорочення вищевказаної посади, яку займала позивачка, а лише зміна істотних умов праці, зокрема зміна найменування посади керівника групи відділу виробництва тематичного та раціонального контенту на посаду оброблювача інформаційного матеріалу вказаного відділу.

Дослідивши наявні у матеріалах справи посадові інструкції керівника групи відділу виробництва тематичного та раціонального контенту та оброблювача інформаційного матеріалу вказаного відділу філії АТ «НСТУ «Чернівецька регіональна дирекція», а також кваліфікаційні вимоги до зазначених посад, апеляційним судом встановлено те, що коло обов`язків керівника групи відділу виробництва тематичного та раціонального контенту та оброблювача інформаційного матеріалу є різним, як і кваліфікаційні вимоги до цих посад.

Отже, у справі, що переглядається, колегія суддів, враховуючи встановлені вище обставини, приходить до висновку, що у роботодавця відбулося не перейменування посади позивачки з керівника групи відділу виробництва тематичного та раціонального контенту на оброблювача інформаційного матеріалу відділу тематичного та національного контенту філії АТ «НСТУ «Чернівецька регіональна дирекція», та зміна істотних умов праці за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою чи зміна умов трудового договору, зокрема системи та розміру оплати праці, чи режиму роботи, а відбулася зміна трудової функції позивачки, з виведенням займаної нею посади - керівника групи відділу виробництва тематичного та раціонального контенту, тобто фактично у зв`язку із зміною організації виробництва і праці відбулося скорочення її посади (штату працівників), що могло бути підставою для звільнення працівника із займаної посади на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України з дотриманням гарантій, передбачених статтею 252 КЗпП України.

Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовою позицією, яку Верховний Суд виклав в постанові від 9 лютого 2022 року у справі № 607/4090/21.

Отже, факт внесення змін до штатного розпису, відповідно до яких посада керівника групи відділу виробництва тематичного та раціонального контенту, яку займала позивачка, була виведена зі штатного розпису з 15 лютого 2021 року, виключає можливість звільнення позивачки за пунктом 6 частини першої статті 36 КЗпП України, оскільки відсутні передбачені частиною третьою статті 32 КЗпП України обставини. Про визначену частиною третьою статті 32 КЗпП України зміну істотних умов праці та, відповідно, припинення трудового договору за пунктом 6 частини першої статті 36 КЗпП України можливо говорити тоді, коли посада працівника не скорочується, а лише змінюються істотні умови праці за цією посадою.

Отже, правові підстави для припинення з ОСОБА_1 трудового договору за пунктом 6 частини першої статті 36 КЗпП України у відповідача були відсутні, тому її позовні вимоги про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі є обґрунтованими.

Посилання відповідачем на дотримання роботодавцем встановленого трудовим законодавством порядку звільнення позивача спростовуються матеріалами справи.

Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом в постановах від 11 травня 2022 року у справі 317/161/19 та від 11 вересня 2020 року у справі № 215/2330/19.

Щодо пропуску позивачкою строку звернення до суду за захистом порушеного права

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивачка звернулася до суду за захистом своїх прав з порушенням строку, передбаченого статтею 233 КЗпП України, що є підставою для відмови

у задоволенні заявлених у справі вимог.

Правова природа строку звернення до суду дозволяє констатувати, що запровадження строку, у межах якого особа може звернутися до суду з позовом, обумовлена передусім необхідністю дотримання принципу правової визначеності, що є невід`ємною складовою верховенства права.

Забезпечення дотримання принципу правової визначеності потребує чіткого виконання сторонами та іншими учасниками справи вимог щодо строків звернення до суду, а від судів вимагається дотримуватися встановлених законом правил при прийнятті процесуальних рішень.

Порушення строку звернення до суду при визнанні судом зазначених позивачем причин пропуску неповажними є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Разом із тим, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позивач з неповажних причин пропустив строк звернення до суду, суд відмовляє в позові у зв`язку з пропуском строку звернення до суду.

Відповідно до частини першої статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк із дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Встановлені статтею 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін та поширюються на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору.

Відповідно до положень статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки.

Разом з тим, зазначеною нормою не передбачено визначеного переліку поважних причин для поновлення строку, оскільки їх поважність має визначатися в кожному випадку, залежно від конкретних обставин.

Як поважні причини пропущення строку, встановленого у частині першій статті 233 КЗпП України, мають кваліфікуватися ті, які об`єктивно перешкоджали чи створювали труднощі для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами та підтверджені належними доказами щодо неможливості такого звернення.

Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулася з позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

У будь-якому разі суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання цього принципу є гарантією того, що учасник справи, незалежно від рівня фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, має можливість забезпечити захист своїх прав та інтересів.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом в постанові від 15 вересня 2021 року у справі 414/2585/20.

У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № № 480/1449/18 викладено правовий висновок, в якому вказано, що якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. Оскільки при пропуску місячного і тримісячного строку у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд з`ясовує не лише причини пропуску строку, а всі обставини справи, права і обов`язки сторін.

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску місячного строку звернення до суду, передбаченого статтею 233 КЗпП України, позивачка посилається на те,що вона вже зверталася до суду з аналогічним позовом і справа тривалий час перебувала в провадженні суду.

Колегія суддів вважає безпідставним зазначений аргумент позивачки.

Судом першої та апеляційної інстанцій встановлено, що у березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до філії АК «НСТУ» «Чернівецька регіональна дирекція» про визнання наказу про звільнення з роботи незаконним та його скасування, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Рішенням Першотравневого районного суду міста Чернівці від 26 листопада 2021 року в задоволенні вказаного позову було відмовлено.

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 27 січня 2022 року провадження у вищевказаній справі за № 725/1589/21 було закрито у зв`язку з тим, що філія АК «НСТУ» «Чернівецька регіональна дирекція» не є юридичною собою, а тому не може виступати стороною у цивільному процесі.

З позовною заявою до належного відповідача АК «НСТУ» позивачка звернулася лише 14 лютого 2022 року, тобто майже через рік після ознайомлення з оскаржуваним наказом про звільнення 22 лютого 2021 року.

Колегія суддів зауважує, що юридична необізнаність позивача та її представника з нормами ЦПК України щодо визначення належного відповідача не може свідчити про поважність причин пропуску строку.

Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом в постанові від 26 березня 2020 року у справі №805/2688/18-а.

Окрім того, як вбачається з матеріалів справи, в ході розгляду справи № 725/1589/21 за позовом ОСОБА_1 до філії АК «НСТУ» «Чернівецька регіональна дирекція» про визнання наказу про звільнення з роботи незаконним та його скасування, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди в суді першої інстанції представником позивача було заявлено клопотання про заміну неналежного відповідача філії АТ «НСТУ «Чернівецька регіональна дирекція» на належного відповідача АК «НСТУ», однак ухвалою Першотравневого районного суду міста Чернівці від 4 листопада 2021 року у задоволенні вказаного клопотання було відмовлено в зв`язку із пропущенням строків подання такої заяви. Отже, ще під час розгляду справи № 725/1589/21 в суді першої інстанції позивачка знала про належного відповідача, а тому могла одразу ж після винесення судом такої ухвали звернутися із позовом до належного відповідача.

Однак, з позовною заявою до належного відповідача АК «НСТУ» позивачка звернулася майже через 4 місяці після винесення Першотравневим районним суду міста Чернівці ухвали від 4 листопада 2021 року.

ОСОБА_1 не надано доказів наявності реальних перешкод, які завадили позивачці звернутись з позовом до належного відповідача протягом одного місяця з моменту ознайомлення з наказом про звільнення або одразу ж після винесення Першотравневим районним суду міста Чернівці ухвали від 4 листопада 2021 року.

Безпідставним є також посилання позивачки на правову позицію, викладену Верховним Судом в постанові від 127 травня 2022 року у справі № 756/7222/18.

Як вбачається з вищевказаної постанови суду касаційної інстанції, останній зазначив про те , що фізична особа звернулась до належного суду з позовом про поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати майже одразу після закриття провадження у іншій справі за її аналогічним позовом та вважав, що у зв`язку з цим особа не пропустила строк для звернення до суду із таким позовом.

Однак у справі, яка розглядалася касаційним судом та у справі, яка переглядається, різні обставини, оскільки у даній справі обставина щодо неналежного відповідача була встановлена ще під час розгляду справи № 725/1589/21, що зобов`язувало позивачку одразу ж після того, як їй стало про це відомо, звернутись до суду із позовом до належного відповідача, а не через майже 4 місяці після встановлення таких обставин.

Враховуючи вищенаведене, аргументи апеляційної скарги щодо порушення відповідачем як роботодавцем норм трудового законодавства під час звільнення позивачки є обґрунтованими та знайшли своє підтвердження під час розгляду справи в апеляційному суді, проте у задоволенні позову необхідно відмовити в силу вимог статті 233 КЗпП України у зв`язку з пропуском строку звернення до суду за вирішенням трудового спору.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому слід змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В решті рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст.367,368,374, 375, 376,381,382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Змінити мотивувальну частину рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 28 липня 2022 року, виклавши її в редакції цієї постанови.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 2 вересня 2022 року.

Головуючий О.О. Одинак

Судді: М.І. Кулянда

І.М. Литвинюк