КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2022 року

м. Київ

єдиний унікальний номер судової справи 761/11228/21

номер провадження №22-ц/824/8677/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБерезовенко Р.В., Мостової Г.І.,
за участю секретаря судового засідання Потапьонок К.В.,
учасники справи: відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 31 січня 2022 року /суддя Волошин В.О./

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання дій незаконними щодо проведення експертного дослідження, визнання недійсним висновку експертного дослідження, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2021 р. позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду м. Києва з позовом до відповідача ОСОБА_1 , в якому просила суд:

- визнати незаконним та такими, що вчинені з порушеннями законодавства України про судову експертизу, нормативно-правових актів з питань судово-експертної діяльності та методичних вимог дії відповідача ОСОБА_1 щодо проведення експертного дослідження за заявою на проведення автотехнічного та транспортно-трасологічного дослідження адвоката Паєта В.В. до директора ТОВ «Українська експертна компанія» від 02 березня 2018 р. та оформлення висновку №36 експертного дослідження обставин та механізму дорожньо-транспортної пригоди за участю автомобілів: «Volkwagen Passat CC», д.н.з. НОМЕР_1 та «MAN L 200», д.н.з. НОМЕР_2 , складеного 26 березня 2018р. (далі по тексту вимога № 1);

- визнати недійсним висновок №36 експертного дослідження обставин та механізму дорожньо-транспортної пригоди за участю автомобілів: «Volkwagen Passat CC», д.н.з. НОМЕР_1 та «MAN L 200», д.н.з. НОМЕР_2 , складений 26 березня 2018р. судовим експертом ОСОБА_1.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 31 січня 2022 року у задоволенні позову відмовлено. /а.с. 117-122/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, апелянт звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила рішення скасувати, задовольнивши позовні вимоги.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилалась на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема те, що оспорюваний висновок експертного дослідження - є правочином за ч. 1 ст. 202 ЦК України, що узгоджується з висновком щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 12.04.2021 року у справі № 564/2227/17. Вказувала, що обраний нею спосіб захисту права у вигляді визнання незаконними та такими, що вчинені з порушеннями законодавства України про судову експертизу, нормативно-правових актів з питань судово-експертної діяльності та методичних вимог дій відповідача щодо проведення експертного дослідження та оформлення висновку не передбачений законом для застосування до спірних правовідносин, але оскільки закон не визначає ефективного способу захисту порушеного права, вказаний спосіб мав бути застосований судом як належний. Наголошувала, що рішенням № 3 засідання Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України від 13.12.2019 року встановлено порушення судовим експертом ОСОБА_1 методик проведення судової експертизи. Вказувала, що протиправність вказаних дій та існування оскаржуваного висновку експертного дослідження полягає у порушенні права на повагу до її гідності (позитивної соціальної оцінки її в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її поведінки загальноприйнятим уявленням про добро і зло в громадській думці з точки зору додержання законів та підзаконних актів, у тому числі ПДР), яке передбачено ст.12 Загальної декларації прав людини, ст. 3 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст. 3, ст. 28, ст. 32 Конституції України та ч. 1 ст. 201, ч. 1, ч. 2 ст. 297 ЦК України.

Апелянт в судове засідання не з`явилась, її представник клопотав про розгляд справи за їх відсутності, тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за їх відсутності у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача, який з`явився у судове засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін на підставі наступного.

Судом встановлено, що 16 листопада 2015 р. в м. Києві на перехресті вул. Санаторна-Ново-Дарницька стялася ДТП за участю автомобіля «Volkwagen Passat CC», д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням позивачки та автомобіля «MAN L 200», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 .

Протокол про адміністративні правопорушення за ст. 124 КУпАП був складений працівниками поліції відносно ОСОБА_2 та скерований для розгляду до Дарницького районного суду м. Києва.

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 08 червня 2017р. було призначено у справі №753/665/16 про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ст. 124 КупАП автотехнічну експертизу, проведення якої було доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз МЮ України.

Як зазначила у позові позивачка, за результатами проведення даної експертизи відносно водія автомобіля «MAN L 200», д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_3 працівниками поліції було складено адміністративний протокол за вчинення правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 були направлені до Дарницького районного суду м. Києва та об`єднані із справою №753/665/16 про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ст. 124 КупАП.

Також судом встановлено, що за заявою адвоката Паєта В.В. в інтересах ОСОБА_3 від 02 березня 2018р. до ТОВ «Українська експертна компанія» про проведення автотехнічного та транспортно-трасологічного дослідження, судовим експертом ОСОБА_1. було проведено експертне дослідження та 26 березня 2018 р. складено висновок №36 експертного дослідження обставин та механізму ДТП за участі автомобілів: «Volkwagen Passat CC», д.н.з. НОМЕР_1 та «MAN L 200», д.н.з. НОМЕР_2 .

У вказаному висновку експерт ОСОБА_1. зазначив, зокрема, що в даній дорожній обстановці невідповідність дій водія автомобіля «Volkwagen Passat CC», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 вимог п. 16.11 та дорожнього знаку 2.1 ПДР України, з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП з причин викладених в дослідницькій частині.

Також встановлено, що позивачка заявою від 27 вересня 2019 р. зверталася до Міністерства юстиції України, за дорученням якого Харківським Науково-дослідним інститутом судових експертиз було проведено рецензування оскаржуваного висновку з метою перевірки відповідності його вимогам нормативно-правових актів щодо складання, оформлення та правильності застосування методів дослідження.

13 грудня 2019 р. було проведено засідання Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України за участю судового експерта ОСОБА_1. на якому розглядалося питання щодо його дисциплінарної відповідальності та додані документи: заява ОСОБА_2 від 27 вересня 2019р., отримана під час особистого прийому Міністра юстиції України за участю заступника Міністра юстиції України Банчука О.А., копія висновку експертного дослідження обставин та механізму ДТП за участі автомобілів: «Volkwagen Passat CC», д.н.з. НОМЕР_1 та «MAN L 200», д.н.з. НОМЕР_2 від 26 березня 2018р. №36, складеного судовим експертом ОСОБА_1., рецензія Харківського Науково-дослідного інституту судових експертиз від 23 жовтня 2019р, письмові пояснення судового експерта ОСОБА_1.

Комісією було прийнято рішення №3, яким встановлено, що виходячи зі змісту висновку експертом не було надано відповідь в альтернативній формі, як це передбачено методикою «Дослідження зіткнень транспортних засобів» (реєстраційний код 10.1.06). Водночас експерт ОСОБА_1. був допитаний у судовому засіданні з приводу наданого ним висновку і надав роз`яснення, а також його доповнив у судовому засіданні, тим самим надав відповіді в альтернативній формі. З огляду на викладене, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого проступку, обставини, за яких вчинено проступок, і результат судового експерта за попередні роки комісія вирішила не притягувати судового експерта ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вірно керувався ЗУ «Про судову експертизу».

Даний Закон передбачає гарантії незалежності судового експерта та правильності його висновку; підстави проведення судової експертизи; права та обов`язки, відповідальність судового експерта.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про судову експертизу» судовий експерт на підставах і в порядку, передбаченими законодавством, може бути притягнутий до юридичної відповідальності.

Порядок притягнення судового експерта до дисциплінарної відповідальності передбачений Положенням про Центральну експертно-кваліфікаційну комісію при Міністерстві юстиції України та атестацію судових експертів, затверджений Наказом Міністерства юстиції України 03 березня 2015р. № 301/5 (далі по тексту - Положення).

Пунктом 1 Розділу VI Положення передбачено, що відповідно до ст. 14 Закону України «Про судову експертизу» атестовані судові експерти за порушення вимог законодавства України про судову експертизу та/або методичних вимог під час проведення досліджень можуть бути притягнуті до дисциплінарної відповідальності.

ЗУ «Про судову експертизу» не передбачено можливості оскарження дії експерта під час проведення експертизи у спосіб, який визначила позивачка. Повноваження щодо з`ясування питання чи існували в діях експерта порушення під час проведення експертизи покладені на Центральну експертно-кваліфікаційну комісію при Міністерстві юстиції України, а суд, в даному випадку не може перебрати на себе функції цього органу. При цьому, рішення даного орану за результатами розгляду дисциплінарного провадження може бути оскаржено в судовому порядку.

Окрім того, Центральною експертно-кваліфікаційною комісію при Міністерстві юстиції України вже було перевірено відповідність оскаржуваного експертного висновку вимогам нормативно-правових актів та за результатами перевірки було прийнято відповідне рішення №3 від 13 грудня 2019р.

У зв`язку з чим, суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків, що відсутні підстави для задоволення вимоги про визнання незаконним та такими, що вчинені з порушеннями законодавства України про судову експертизу, нормативно-правових актів з питань судово-експертної діяльності та методичних вимог дії відповідача ОСОБА_1 щодо проведення експертного дослідження.

Крім того, як встановлено судом, постановою Дарницького районного суду міста Києва від 02 липня 2018р. по справі № 753/665/16-п відносно ОСОБА_2 закрито провадження по справі, у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення та відносно ОСОБА_3 закрито провадження по справі, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Зазначена постанова суду першої інстанції залишена без змін постановою Київського апеляційного суду від 28 листопада 2018 р.

Звертаючись до суду з вимогою про визнання недійсним висновку експерта, як правочину, позивачка посилилась на норми ч. 1 ст. 203, ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України.

Стаття 203 ЦК України визначає загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а стаття 215 ЦК України визначає підстави недійсності правочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 1 Закону України «Про судову експертизу» визначено, що судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Згідно п. 1) ч. 1 ст. 12 Закону України «Про судову експертизу» незалежно від виду судочинства та підстави проведення експертизи судовий експерт зобов`язаний, зокрема провести повне дослідження і дати обґрунтований та об`єктивний письмовий висновок.

Отже, висновок експерта є результатом проведення експертизи, викладений у вигляді докладного опису проведених експертом досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на запитання, поставлені особою, яка залучила експерта, або суддею чи судом, що доручив проведення експертизи.

Законодавство України не надає висновку судового експерта статусу документа, який мав би обов`язковий характер чи породжував права і обов`язки у певного суб`єкта чи кола суб`єктів, а отже, такий висновок не може вважатися актом державного чи іншого органу і оспорюватися в судовому порядку. А відтак, висновок експерта, в розумінні ст. 202 ЦК України, не є правочином, а тому не може бути визнаний судом недійсним.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків щодо того, що обраний позивачкою спосіб захисту не передбачений законом для застосування до спірних правовідносин.

Доводи апеляційної скарги, щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 12.04.2021 року у справі № 564/2227/17, спростовуються правовідносинами, що розглядались у справі, зокрема касаційною інстанцією встановлено, що диплом про вищу освіту не є правочином, на підставі якого у особи відповідне право виникає, змінюється або припиняється. Аналогічним чином не можуть визнаватися недійсними з підстав, передбачених законом для недійсності правочинів, і дії щодо видачі диплому як такі, що спрямовані на виконання укладеного між сторонами правочину.

Щодо визначення подібності правовідносин наявні правові позиції, викладені у мотивувальних частинах постанов Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2018 у справі № 305/1180/15-ц (абзац 18), від 19.06.2018 у справі № 922/2383/16 (пункт 5.5), від 12.12.2018 у справі № 2-3007/11 (абзац 20), від 16.01.2019 у справі № 757/31606/15-ц (абзац 18).

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в ухвалі від 27.03.2020 у справі № 910/4450/19 зазначила, що подібність правовідносин в іншій аналогічній справі визначається за такими критеріями: суб`єктний склад сторін спору, зміст правовідносин (права та обов`язки сторін спору) та об`єкт (предмет).

Судова практика, на яку посилається апелянт не має жодного відношення до правовідносин, що виникли між сторонами спору у даній справі, оскільки як встановлені фактичні обставини, так і матеріально - правове регулювання спірних правовідносин у цих справах є різними.

Щодо способу захисту прав, апеляційний суд наголошує на тому, що порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку порушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюється судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідками (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі N 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі N 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі N 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі N 487/10132/14-ц, від 16 червня 2020 року у справі N 145/2047/16-ц.

Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі N 916/1415/19).

Статтею 113 ЦПК України передбачено, що якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам). Якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).

Висновок експерта не є правочином, не є актом юридичної особи, який має обов`язкову силу для фізичної особи, це є одним із видів доказів, які враховуються судом при прийнятті рішення по цивільній справі, цей документ не може бути окремо оскаржений і спосіб захисту обраний позивачем не відповідає положенням ст.16 ЦК України.

Відповідно до положень Закону України «Про судову експертизу» незалежність судового експерта та правильність його висновку забезпечуються процесуальним порядком призначення судового експерта, кримінальною відповідальністю судового експерта за дачу свідомо неправдивого висновку та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків, можливістю призначення додаткової та повторної судової експертизи.

Висновок експерта є згідно до положень ст. 110 ЦПК України доказом , який не має для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими ст. 89 ЦПК України.

Незгода сторони з висновком експертизи, неповні відповіді є підставою для пропозиції експертам дати усні пояснення до свого висновку, або для призначення додаткової експертизи чи повторної у межах справи, по якій призначалася судова експертиза, відповідно до вимог ЦПК України.

Положеннями Закону України «Про судову експертизу» не передбачено можливості оскарження висновків експертизи в порядку цивільного судочинства у разі незгоди позивача, або відповідача по цивільній справі, у якій призначалася експертиза, з висновками експертів, шляхом подання окремого позову про визнання висновків експертиз недійсними.

Незгода позивача з оцінкою доказів, в тому числі і висновками судових експертиз, може бути підставою для оскарження судового рішення в апеляційному та касаційному порядку, визначеному нормами ЦПК України, а не шляхом пред`явлення позову до осіб, які проводили експертне дослідження, про визнання висновків експертиз недійсними.

З огляду на викладене, судова експертиза не може бути предметом оскарження стороною у справі, оскільки висновок експерта є актом спеціаліста з області спеціальних знань; висновок експерта може бути визнаний судом як доказ нарівні з іншими доказами по справі, не має заздалегідь визначального значення, а спір про визнання його недійсним не відповідає встановленим законом способам захисту прав.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 31 січня 2022 року - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 31 січня 2022 року - залишити без змін.

Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: