Справа № 167/1049/21
Номер провадження 2/167/82/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2022 року місто Рожище

Рожищенський районний суд Волинської області у складі:

головуючого судді Н.В. Шептицької,

з участю секретаря судового засідання О.В. Давидюк,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальних збитків в порядку регресу,

з участю:

позивача ОСОБА_3 ,

відповідача О.О. Кобача,

представника відповідача адвоката В.М. Бандури,

в с т а н о в и в:

24.12.2022 року позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення матеріальних збитків в порядку регресу, мотивуючи свій позов тим, що відповідач ОСОБА_4 працював водієм автобуса марки « БАЗ А079.19», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з 02.08.2017 року у фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 .

04.08.2017 року, в результаті порушення правил ПДР України, з вини ОСОБА_5 . Кобача сталася ДТП, внаслідок чого спричинив потерпілим пасажирам автобуса марки « БАЗ А079.19», нз НОМЕР_1 , тілесні ушкодження та механічні пошкодження транспортному засобу.

Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04.11.2019 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 286 КК України, та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5 100 гривень.

Потерпіла у ДТП ОСОБА_7 звернулася з позовом про відшкодування заподіяної в результаті ДТП майнової та моральної шкоди і рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02.06.2021 року солідарно стягнуто з приватного підприємця ОСОБА_3 та приватного підприємця ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 22 238,68 грн в якості різниці між фактичним і страховим відшкодуванням та солідарно стягнуто з приватного підприємця ОСОБА_3 та приватного підприємця ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 57 097,74 грн в якості відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Постановою Волинського апеляційного суду від 25.10.2021 року рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02.06.2021 року залишено без змін.

На виконання рішення суду ПП ОСОБА_1 сплатив У.М. Томчук в погашення шкоди - 79 336,42 гривень.

Оскільки ПП ОСОБА_9 . Кришталь повністю відшкодував шкоду, завдану з вини працівника ОСОБА_5 . Кобача, тому має право зворотньої вимоги ( регресу) до нього в розмірі виплаченого відшкодування.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача судові витрати: 908,00 грн судового збору і 3000 грн витрат на оплату правової ( правничої) допомоги.

04.01.2022 року на запит суду від 28.12.2021 року ( ас 25) надійшла інформація про місце реєстрації відповідача ( ас 26), оскільки дана інформація впливає на визначення територіальної підсудності у даній категорії справ, згідно частини 1 статті 27 ЦПК України.

Ухвалою судді Рожищенського районного суду Волинської області від 05.01.2022 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 31.01.2022 року, яке не відбулося у зв`язку з хворобою головуючого-судді. Підготовче засідання призначено на 01.03.2022 року.

Ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 01.03.2022 року закрито підготовче провадження по справі і судове засідання призначено на 30.03.2022 року.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав повністю з підстав зазначених у позовній заяві, яку просив задовольнити.

Відповідач та представник відповідача у судовому засіданні позов не визнали, просили у задоволенні позову відмовити і додатково суду пояснили, що ОСОБА_4 не перебував у трудових стосунках з позивачем і в наказі № 3 про звільнення не його підпис; в справі відсутні документи, що підтверджують будь-які делеговані П.П. Присяжнюком повноваження П.П. Кришталю по відшкодуванню шкоди ОСОБА_7 ; вимога про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 3000 грн є безпідставною та необгрунтованою, оскільки відсутні будь-які підтверджуючі документи щодо надання позивачу правової допомоги.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши і об`єктивно оцінивши наявні у справі докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд встановив наступне.

Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04.11.2019 року ОСОБА_5 . Кобача визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 286 КК України, та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5 100 гривень.

Водій ОСОБА_4 у момент ДТП перебував у трудових відносинах з ПП ОСОБА_8 та керував транспортним засобом автобусом, належним П.П. І.В. Кришталю.

Потерпіла у ДТП ОСОБА_7 звернулася з позовом про відшкодування заподіяної в результаті ДТП майнової та моральної шкоди і рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02.06.2021 року солідарно стягнуто з приватного підприємця ОСОБА_3 та приватного підприємця ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 22 238,68 грн в якості різниці між фактичним і страховим відшкодуванням та солідарно стягнуто з приватного підприємця ОСОБА_3 та приватного підприємця ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 57 097,74 грн в якості відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Постановою Волинського апеляційного суду від 25.10.2021 року рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02.06.2021 року залишено без змін.

На виконання рішення суду ОСОБА_1 сплатив У.М. Томчук в погашення шкоди - 79 336,42 гривень.

Дані обставини підтверджуються Наказом № 1 від 02.08.2017 року ( ас 7), Наказом № 3 від 30.12.2017 року ( ас 8), Свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця від 13.06.2006 року ( ас 9), рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02.06.2021 року у справі № 161/10991/20 ( ас 10-14), постановою Волинського апеляційного суду від 25.10.2021 року у справі № 161/10991/20 ( ас 16-20), квитанціями АТ КБ « Приватбанк» від 06.12.2021 року кожна про перерахунок ОСОБА_3 для ОСОБА_7 22 350, 43 грн різниці між фактичним і страховим відшкодуванням і 57 384, 66 грн в якості відшкодування заподіяної моральної шкоди ( ас 21).

Надаючи правову оцінку встановленим у судовому засіданні фактичним обставинам справи, суд керується такими нормами права.

Згідно частин 1, 2, 3, 5 статті 130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності.

Працівник, який заподіяв шкоду, може добровільно покрити її повністю або частково. За згодою власника або уповноваженого ним органу працівник може передати для покриття заподіяної шкоди рівноцінне майно або поправити пошкоджене.

Згідно пункту 3 частини 1 статті 134 КЗпП, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку.

Згідно частини 4 статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02.06.2021 року у справі № 161/10991/20, яке набрало законної сили, встановлено, що водій ОСОБА_10 у момент ДТП перебував у трудових відносинах з ПП ОСОБА_8 та керував транспортним засобом автобусом, належним ПП І.В. Кришталю.

За таких встановлених обставин, пояснення позивача, що відповідач з 02.08.2017 року і на момент ДТП перебував у трудових відносинах з ПП І.В. Кришталем, не знайшло свого підтвердження при розгляді даної справи і спростовується рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02.06.2021 року у справі № 161/10991/20.

Та обставина, що відповідач, який не перебував у трудових стосунках з ПП І.П. Кришталь, на момент ДТП керував автобусом, що належав ПП І.В. Кришталю, не є підставою для стягнення з нього на користь позивача в порядку регресу матеріальної шкоди згідно статті 130, пункту 3 частини 1 статті 134 КЗпП України, оскільки дані статті КЗпП України регулюють випадки матеріальної відповідальності працівників за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Підстави виникнення трудових правовідносин і цивільних правовідносин, пов`язаних з виконанням роботи, визначаються відповідно трудовим і цивільним законодавством.

Підставою виникнення трудових правовідносин є трудовий договір як одиничний юридичний факт, хоча трудові правовідносини можуть виникати й на основі фактичного складу ( наприклад, обрання на посаду та укладення контракту).

Уся процедура укладення трудового договору ( контракту) проводиться згідно з КЗпП та іншими актами трудового законодавства.

Підставою виникнення цивільних правовідносин, пов`язаних із виконанням роботи, є також договір, але іншого виду договір підряду або договір про надання послуг. Особливості укладення згаданих договорів регулюються нормами цивільного права, головним джерелом якого є ЦК України.

Згідно частини 1 статті 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно частини 1 статті 544 ЦК України, боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу ( регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

З рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02.06.2021 року у справі № 161/10991/20 вбачається, що правовідносини між ПП ОСОБА_3 і ПП ОСОБА_8 , а також між ПП ОСОБА_3 , ПП ОСОБА_8 і ОСОБА_7 , були врегульовані нормами цивільного законодавства.

Враховуючи ту обставину, що позивач виконав свій солідарний обов`язок перед ОСОБА_7 , то він має право на зворотну вимогу ( регрес) до другого солідарного боржника ПП ОСОБА_8 у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього, згідно частини 1 статті 544 ЦК України.

Крім того, суд бере до уваги ту обставину, що позивач звернувся в суд як фізична особа, а не як фізична особа-підприємець ПП ОСОБА_3 , яка понесла солідарну відповідальність перед ОСОБА_7 .

Посилання позивача одночасно на статтю 130, пункт 3 частини 1 статті 134 КЗпП України і на статтю 1191 ЦК України, як на підставу для стягнення з відповідача 79 336, 42 грн матеріальних збитків, без вирахування частки, яка припадає на нього у солідарному обов`язку перед ОСОБА_7 , а також з урахуванням того, що відповідач не перебував з ПП І.П. Кришталем у трудових стосунках, тобто без визначення правовідносин ( трудові чи цивільні), що склалися між ним та відповідачем, за таких обставин є безпідставним та необгрунтованим.

Враховуючи вищенаведене у сукупності, суд доходить висновку, що у задоволенні позову слід відмовити за його безпідставністю та необгрнутованістю.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, то у стягненні судових витрат з відповідача на користь позивача слід відмовити, згідно частини1 статті 141 ЦПК України.

Керуючись статтями 7, 8, 10, 11, 12, 13, 77, 81, 83, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальних збитків в порядку регресу відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Волинського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: місце реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 .

Дата складення повного тексту рішення суду: 04.04.2022 року.

Головуючий суддя Н.В. Шептицька