Єдиний унікальний номер 725/337/22
Номер провадження 6/725/3/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2022 року Першотравневий районний суд м.Чернівців

в складі:

головуючої судді Піхало Н. В.

за участю секретаря судового засідання Соник А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , заінтересовані особи: АТ КБ «ПриватБанк», Відділ примусового виконання рішень УЗПВР у Чернівецькій області, Дніпровський відділ Державної виконавчої служби м.Камянського Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України, -

ВСТАНОВИВ :

У січні 2022 року заявник ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, в якій просив скасувати ухвалу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03 червня 2015 року у справі №209/2456/15-ц про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

В обґрунтування заяви вказував, що заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16 вересня 2014 року з нього та ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором від 29 лютого 2008 року в розмірі 331 947, 31 долар США, що за курсом НБУ станом на 9 липня 2014 року складало 3 867 186 грн. 16 коп. та 3 654 грн. судового збору. Дане судове рішення пред`явлено до примусового виконання до Дніпровського відділу ДВС Дніпродзержинського МУЮ Дніпропетровської області та відкрито виконавче провадження № 47472759 від 7 травня 2015 року.

В подальшому, з метою виконання вищевказаного рішення суду, ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 3 червня 2015 року за поданням головного державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського МУЮ у Дніпропетровській області встановлено тимчасове обмеження боржнику ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 у праві виїзду за межі України до виконання зобов`язання у виконавчому провадженні ВП 47472759 від 7 травня 2015 року за примусовим виконанням виконавчого листа, виданого Шевченківським районним судом м. Чернівці про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 2867186 грн. 31 коп.

Також зазначала, що постановою державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського МУЮ у Дніпропетровській області від 22 червня 2015 року виконавчий документ направлено за належністю до ВПВР УДВС ГТУЮ у Чернівецькій області за місцем реєстрації боржника.

29 червня 2016 року відділ примусового виконання рішень УЗПВР у Чернівецькій області винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі ч.5 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» й відповідно з дня повернення виконавчого листа він повторно стягувачем до викання не пред`являвся та пропущено строк пред`явлення виконавчого документу до виконання.

При цьому, ухвала Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 3 червня 2015 року, якою встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон продовжує діяти, що в свою чергу порушує її право на свободу пересування.

Також вказував, що його дружина ОСОБА_4 нещодавно отримала серйозну травму, внаслідок якої для повноцінного лікування та відновлення здоров`я потребує лікування за кордоном, що підтверджується долученим до матеріалів справи копією медичного висновку №1156 від 10 грудня 2021 року, виданим КНТ «Центр первинної медико-санітарної допомоги «Роща». Проте зважаючи на наявність тимчасового обмеження на виїзд за межі України, він не може супроводжувати свою дружину під час закордонного лікування, що значно порушує його права.

Посилаючись на вказане, просила згідно положень ст.441 ЦПК України скасувати тимчасове обмеження її права на виїзд за кордон, встановлене ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 3 червня 2015 року

У судове засідання заявниця не з`явилася, однак від її представника ОСОБА_2 надійшла заява, в якій просила слухати справу у її відсутність, а також вказала, що заяву підтримує в повному обсязі та просила про її задоволення.

Від представника Відділу примусового виконання рішень УЗПВР у Чернівецькій області надійшла заява про розгляд справи без їх участі, та просили прийняти рішення на розсуд суду.

Інші учасники процесу в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 441 ЦПК України, суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Суд розглядає заяву про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням сторін та інших заінтересованих осіб за обов`язкової участі державного (приватного) виконавця ( ч. 6 ст. 441 ЦПК України).

Оскільки учасники для розгляду поданої зави в судове засідання не з`явилися, однак були повідомлені належним чином та подали відповідні заяви, суд вважає за можливе провести її розгляд у відсутності сторін.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України судове засідання проводилось без технічної фіксації.

Дослідивши матеріали заяви про про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України, суд приходить до наступного.

Так, відповідно до ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Зокрема, з матеріалів справи убачається, що заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16 вересня 2014 року з ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приват Банк» стягнуто в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором від 29 лютого 2008 року в розмірі 331 947 , 31 долар США, що за курсом НБУ станом на 9 липня 2014 року складало 3 867 186 грн. 16 коп. та 3 654 грн. судового збору.

Дане сурове рішення набрало законної сили та було пред`явлено до примусового виконання до Дніпровського відділу ДВС Дніпродзержинського МУЮ Дніпропетровської області й відповідно 7 травня 2015 року відкрито виконавче провадження № 47472759.

В подальшому, ухвалою Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 3 червня 2015 року за поданням головного державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського МУЮ у Дніпропетровській області встановлено тимчасове обмеження боржнику ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у праві виїзду за межі України до виконання зобов`язання у виконавчому провадженні ВП 47472759 від 7 травня 2015 року за примусовим виконанням виконавчого листа, виданого Шевченківським районним судом м, Чернівці про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 2867186 грн. 31 коп.

22 червня 2015 року постановою державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського МУЮ у Дніпропетровській області виконавчий документ направлено за належністю до ВПВР УДВС ГТУЮ у Чернівецькій області за місцем реєстрації боржника.

За наслідками проведення виконавчих дій з примусового виконання рішення суду, 29 червня 2016 року відділом примусового виконання рішень УЗПВР у Чернівецькій області винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі ч. 5 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», що також підтверджується відповідним витягом (а.с. 38-39).

Крім того, згідно листа від 27 грудня 2021 року № 10857, Відділ примусового виконання рішень УЗПВР у Чернівецькій області повідомив, щовиконавче провадження №47138759 з примусового виконання виконавчого листа №727/7401/14-ц від 29 вересня 2014 року, виданого Шевченківським районним судом м. Чернівці завершено 29 червня 2016 року на підставі п. 2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із відсутністю у боржника майна та матеріали виконавчого провадження відсутні (знищені) у зв`язку із закінченням строку їх зберігання (а.с. 11).

При цьому, дані про те, що з дня повернення виконавчого листа він повторно пред`являвся стягувачем до викання в матеріалах справи відсутні.

Частиною 5 ст.441 ЦПК України визначено, що суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Статтею 33 Конституції України визначено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Таким чином, заборона виїзду за кордон є одним з найсуворіших заходів, що сприяє примусовому виконанню судових рішень, так як пов`язаний з обмеженням конституційного права людини на вільне пересування та вибір місця проживання.

Отже, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року по справі № 331/8536/17-ц.

Зокрема, Верховний Суд у постанові № 331/8536/17 від 28 жовтня 2020 року, виклав правову позицію, яка полягає у наступному, "тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

У справі «Гочев проти Болгарії» Європейський Суд підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, яке обмежують свободу пересування наступним чином: у відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку із неоплаченими боргами, Європейський Суд у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише остільки, оскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (див. рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003 року за справою «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга N 66485/01, §§ 78-82).

Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (див. рішення Європейського Суду за справою «Луордо проти Італії » (Luordo v. Italy), скарга N 32190/96, § 96, ECHR 2003-IX), рішення Європейського Суду за справою «Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини» (Foldes and Foldesne Hajlik v. Hungary), скарга N 41463/02, § 35, ECHR 2006, рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», § 121).

Надалі у пункті 50 вказаного рішення Європейський Суд з прав людини підкреслив, що у будь-якому випадку влада країни зобов`язана забезпечити те, що порушення права особи залишати його або її країну було від самого початку і протягом всієї тривалості - виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Влада не може продовжувати на довготривалі строки заходи, що обмежують свободу пересування особи без регулярної перевірки їх обґрунтованості (див. вказане вище рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», §124 і вказане вище рішення Європейського Суду «Фельдеш и Фельдешне Хайлик против Венгрии», §35). Така перевірка має, як правило, проводитися судами принаймі, в останній інстанції, оскільки вони забезпечують найкращі гарантії незалежності, неупередженості й законності процедури (див. Рішення Європейського Суду від 25 січня 2007 року за справою «Сіссаніс проти Румунії»), скарга № 23468/02, § 70).

Охоплення судової перевірки має дозволити суду взяти до уваги всі фактори, що відносяться до справи, включаючи ті, що стосуються співмірності обмежувального заходу (див. з необхідним змінами Рішення Європейського Суду від 23 червня 1981 р. за справою «Ле Конт, Ван Лейвен і Де Мейере проти Бельгії» (Le Compte, Van Leuven and De Meyere v. Belgium), Series A, N 43, §60)...».

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що застосовуючи статтю 2 Протоколу 4 до Конвенції та практику Європейського суду з прав людини, які є джерелом права в Україні, суд зобов`язаний забезпечити, щоб порушення права особи залишати країну було виправданим та пропорційним за будь-яких обставин."'

При цьому, порядок здійснення права громадян України на виїзд з України, в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері регулює Закон України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України".

Зокрема, згідно ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України» громадянину України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта у випадках, якщо діють неврегульовані аліменти, договірні чи інші невиконані зобов`язання - до виконання зобов`язань, або розв`язання спору за погодженням сторін у передбаченому законом випадках, або забезпечення зобов`язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Статтею 6 даного Закону встановлено вичерпний перелік підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, зокрема, коли громадянин України ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов`язань.

Протоколом №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, який ратифіковано Законом України N 475/97-ВР від 17.07.97 р., у статті 2 передбачено, що кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Примусове виконання рішень судів в Україні покладається на державну виконавчу службу (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені у Законі України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року р. № 1404-VIII.

За змістом п.19 ч.3 ст.18 вказаного Закону державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язань за рішенням.

Виходячи з викладеного, законом встановлено можливість тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а при ухиленні боржника від їх виконання. Право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань.

Під ухиленням боржника від виконання зобов`язань, покладених рішенням суду, слід розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини.

Поряд з цим, про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ч.6 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; не надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Разом з тим, як встановлено судом,29 червня 2016 року відділом примусового виконання рішень УЗПВР у Чернівецькій області винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі ч.5 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», що також підтверджується відповідним витягом (а.с38-39).

Однак, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що стягувач з дня повернення виконавчого листа у 2015 році, станом на день розгляду заяви та подачі заяви до суду (січень березень 2022 року) повторно пред`являв виконавчий документ до виконання й відповідно звертався до суду із заявою про поновлення строків пред`явлення виконавчого листа до виконання. Також у матеріалах справи відсутні докази умисного невиконання заявником рішення суду.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги заявника про скасування обмеження у праві виїзду за межі України законні та обґрунтовані, оскільки виконавче провадження з примусового виконання рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці в рамках якого до неї було застосовано тимчасову заборону на виїзд за кордон завершено 29 червня 2016 року на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» й відповідно на даний час встановлене обмеження, яке повинно мати тимчасовий характер, та не може діяти протягом тривалого часу, у тому числі й з урахуванням даних про повернення виконавчого документу стягувану та відсутність даних щодо його повторного пред`явлення, порушує його право на свободу пересування, атому заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 33 Конституції України, ст. 441 ЦПК України, ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: АТ КБ «ПриватБанк», Відділ примусового виконання рішень УЗПВР у Чернівецькій області, Дніпровський відділ Державної виконавчої служби м.Камянського Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України задовольнити.

Скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 мешканця АДРЕСА_1 , встановленого ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03 червня 2015 року у справі №209/2456/15-ц про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці Н. В. Піхало