КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2022 року

м. Київ

єдиний унікальний номер судової справи 760/29613/19

номер провадження №22-ц/824/7603/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБерезовенко Р.В., Мостової Г.І.,
за участю секретаря судового засідання Потапьонок К.В.,
учасники справи: представник відповідачів ОСОБА_3,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника акціонерного товариства «ПроКредит Банк» Пономаренка Віктора Вікторовича

на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 15 лютого 2022 року /суддя Оксюта Т.Г./

у справі за позовом акціонерного товариства «ПроКредит Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором яка становить 2 737 302,04 грн., та складається з: 1 300 675,61 грн. - капітал; 991 95,35 грн. - проценти за неправомірне користування кредитом; 1 337 431,09 грн. - пеня.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 15 лютого 2022 року у задоволенні позову відмовлено./а.с. 182-184/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник АТ «ПроКредит Банк» Пономаренко В.В. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення скасувати, позовні вимоги задовольнити.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема те, що за умовами Рамкової угоди та Кредитного договору (разом із усіма змінами та додатками до них) передбачено, що Банк вправі вимагати дострокового погашення кредиту у разі прострочення погашення грошових зобов`язань за Кредитним договором тривалістю більше ніж 3 (три) банківські дні. Направлення Банком вимоги у 2012 році не припинило дії Рамкової угоди та Кредитного договору, а також договору поруки, оскільки на той момент між позичальником та Банком було врегульовано питання пропуску строку погашення. Вказував, що Банк скористався своїм правом та змінив строки проведення повного дострокового погашення Боржником. Відповідач погасив заборгованість що утворилась на дату чергового погашення чим поновив графік погашень, встановлений раніше. Крім того, вказував, що Договором поруки встановлено, що порука діє протягом усього часу дії, встановленого Рамковою угодою ліміту строку кредитування та до моменту припинення строку дії Рамкової угоди, належного виконання усіх зобов`язань позичальника. Непред`явлення Кредитором вимоги про погашення Поручителем заборгованості позичальника не тягне за собою припинення поруки. Щодо строку позовної давності, вказував, що за захистом свого порушеного права АТ «ПроКредит Банк» звернувся до суду у вересні 2019 року, тобто без пропуску строку позовної давності.

Апелянт в судове засідання не з`явився, про час та дату судового розгляду повідомлений належним чином, тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за їх відсутності у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились у судове засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судове рішення скасуванню з ухваленням рішення про стягнення заборгованості лише з ОСОБА_1 , на підставі наступного.

Судом встановлено, що 28.04.2004 року між АТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_1 було укладено рамкову угоду №1850, відповідно до умов якої позивач здійснив кредитування відповідача ОСОБА_1 на підставі наступних кредитних договорів.

Між АТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання траншу №1.35511/1850 від 31.10.2007 року, згідно якого відповідачу було надано кредит в сумі 90000 доларів США, з процентною ставкою 12,50% (відповідно до договору №7 від 16.01.2017 року про внесення змін до договору про надання траншу №1.35522/FW105.428 від 31.10.2007 року, розмір процентної ставки з 17.01.2019 року та до кінця строку дії договору встановлено на рівні 14,5%), строком на 84 місяці.

В забезпечення виконання зобов`язань відповідача ОСОБА_1 31.10.2007 року між АТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки №1850-ДП2, відповідно до умов якого поручитель поручилась перед кредитором за виконання усіх зобов`язань позичальника ОСОБА_1 у їх повному обсязі як солідарний з позичальником боржник.

Встановлено, що банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором в повному обсязі та здійснив видачу кредитних коштів.

ОСОБА_1 скористався кредитними коштами та свої зобов`язання за договором про надання траншу №1.35511/1850 від 31.10.2007 року, який є невід`ємною частиною рамкової угоди №1850 від 28.04.2004 року належним чином не виконав.

Умовами вищевказаного договору про внесення змін та доповнень до Рамкової угоди від 31.10.2007 року передбачено, що кредитор вправі вимагати дострокового погашення кредиту у разі прострочення погашення грошових зобов`язань за цим договором тривалістю більш ніж 3 (три) банківські дні (п.п. 8.2.1).

Водночас умовами вищевказаного договору про внесення змін та доповнень до Рамкової угоди від 31.10.2007 року передбачено, що при прострочені погашення грошових зобов`язань за цим договором тривалістю більше ніж 30 днів позичальник зобов`язаний повністю дострокового погасити кредит не пізніше ніж через три банківські дні з дати настання тридцятого дня прострочення незалежно від того, чи кредитор пред`явив йому вимогу, якщо інше не буде погоджено з кредитором.

02.04.2019 року відповідачу ОСОБА_1 було направлено вимогу про повне дострокове погашення кредиту, яка була отримана ним 04.04.2019 року.

Також судом встановлено, що вимога про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором була пред`явлена ще раніше - 04.04.2012 року, чим банком вперше змінено строк виконання основного зобов`язання (а.с. 109).

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, посилався на те, що пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені 04.04.2019 року, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня, зазначеного кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту як кінцевого строку виконання її умов, оскільки звернення з вимогою про дострокове повернення кредиту змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що у відповідності до вимог п. 8.2.1 кредитного договору днем пред`явлення вимоги про дострокове повернення суми кредиту з відсотками за користування кредитом, і відповідно строк виконання зобов`язань за кредитним договором в повному обсязі, є 04.04.2012 року.

Після вказаної дати, у зв`язку з направленням відповідачу ОСОБА_1 письмового повідомлення з вимогою про дострокове погашення всієї заборгованості позивач втратив можливість нарахування та стягнення з відповідача відсотків згідно з умовами кредитного договору, оскільки, нарахування процентів за користування кредитними коштами, неустойки поза строком дії кредитного договору не передбачено.

Також судом першої інстанції встановлено, що позов подано до суду лише 25.10.2019 року, тобто з пропуском строку позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Щодо вимог позовних вимог до ОСОБА_2 , судом першої інстанції також відмовлено, оскільки вимогу до поручителя про виконання нею солідарного з боржником зобов`язання за договором може бути пред`явлено в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку виконання основного зобов`язання або сплати щомісячних чергових платежів. У разі пред`явлення банком вимоги до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку виконання основного зобов`язання, в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, порука припиняється.

Зважаючи на те, що Банком 04.04.2012 року було направлено вимогу про повне дострокове погашення кредиту банк повинен був протягом шести місяців звернутися з вимогою до поручителя про виконання основного зобов`язання.

Таким чином, звернувшись до суду з позовом про стягнення боргу за вказаним кредитним договором у жовтні 2019 року, банк пропустив строк позовної давності за вимогами про стягнення суми кредиту та відсотків за користування кредитом.

У задоволенні вимог про стягнення пені в сумі 1337431,09 грн. також відмовлено, оскільки частиною 2 статті 258 ЦК України передбачено, що до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність тривалістю один рік.

Однак з таким висновком суду погодитись не можна з наступних підстав.

Судом встановлено, що 28.04.2004 року між АТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_1 було укладено рамкову угоду №1850, відповідно до умов якої позивач здійснив кредитування відповідача ОСОБА_1 на підставі наступних кредитних договорів. /а.с. 5/

04.04.2012 року ОСОБА_1 було направлено вимогу про повне дострокове погашення кредиту.

Водночас, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що після вказаної вимоги, згідно фактичного погашення заборгованості, ОСОБА_1 продовжив сплачувати кошти згідно графіку погашень до 2019 року.

Крім того, не враховано також судом першої інстанції і те, що відносини між сторонами на підставі рамкової угоди №1850 продовжили існувати.

17.10.2014 р. відбулось внесення змін до договору траншу /а.с. 28/ змінено строк користування кредитом та проценти, викладено графік погашення у новій редакції.

16.01.2017 р. внесено зміни до договору траншу, змінено строк користування кредитом та проценти, викладено графік погашення у новій редакції. /а.с. 31/

Останнє погашення за договорами відбулось 24.07.2019 р. /а.с. 41/

02.04.2019 року відповідачу ОСОБА_1 було направлено вимогу про повне дострокове погашення кредиту, яка була отримана ним 04.04.2019 року.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк, одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право на звернення стягнення на предмет застави.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно п. 4.2 договору про внесення змін та доповнень до Рамкової угоди від 31.10.2007 року проценти обчислюються у валюті кредиту за процентною ставкою, встановленою відповідним кредитним договором, від суми залишку кредиту за кожен день користування залишком кредиту, виходячи із 360 календарних днів у році, з моменту видачі кредиту до моменту повного погашення кредиту.

Відповідно до п.п. 4.4 договору, у випадку прострочення погашення кредиту, позичальник сплачує проценти за неправомірне користування кредитом у розмірі, що дорівнює визначеним відповідним кредитним договором процентам за користування даним кредитом за кожен календарний день прострочення, які обчислюються за методом «факт/360» від суми залишку кредиту, строк погашення кого настав, з дати виникнення заборгованості до дати повного її погашення.

Відповідно до п. 10.2 договору, у випадку прострочення встановлених цим договором строків погашення грошових зобов`язань позичальник сплачує кредитору штрафну пеню у розмірі 0,5% від суми непогашеної заборгованості, але не менше ніж 15 грн. у еквіваленті валюти кредиту за кожний календарний день прострочення, включаючи день повного погашення заборгованості.

У зв`язку з порушенням відповідачем умов кредитного договору, у відповідача ОСОБА_1 утворилась заборгованість за вказаним кредитним договором яка становить 2737302,04 грн., та складається з: 1300675,61 грн. - капітал; 99195,35 грн. - проценти за неправомірне користування кредитом; 1337431,09 грн. - пеня.

Не звертався ОСОБА_1 до суду першої інстанції із заявами про застосування строку позовної давності, оскільки така заява здійснена поручителем ОСОБА_2 , на що суд першої інстанції також уваги не звернув, застосувавши строк позовної давності щодо позичальника, враховуючи вимогу банку від 04.04.2012 року. Як і не звернув уваги на укладені відповідачем додаткові угоди з банком після 2012 року.

Таким чином, апеляційний суд доходить висновку про стягнення з ОСОБА_1 вказаної заборгованості.

Крім того, згідно ч. 2 ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

В забезпечення виконання зобов`язань відповідача ОСОБА_1 31.10.2007 року між АТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки №1850-ДП2, відповідно до умов якого поручитель поручилась перед кредитором за виконання усіх зобов`язань позичальника ОСОБА_1 у їх повному обсязі як солідарний з позичальником боржник.

Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Водночас, з моменту направлення Банком 04.04.2012 року вимоги боржнику ОСОБА_1 про повне дострокове погашення кредиту банк повинен був протягом шести місяців звернутися з вимогою до поручителя про виконання основного зобов`язання.

З вимогою до поручителя Банк не звертався, що підтверджується матеріалами справи.

Водночас, змінюючи умови угоди, вносячи зміни 17.10.2014 р. до договору траншу /а.с. 28/ змінюючи строк користування кредитом та проценти, викладаючи графік погашення у новій редакції та 16.01.2017 р. /а.с. 31/ жодних додаткових угод з поручителем не укладалось, як це передбачено п. 4.3 Договору поруки № 1850-ДП2 від 31 жовтня 2007 р./а.с.50/

Таким чином, в додаткових угодах до кредитних договорів, укладених без згоди поручителя, закладені умови, що всупереч положенням частини першої статті 559 ЦК України збільшують обсяг відповідальності поручителя, зокрема збільшуючи процентну ставку до 14, 5% /а.с. 31/ на відміну від умов договору встановлених у 2007 році -12, 5 % /а.с. 13/.

Отже, апеляційний суд доходить висновків, про відмову у солідарному стягненні, та про відмову у задоволенні позову до ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, розподілу підлягають судові витрати, оскільки позов та апеляційну скаргу задоволено частково, судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції стягуються з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «ПроКредит Банк» в сумі 20 529,76 грн., у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції в сумі 30 794, 65 грн.

Керуючись ст.ст. 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника акціонерного товариства «ПроКредит Банк» Пономаренка Віктора Вікторовича на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 15 лютого 2022 року - задовольнити частково.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 15 лютого 2022 року - скасувати.

Позов акціонерного товариства «ПроКредит Банк» в частині вимог до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «ПроКредит Банк» заборгованість за договором про надання траншу №1.35511/1850 від 31.10.2007 року, який є невід`ємною частиною Рамкової угоди №1850 від 28.04.2004 року яка складається з 1 300 675,61 грн. - капітал; 99 195,35 грн. - проценти за неправомірне користування кредитом; 1 337 431,09 грн. - пеня.

Всього стягнути 2 737 302,04 /два мільйони сімсот тридцять сім тисяч триста дві гривні чотири копійки/ грн.

Судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції розподілити наступним чином:

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «ПроКредит Банк» судовий збір в сумі 20 529,76 грн.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції розподілити наступним чином:

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «ПроКредит Банк» судовий збір в сумі 30 794, 65 грн.

У задоволенні позову акціонерного товариства «ПроКредит Банк» в частині вимог до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Дані сторін:

Позивач: Акціонерне товариство «ПроКредит Банк», , місцезнаходження за адресою: м. Київ, проспект Перемоги, 107-А;

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: