Номер провадження: 22-ц/813/2757/22
Головуючий у першій інстанції Прийомова О. Ю.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.03.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Вадовської Л.М.,

Погорєлової С.О.,

за участю секретаря Хухрова С.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, у відсутність учасників справи, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19 березня 2021 року у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеській області, про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільного спілкування з дитиною батьком та бабусею, які проживають окремо від неї,

встановив:

22 листопада 2018 року позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: орган опіки та піклування виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеській області, про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільного спілкування дитиною з батьком та з бабусею, які проживають окремо від неї.

29 березня 2019 року позивачі уточнили п.3 прохальної частини позовних вимог та просили суд: зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди щодо їх участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною, визначити спосіб їх участі у вихованні та спілкуванні з сином та онуком ОСОБА_4 наступним чином:

кожну першу та третю суботу місяця з 11-00 год. до 18-00 год.;

кожну другу та третю неділю місяця з 11-00 год. до 18-00 год.;

встановити, що кожного літа, коли дошкільний заклад не працює, син буде проживати з батьком на протязі тижня підряд;

стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору та послуг адвоката.

Свої вимоги позивачі обгрунтовували тим, що позивач ОСОБА_2 перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10.07.2017 року було розірвано.

Вказували, що від шлюбу позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1 мають малолітню дитину - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який наразі мешкає разом з матір`ю.

Разом з тим, стверджували, що незважаючи на те, що батько дитини добросовісно виконує свої обов`язки по утриманню дитини, та борг по аліментам у нього відсутній, відповідач чинить перешкоди батьку та бабусі у вихованні та спілкуванні з дитиною.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19 березня 2021 року позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було задоволено частково.

Встановлено порядок спілкування ОСОБА_2 з сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 - з онуком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступним чином: надати можливість ОСОБА_2 , ОСОБА_3 зустрічатись з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кожної першої та третьої суботи місяця з 11-00 год. до 18-00 год. та кожної другої та третьої неділі місяця з 11-00 год до 18-00 год без присутності матері на їх житловій площі та у місцях дитячих розваг з дотриманням режимних моментів. ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 взаємно інформувати про стан здоров`я малолітнього ОСОБА_4 . Зобов`язано ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 не допускати підбурювання малолітнього проти кожного з них.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 сплачений ними судовий збір у розмірі 705 грн.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_3 було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19 березня 2021 року, в частині встановлення порядку спілкування позивачів із ОСОБА_4 , змінити, зазначивши наступне:

Встановити порядок спілкування ОСОБА_2 із сином, та ОСОБА_3 з онуком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наступним чином:

надати можливість ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зустрічатись з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , кожної першої та третьої суботи місяця з 11 год. до 18 год. та кожної другої та третьої неділі місяця з 11 год. до 18 год. у присутності матері на житловій площі відповідачки та у місцях дитячих розваг з дотриманням режимних моментів.

Ухвалою колегії суддів Одеського апеляційного суду від 15.05.2021 року було викрито апеляційне провадження у справі (т.1, а.с.235-236).

Разом з тим, розгляд справи здійснюється 28.03.2022 року в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, у відсутність учасників справи, оскільки всі учасники справи повідомлені про час і місце судового засідання належним чином, призначеного на 23.03.2022 року, на 11.00 год. (т.2, а.с.11-16), у тому числі позивачі Гафурови - через свого представника адвоката Братінова І.П., а відповідач і заявник апеляційної скарги ОСОБА_1 - через свого представника - адвоката Волощук Т.В., однак від жодного із них не надійшло заяви або клопотання про відкладення розгляду справи з тих чи інших підстав.

Заява про розгляд справи у відсутність органу опіки і піклування надійшла лише від Білгород-Дністровського міського голови В.Граждан (т.2, а.с.21).

При цьому, колегія суддів враховує, що жоден із сторін не з`являвся в судові засідання, призначених як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції. В суді першої інстанції приймали участь лише їх представники.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що дана справа перебуває на розгляді судів четвертий рік, у тому числі в суді апеляційної інстанції більше 10 місяців, колегія суддів вирішила дану справу розглядати судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами, у відсутність учасників справи.

Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Разом з тим, у зв`язку з перебуванням судді Гірняк Л.А. у відпустці з 14.03.2022 року по 07.04.2022 року, судді Комлевої О.С. - у відпустці з 15.03.2022 року по 01.04.2022 року (т.2, а.с. 23-24), протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.03.2022 року визначено інший склад суду: головуючий - суддя Сегеда С.М., судді: Вадовська Л.М. і Погорєлова С.О. (т.2, а.с.26).

У зв`язку з цим, розгляд даної справи здійснюється 28.03.2022 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1 перебували у шлюбі з 18.07.2014 року, зареєстрованого 18.07.2014 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 261, від якого у них народилась дитина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (т.1, а.с. 11).

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10.07.2017 року по справі № 495/3164/17, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано (т.1, а.с. 14).

Крім того, рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 08.09.2017 року по справі № 495/3419/17 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи з 11.05.2017 року до досягнення ОСОБА_4 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 (т.1, а.с. 15-16).

У відповідності до розрахунку заборгованості по аліментах, складеного державним виконавцем Білгород-Дністровського міськрайонного ВДВС ГТУЮ в Одеській області від 19.10.2018 року, заборгованість по аліментах ОСОБА_2 станом на 30.09.2018 року - відсутня (т.1, а.с.17-звор., 73).

Звертаючись до суду з даним позовом, позивачі вказали, що не дивлячись на те, що дитина після розірвання шлюбу залишилась проживати разом з матір`ю, ОСОБА_1 , остання перешкоджає батьку та бабусі у вихованні та спілкуванні з малолітнім ОСОБА_4 .

Вирішуючи дане питання, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до ч.4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Так, згідно Висновку № 02/15-29-4021/2223 від 09.09.2019 року виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради як органу опіки та піклування про порядок спілкування ОСОБА_2 з малолітнім ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та визначення способу участі у його вихованні, доцільно встановити порядок спілкування ОСОБА_2 з сином ОСОБА_4 , а саме: надати можливість ОСОБА_2 зустрічатись з сином ОСОБА_4 , кожної першої та третьої суботи місяця з 11-00 год. до 18-00 год. та кожної другої та третьої неділі місяця з 11-00 год до 18-00 год. без присутності матері на своїй житловій площі та у місцях дитячих розваг з дотриманням режимних моментів. Рекомендовано ОСОБА_2 та ОСОБА_1 взаємно інформувати про стан здоров`я ОСОБА_4 .

Попереджено ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про недопустимість підбурювання Тіхона проти кожного з них (т.1, а.с.109-110).

При цьому суд виходив із того, що відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до ст. 157 СК України, той з батьків, що проживає окремо від дитини, зобов`язаний приймати участь в її вихованні та має право на особисте спілкування з нею.

Крім того, той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

За змістом ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Крім того, відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції також виходив із того, що відповідно до ст. ст.ст. 11,15 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей.

Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Суд першої інстанції при розгляді даної справи обгрунтовано встановив, що в даному випадку спілкування позивачів з дитиною не буде перешкоджати її нормальному розвитку, оскільки таке спілкування буде сприяти повноцінному вихованню дитини, її розвитку, буде слугувати задоволенню життєво важливих потреб дитини, повному і гармонійному розвитку її особистості.

Таким чином, суд правильно встановив, що оскільки в даному випадку неможливо забезпечити ріст дитини під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить її виховання в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки безпосередня участь батька у вихованні сина, регулярне спілкування між ними не лише забезпечить виконання батьківських прав позивача ОСОБА_2 , а насамперед буде повністю відповідати інтересам дитини - ОСОБА_4 .

Оскільки відповідно до ст. 257 СК України, баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні, суд також дійшов правильного і обгрунтованого висновку про задоволення позовних вимог і бабусі неповнолітнього - ОСОБА_3 .

Доводи апеляційної скарги фактично полягають у тому, що її заявник не погоджується з рішенням суду, в частині того, що малолітній син сторін ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має зустрічатись з батьком і бабусею без присутності матері на їх житловій площі. На думку заявника апеляційної скарги малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має зустрічатись з позивачами лише в присутності матері та на її житловій площі, так як зустрічі малолітньої дитини без присутності матері, з огляду на тривалий час відсутності спілкування сина з батьком і бабусею - більше 4-х років, сильного емоційного зв`язку між сином і матір`ю, наявність неврологічної хвороби у дитини будуть протирічити інтересам дитини, що є недопустимим.

Однак, з цими доводами погодитись неможливо, оскільки доводи заявника апеляційної скарги є нічим іншим, чим припущенням, що за змістом ч.6 ст.81 ЦПК України неможливо покласти в основу судового рішення. На переконливу думку колегії суддів зазначені доводи будуть протирічити як ст. 141 СК України, так і ст.ст. 11,15 Закону України «Про охорону дитинства», що є недопустимим.

Так судом враховано, що згідно відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно, позивачу ОСОБА_2 на праві власності належить трикімнатна квартира АДРЕСА_1 (т.1,а.с.18). Відомостей про негативну поведінку позивачів: батька ОСОБА_2 або бабусі ОСОБА_3 матеріали справи не містять.

Крім того, матеріали справи не мають доказів того, що спілкування позивачів з малолітнім ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , буде негативно позначатись на моральному і психологічному вихованні дитини.

На переконливу думку колегії суддів, враховуючи недружні стосунки між позивачами ОСОБА_2 і відповідачем ОСОБА_1 , спілкування батька і бабусі з малолітньою дитиною ОСОБА_4 , якому 31.05.2022 року виповниться 7 років, можливе у відсутність матері вказаної дитини - відповідача і заявника апеляційної скарги ОСОБА_1 , що не лише не завдасть малолітньому шкоди а і буде сприятливо впливати на його гармонійний і всебічний розвиток, як того вимагають норми як національного сімейного законодавства, так і міжнародного.

Що стосується відмови в задоволенні позовних вимог щодо участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною в період літніх канікул, а також часткового задоволення вимог про стягнення судових витрат, то судове рішення в даних частинах фактично не оскаржується, тому не є предметом судового розгляду суду апеляційної інстанції.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків,встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог, оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, оскільки рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання цього судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.М. Вадовська

С.О. Погорєлова