Номер провадження: 22-ц/813/3588/22
Справа № 523/9279/19
Головуючий у першій інстанції Аліна С. С.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.08.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.,

за участю секретаря Сидоренко А.О.,

розглянувши у спрощеному порядку за відсутністю учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 11 травня 2021 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Одеської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст заяви.

До Суворовського районного суду м. Одеси надійшла заява ОСОБА_1 , заінтересована особа: Одеська міська рада в якій просить встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 з спадкодавцем ОСОБА_2 з 2000р. по день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заявниця ОСОБА_1 обґрунтувала свою заяву тим, що вона є донькою ОСОБА_2 , яка ІНФОРМАЦІЯ_2 померла.

Заявниця в своїй заяві зазначила про те, що вона постійно проживала разом із матір`ю по день її смерті, оскільки на початку 2000 року ОСОБА_2 важко захворіла (інсульт), доглядати за собою самостійно вона не могла. Заявниця вказує про те, що вона здійснювала за матір`ю догляд. Також, в своїй заяві зазначає про те, що інших дітей, окрім неї, у померлої не було, будь-які спори стосовно спадкового майна відсутні, вона фактично прийняла спадщину після смерті матері.

Однак, при зверненні до нотаріальної контори, заявниці ОСОБА_1 нотаріус роз`яснила, що в зв`язку із тим, що ОСОБА_2 була зареєстрована за іншою адресою, заявниця повинна в судовому порядку підтвердити факт постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Для підтвердження факту постійного проживання зі спадкодавцем заявницею надано наступні докази: акт від 28.05.2019 року, за підписами сусідів. Також заявниця ОСОБА_1 , зазначила про те, що вона особисто здійснила поховання матері, про що свідчить договір-замовлення на організацію та проведення поховання №130583 від 18.07.2012 року, укладений мною з КП «Спеціалізоване підприємство комунально-побутового обслуговування».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 11 травня 2021 року в позовну заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Одеська міська рада про встановлення факту, що має юридичне значення залишено без задоволення.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове, яким задовольнити заяву, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції помилково не прийняв акт від 28.05.2019р., оскільки він не завірений дільничим чи керівником (представниками) обслуговуючого кооперативу.

Сповіщення сторін.

У судове засідання, призначене на 10 серпня 2022 року, сторони у справі не з`явились, були належним чином сповіщені про дату, час та місце слухання справи.

10 серпня 2022 року від адвоката Черток О.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , надійшла заява про розгляд апеляційної скарги у відсутності скаржника та його представника.

10 серпня 2022 року від Одеської міської ради надійшла заява про розгляд справи за відсутності уповноваженої особи Одеської міської ради.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлено 22 серпня 2022 року, про що зазначено у вступній частині постанови Одеського апеляційного суду.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення заяви.

Фактичні обставини справи.

На підставі матеріалів справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, яке видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Одеського міського управління юстиції, актовий запис №6923 (а.с.12).

Заявниця ОСОБА_1 є донькою померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , факт родинних відносин підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_3 , серії НОМЕР_1 (а.с.10), свідоцтвом про шлюб, серії НОМЕР_2 (а.с.11).

В матеріалах справи міститься Акт від 28.05.2019р. з якого вбачається, що ОСОБА_1 проживала разом з ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , з 2000р. по день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 який було підписаний ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с.13).

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно із ч. 1 п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції послався на те, що оскільки акт від 28.05.2019р. не завірений дільничним чи керівником (представниками) обслуговуючого кооперативу, тому даний акт є неналежним доказом.

Таким чином, на думку суду першої інстанції, заявниця ОСОБА_1 не надала суду письмових доказів в обґрунтування своїх вимог, а саме факту постійного проживання ОСОБА_1 з спадкодавцем ОСОБА_2 з 2000р. по день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Також, суд першої інстанції вказав, що з матеріалів справи, а саме з довідки №13 від 15.04.2019р. вбачається про те, що ОСОБА_2 проживала та була зареєстрована в АДРЕСА_2 з 08.08.1988 р. по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с22).

Судом першої інстанції встановлено про те, що заявниця ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорта НОМЕР_3 , який виданий Суворовським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області (а.с.6-8).

Отже, на думку суду першої інстанції, заявниця не довела суду ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, тому враховуючи викладене, заява ОСОБА_1 , заінтересована особа: Одеська міська рада про встановлення факту, що має юридичне значення не підлягала задоволенню.

Однак з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може з огляду на таке.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статей 1216 та 1217 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав осіб; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18) зроблено висновок, що «юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18), зазначено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів».

Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду: від 19 червня 2019 року у справі № 752/20365/16-ц (провадження № 61-24660св18), від 05 грудня 2019 року у справі № 750/9847/18 (провадження № 61-18230св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 644/9753/19 (провадження № 61-14667св20), від 16 червня 2021 року у справі № 643/6447/19 (провадження № 61-14968св20).

Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Апеляційним судом досліджено матеріали справи та докази, які надані заявником ОСОБА_1 на підтвердження обставин, які викладені у заяві, а саме:

1) свідоцтво серії НОМЕР_1 від 24.10.1952р. про народження ОСОБА_7 (наразі - ОСОБА_1 ) (а.с. 10-11);

2) свідоцтво про смерть серії НОМЕР_4 від 18.07.2012р. про смерть ОСОБА_2 (а.с. 12);

3) акт від 28.05.2019р. №б/н (а.с. 13);

4) паспорт ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (а.с. 14-19);

5) договір-замовлення на організацію та проведення поховання №130583 від 18.07.2012р. (а.с. 20-20зворот);

6) свідоцтвом про поховання №007219 (а.с. 21);

7) довідка №13 про реєстрацію ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_2 (а.с. 22);

8) відповідь КНП «ЦПМСД №18» ОМР від 15.11.2019р. №01-01-12/681 (а.с. 36);

Вказані докази у сукупності підтверджують факт проживання ОСОБА_1 разом із матір`ю ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Посилання суду першої інстанції про неналежність такого доказу як акт від 28.05.2019р. не може бути прийнято колегією суддів до уваги, оскільки з акта вбачається завірення підписів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ОСОБА_6 представником ТОВ «Керуюча компанія «Суворовський», яка є житловою організацією, яка обслуговує даний житловий будинок.

Крім того, місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані заявником, та оцінені судом.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 76 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Установивши, що заявник надала належні та достатні докази, які підтверджують факт її проживання разом зі спадкодавцем ОСОБА_2 на час відкриття спадщини, апеляційний суд дійшов висновку про задоволення заяви.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Таким чином, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не довів обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки районного суду не відповідають обставинам справи, у зв`язку з чим є підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення заяви.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 11 травня 2021 року скасувати.

Ухвалити у справі нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Одеської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення, задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІНН НОМЕР_5 ) зі спадкодавцем ОСОБА_2 з 2000 року по день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 22 серпня 2022 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

А.І. Дришлюк