Постанова

Іменем України

31 серпня 2022 року

м. Київ

справа № 211/1722/20

провадження № 61-3641св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справикасаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 серпня 2020 року в складі судді Середньої Н. Г. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 листопада 2020 року в складі колегії суддів: Лаченкової О. В., Городничої В. С., Петешенкової М. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2020 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (далі - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія») та просили визнати припиненим іпотечний договір від 22 листопада 2007 року № 0308/1107/88-500-Z-1, укладений між ними та АКБ «ТАС-Комерцбанк», зобов`язавши відповідача повернути їм оригінали правовстановлюючих документів.

На обґрунтування вимог зазначали про те, що 22 листопада 2007 року АКБ «ТАС- Комерцбанк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 0308/1107/88-500, за умовами якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит у розмірі 14 200 доларів США зі сплатою 11,9 % річних за користування кредитом на строк з 22 листопада 2007 року по 21 листопада 2017 року. Цього ж дня вони уклали з банком іпотечний договір № 0308/1107/88/-500-Z-1, за умовами якого на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором передали в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1 .

В подальшому право вимоги за кредитним та іпотечним договорами було передано ПАТ «Дельта Банк» та у 2013 році банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором кредиту.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 серпня 2013 року задоволено позов ПАТ «Дельта Банк» та стягнуто солідарно з них на користь банку заборгованість за кредитом та відсотками в загальному розмірі 91 088, 71 грн.

18 січня 2019 року ПАТ «Дельта Банк» уклало з ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» договір № 1115/К купівлі-продажу майнових прав, за умовами якого передало новому іпотекодержателю ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» право вимоги за іпотечним договором № 0308/1107/88-500-2-1 від 22 листопада 2007 року з усіма додатками та додатковими угодами.

04 лютого 2020 року рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором ними було виконано і сплачено борг у повному обсязі, як наслідок відкриті на виконання рішення суду від 14 серпня 2013 року виконавчі провадження № 51010641 та № 51010850, № 51010752 та № 51010818 були закінчені. Відповідно до пункту 16 іпотечного договору № 0308/1107/88-500-Z-1 від 22 листопада 2007 року цей договір діє до виконання іпотекодавцями основного зобов`язання. 12 лютого 2020 року після виконання зобов`язань вони звернулись до відповідача із заявою про припинення договору іпотеки, однак відповіді на неї не отримали.

Оскільки зобов`язання з виконання кредитного договору від 22 листопада 2007 року були повністю виконані позичальником, а відтак припинились відповідно до статті 599 ЦК України, припиненою є також іпотека, тому ОСОБА_1 , ОСОБА_2 просили позов задовольнити.

Короткий зміст рішення судів першої та апеляційної інстанції

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 серпня 2020 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 25 листопада 2020 року, позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено.

Визнано припиненим іпотечний договір № 0308/1107/88-500-Z-1 від 22 листопада 2007 року, укладений між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Пахомовою Н. І., зареєстрований у реєстрі за № 12439 та інші договори про внесення змін та доповнень до цього договору іпотеки.

Зобов`язано ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» повернути ОСОБА_1 та ОСОБА_2 оригінали правовстановлюючих документів, а саме: оригінал договору купівлі-продажу квартири ВСХ № 904620 від 21 червня 2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Кульбідою Н. М. та зареєстрованим в реєстрі за № 3436 та оригінал технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_1 .

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що позивачі у повному обсязі виконали рішення про дострокове стягнення з них заборгованості за кредитним договором, у зв`язку з цим основне зобов`язання припинилось на підставі статті 599 ЦК України, й як наслідок припинилось і зобов`язання за похідним договором іпотеки, укладеним з метою забезпечення виконання умов кредитного договору.

Додатковим рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 вересня 2020 року стягнуто з ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на користь ОСОБА_1 понесені витрати на сплату судового збору в розмірі 1 681, 60 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000 грн.

Стягнуто з ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на користь ОСОБА_2 понесені витрати на сплату судового збору в розмірі 1 681, 60 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 500 грн.

Додаткове рішення мотивоване тим, що позивачами підтверджено документально понесені витрати на правову допомогу та сплату судового збору, відповідачем заперечень чи клопотань про зменшення розміру витрат не заявлено.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У березні 2021 року ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просило скасувати рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 серпня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 листопада 2020 року та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування касаційної скарги зазначало про застосування судом апеляційної інстанції норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 13 травня 2019 року в справі № 572/1507/16-ц (провадження № 61-14242св18) (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Вказувало, що наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не є підставою для припинення грошового зобов'язання боржника і припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством.

Факт того, що дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором не відбувалось, встановлено рішенням суду в іншій цивільній справі.

Суди неправильно застосували до спірних правовідносин частину другу статті 1050 ЦК України, статті 598-601, 604-609 ЦК України.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 10 червня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

02 липня 2021 року справа № 211/1722/20 надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 16 серпня 2022 року справу призначено до судового розгляду.

Представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - ОСОБА_3 направив відзив на касаційну скаргу, в якому просив залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 22 листопада 2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 0308/1107/88-500, за умовами якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит у розмірі 14 200 доларів США зі сплатою 11,9 % річних за користування кредитом на строк з 22 листопада 2007 року по 21 листопада 2017 року.

Цього ж дня з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки № 0308/1107/88-500-Z-1, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 .

18 січня 2019 року ПАТ «Дельта Банк» уклало з ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» договір № 1115/К купівлі-продажу майнових прав, за умовами якого банк відступив на користь товариства право грошової вимоги за кредитним договором № 0308/1107/88-500 від 22 листопада 2007 року та договором іпотеки № 0308/1107/88-500-Z-1 від 22 листопада 2007 року.

Пунктами 3.8, 3.9 та 6.1.4 кредитного договору встановлено право кредитора змінити строк користування кредитом без укладання будь-якої додаткової угоди до цього договору у разі порушення позичальником строків платежів, встановлених пунктом 3.3, та/або при невиконанні зобов`язань, передбачених пунктами 5.1.7, 5.1.11 цього договору, та/або у випадках незгоди позичальника укласти додаткові угоди до договору при настанні обставин, передбачених пунктом 9.2 цього договору.

При порушенні умов, передбачених пунктом 5.1.9 цього договору, та/або у випадках, в яких чинним законодавством (у тому числі у випадках, передбачених Законом України «Про іпотеку») передбачено право дострокової вимоги виконання зобов`язань, забезпечених іпотекою, та/або якщо позичальник порушує строки платежів, встановлені пунктом 3.1 цього договору, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та сплати процентів, а позичальник зобов`язаний виконати зобов`язання в порядку, передбаченому цим пунктом цього договору.

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором у 2013 році ПАТ «Дельта-Банк» звернулося до Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 серпня 2013 року, яке набрало законної сили 19 листопада 2013 року, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитом у загальному розмірі 91 088,71 грн.

04 лютого 2020 року боржниками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було виконано рішення суду від 14 серпня 2013 року, сума заборгованості за кредитним договором, стягнута судовим рішенням, була сплачена в повному обсязі на користь банку, що підтверджується постановами державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 04 лютого 2020 року у зв`язку з фактичним виконанням рішення.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частин першої, другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню.

У цій справі позивачі звернулися з позовом про визнання іпотечного договору припиненим.

Закон розрізняє такі поняття як договір та зобов`язання, які виникають у тому числі на підставі договорів чи інших правочинів (пункт 1 частини другої статті 11, частина друга статті 509 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 16 ЦК України передбачено такий спосіб захисту як припинення правовідношення, визнання правочину недійсним, разом з цим визнання правочину (договору) припиненим закон не містить.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20) вказано, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (стаття 11 ЦК України). Тобто договірні правовідносини виникають саме на підставі договорів. Водночас поняття правочину (зокрема поняття договору) і поняття правовідносин не є тотожними. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України). Правовідносинами є відносини, змістом яких є права та обов`язки сторін. Зокрема, змістом зобов`язальних правовідносин є обов`язок однієї сторони (боржника) вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії та кореспондуюче право кредитора вимагати від боржника виконання цього обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові дійшла висновку про наявність тісного зв`язку між договорами та договірними правовідносинами, оскільки такі правовідносини виникають саме з договорів, а подальший розвиток правовідносин може бути зумовлений, у тому числі (але не виключно), умовами договору. Водночас подальші зміни правовідносин, зокрема припинення прав та обов`язків з договору, не обов`язково пов`язані зі зміною чи припиненням договору.

При цьому Велика Палата Верховного Суду не погодилася з висновком про те, що припинення обов`язку за договором тісно пов`язане з припиненням самого договору.

Щодо посилань на статті 997, 1008, 1044 ЦК України, якими передбачено право припинення відповідних договорів, Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на таке.

За змістом частин другої - шостої статті 997 ЦК України цією статтею передбачені випадки односторонньої відмови від договору страхування страхувальником або страховиком. Така відмова здійснюється шляхом вчинення одностороннього правочину управленою стороною, а не за рішенням суду. Отже, зазначена стаття не встановлює способів захисту. Статтею 1008 ЦК України передбачені випадки припинення договору доручення внаслідок таких юридичних фактів: відмови довірителя або повіреного від договору; визнання довірителя або повіреного недієздатним, обмеження його цивільної дієздатності або визнання безвісно відсутнім; смерті довірителя або повіреного. Зазначена стаття не встановлює випадків припинення договору за рішенням суду, а тому і не встановлює способів захисту. Статтею 1044 ЦК України також не встановлено випадків припинення договору управління майном за рішенням суду, отже, не встановлено способів захисту. Передбачений законом спосіб захисту у вигляді припинення судом існуючого правовідношення на майбутнє (пункт 7 частини другої статті 16 ЦК України) за своєю правовою суттю відрізняється від способу захисту у вигляді визнання судом припиненим договору в минулому, який законом не передбачений.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 листопада 2018 року у справі № 905/2260/17 (провадження № 12-173гс18) дійшла висновку про те, що статтями16 ЦК України та 20 ГК України не передбачено такого способу захисту права та інтересу, як визнання договору припиненим, а реалізація такого способу захисту, як зміна або припинення правовідношення, може відбуватися шляхом розірвання договору.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 27 квітня 2022 року у справі № 477/33/20 (провадження № 61-2817св21).

Згідно з правовими висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постановах від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (провадження № 14-626цс18), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20), обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові.

Отже, позовна вимога про визнання припиненим іпотечного договору не може бути задоволена з підстав обрання позивачами неналежного способу захисту, який не передбачений законом.

Оскільки інші позовні вимоги є похідними від вимог про визнання договору іпотеки припиненим, вони також задоволенню не підлягають.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, однак судами порушено норми процесуального права і неправильно застосовано норми матеріального права, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки касаційну скаргу задоволено, скасовано рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду і ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову, сплачений ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» судовий збір за подання касаційної скарги в розмірі 6 726, 40 грн підлягає стягненню з позивачів на його користь.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» задовольнити.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 серпня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 листопада 2020 року скасувати і ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про визнання договору іпотеки припиненим відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 3 363, 20 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 3 363, 20 грн.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

СуддіА. Ю. Зайцев Є. В. Коротенко В. М. Коротун

М. Ю. Тітов