П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2022 року м. Київ

Справа № 2-7755/2010

Провадження: № 22-ц/824/7188/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Андрієнко А.М., Нежури В.А.,

секретар Івасенко І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Євглевського Володимира Олексійовича в інтересах ОСОБА_1

на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16 грудня 2010 року, ухвалене під головуванням судді Бужак Н.П.,

у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

У січні 2010 року Борисенко Д.О. в інтересах ВАТ КБ «Надра» звернувся до суду із позовом, обґрунтувавши його тим, що 28 серпня 2008 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №188/П/29/2008-840, згідно п. 1.1 якого банк надав ОСОБА_2 кредит у розмірі 205 956,80 доларів США, які відповідач повинна була повернути банку разом з нарахованими відсотками у строк до 25 серпня 2028 року. В якості забезпечення виконання ОСОБА_2 своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати відсотків, штрафних санкцій та інших платежів, передбачених кредитним договором, ОСОБА_1 уклав з позивачем договір поруки від 28 серпня 2008 року, згідно якого поручився солідарно та в повному обсязі відповідати перед ВАТ КБ «Надра» за неналежне виконання ОСОБА_2 взятих на себе зобов`язань, що витікають з кредитного договору. Зазначив, що станом на 13 січня 2010 року відповідачі взяті на себе обов`язки із погашення кредитної заборгованості не виконують. За викладених обставин просив суд стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 солідарно на користь ВАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором у розмірі 243 650,52 доларів США, що у перерахунку на гривню становить 1 946 889,44 грн., судовий збір у розмірі 1700 грн та витрати на ІТЗ у розмірі 120 грн.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 16 грудня 2010 року позов АТ КБ «Надра» про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 солідарно на користь АТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором у розмірі 243 650,52 доларів США, що у перерахунку на гривню становить 1 946 889,44 грн., судовий збір у розмірі 1700 грн та витрати на ІТЗ у розмірі 120 грн.

В липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16 грудня 2010 року.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 20 липня 2021 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення повернуто заявнику.

27 липня 2022 року ОСОБА_1 повторно звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16 грудня 2010 року.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 21 лютого 2022 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погодившись із заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 16 грудня 2010 року, адвокат Євглевський В.О. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог до ОСОБА_1 скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову в позові.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що в матеріалах справи міститься вимога банку від 16 червня 2009 року про погашення заборгованості тільки на ім`я ОСОБА_2 та поштова відомість, згідно якої зазначена вимога була направлено ОСОБА_2 09 липня 2009 року. З тексту даної вимоги убачається, що позивачем заявлена вимога погасити заборгованість в повному об`ємі протягом семи банківських днів з дати надсилання банком даного повідомлення. Отже, банк в порядку вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання зобов`язань за кредитним договором №188/П/29/2008-840 від 28 серпня 2008 року. Зазначив, що позовну заяву до поручителя - ОСОБА_1 подано після шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, що суперечить вимогам ч. 4 ст. 559 ЦК України в редакції, що діяла на момент укладання договору та розгляду справи судом. Також зазначив, що в договорі поруки не встановлено строк закінчення цього договору, що дозволяє застосувати вимоги ч. 4 ст. 559 ЦК України. Окрім того, звернув увагу на те, що в матеріалах справи відсутні докази повідомлення ОСОБА_1 про час і місце судового розгляду справи, оскільки він за зареєстрованою адресою не проживав.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 26 липня 2022 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судовому засіданні адвокат Євглевський В.О. в інтересах ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Як убачається із матеріалів справи, 28 серпня 2008 року між ВАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №189/П/2008-840 на суму 205 956,80 доларів США зі сплатою відсотків у розмірі 14,59% річних та строком повернення до 25.08.2028 року.

В забезпечення виконання ОСОБА_2 кредитних зобов`язань, 28 серпня 2008 року між ВАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_1 укладено договір поруки.

Відповідно до п.1.1 договору поруки, поручитель ОСОБА_2 поручився перед банком за належне виконання ОСОБА_2 взятих на себе зобов`язань, що витікають з кредитного договору №189/П/2008-840 від 28 серпня 2008 року, в тому числі, повернути до 25 серпня 2028 року кредит у сумі 205 956,80 доларів США, сплатити відсотки, інші платежі та штрафні санкції, передбачені договором.

ОСОБА_2 в порушення умов кредитного договору не повертала кредит та не сплачувала відсотки за користування ним.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідачів за кредитним договором станом на 13 січня 2010 року становила 243 650,52 доларів США, що відповідно до встановленого НБУ курсу долара станом на 13.01.2010 року складало 1 946 889,44 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 203 226,25 доларів США (1 623 879,35 грн), 36 076,05 доларів США (288 265,66 грн).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачі в односторонньому порядку порушили умови кредитного договору та договору поруки, а тому вказана заборгованість підлягає стягненню з відповідачів в солідарному порядку.

Перевіряючи вказані вимовки суду першої інстанції, колега суддів виходить з наступного.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина перша статті 527 ЦК України).

Стаття 554 ЦК України встановлює, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Одним із видів забезпечення виконання зобов`язання є порука (частина перша статті 546 ЦК України). За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина 1 статті 553 ЦК України). Правові наслідки порушення зобов`язання, забезпеченого порукою, визначені у статті 554 цього кодексу.

У статті 559 ЦК України встановлені спеціальні підстави припинення поруки.

Відповідно до ч. 4 ст. 598 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Згідно з пунктами 10 договорів поруки останні набрали чинності з моменту їх підписання сторонами та діють до повного припинення всіх зобов`язань за кредитним договором чи договорів поруки.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина 1 статті 252 ЦК України). Натомість, календарна дата або вказівка на подію, яка має неминуче настати, є терміном (частина 2 статті 252 ЦК України).

Отже, умови договорів поруки про їхню дію до повного припинення всіх зобов`язань за основним договором або до припинення всіх зобов`язань поручителя за договором поруки, тобто до настання першої з цих подій, не встановлюють строк припинення поруки у розумінні статті 251 ЦК України. Тому має застосовуватися припис частини 4 статті 559 цього кодексу у редакції, чинній час виникнення спірних правовідносин, про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явив вимоги до поручителя.

Строк, передбачений частиною 4 статті 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові у позові. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. З огляду на вказане, враховуючи зумовлене цим припинення права кредитора вимагати у поручителя виконання забезпеченого порукою зобов`язання, застосоване у другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

Такі правові висновки висловлені Великою палатою Верховного Суду у постанові від 22 серпня 2018 року у справі №2-1169/11 та у постанові від 3 липня 2019 року у справі №1519/2-3165/11 .

У пункті 3.3.3 кредитного договору передбачено, що повернення кредиту позивальником здійснюється сплатою мінімально необхідного платежу щомісячно до 10 числа поточного місяця.

Згідно п. 4.2.4 кредитного договору, банк має право вимагати від позичальника дострокового виконання зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та інших платежів, передбачених цим договором, можливих штрафних санкцій, якщо позичальник не вніс чергові мінімально необхідні платежі у термін, визначений п. 3.3.3 цього договору.

У п.п. 2.1-2.4 договору поруки сторони погодили, що кредитор набуває право вимагати від поручителя виконання зобов`язання, що витікає із кредитного договору при умові, якщо в установлений кредитним договором строк виконання позичальником зобов`язання в цілому чи в будь-якій його частині не будуть виконані, а також при умові обов`язкового направлення поручителю повідомлення з вимогою виконати зобов`язання позичальника в цілому (або в тій чи іншій його частині).

Поручитель зобов`язаний виконати взяті на себе зобов`язання по цьому договору не пізніше 3 банківських днів з моменту отримання повідомлення від кредитора про невиконання позичальником зобов`язань і необхідності їх виконання поручителем.

У повідомленні повинно бути визначено розмір невиконаних позичальником зобов`язань, а також розрахунок суми штрафних санкцій, в разі їх наявності, що необхідно сплатити.

Повідомлення, що направляється кредитором поручителю, повинно бути здійснено у письмовій формі і буде вважатись поданим належним чином, якщо воно надіслано рекомендованим чи цінним листом (за адресою, що вказана у договорі) чи надано особисто поручителю.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Отже, передбачений частиною 4 статті 559 ЦК , строк пред`явлення кредитором вимог до поручителів про повернення заборгованості за платежами, які позичальниця була зобов`язана згідно з умовами кредитного договору вносити періодично, має обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Тому, за змістом частини 4 статті 559 ЦК України порука за кожним із зобов`язань, визначених періодичними платежами, припиняється після шести місяців з моменту спливу строку погашення кожного чергового платежу. Пред`явлення кредитором вимоги до поручителя більш ніж через 6 місяців після настання строку виконання частини основного зобов`язання, визначеної періодичним платежем, є підставою для відмови у задоволенні такої вимоги через припинення поруки за відповідною частиною основного зобов`язання, Такий правововий висновок викладений у пос Великої палати Верховного суду у постанові від 19 червня 2019 року у справі №523/8249/14-ц.

09 липня 2009 року ПАТ «КБ «Надра» направило на адресу позичальника ОСОБА_2 вимогу про погашення заборгованості за кредитом, яка станом 12.06.2009 року складала 219 960,44 доларів США, з яких: 203 226,25 доларів США - тіло кредиту; 15 814,73 доларів США - відсотки; 919,79 доларів США - пеня.

У вимозі вказано, що позичальник повинен протягом 7 банківських днів з дати надіслання банком цього повідомлення погасити заборгованість у повному обсязі.

Такими діями, банк як кредитор змінив строк виконання основного зобов`язання на 15 липня 2009 року.

В той же час, позивач пред`явив письмові вимоги лише до позичальника ОСОБА_2 , що підтверджується копією вимоги та реєстру відправленої пошти (а.с. 22-23).

Повідомлення з вимогою виконати зобов`язання позичальника в цілому (або в тій чи іншій його частині) поручителю ОСОБА_1 банком в порушення умов договору поруки не направлялось.

З позовом до позичальника та поручителя банк звернувся 21 січня 2010 року, тобто, пропустивши шестимісячний строк для пред`явлення претензій кредитора до поручителя.

Отже, порука ОСОБА_1 є припиненою внаслідок пропуску строку пред`явлення вимоги кредитора до поручителя.

Ухвалюючи судове рішення у справі суд першої інстанції не врахував, що за договором поруки поручитель відповідає перед кредитором при умові обов`язкового направлення поручителю повідомлення з вимогою виконати зобов`язання позичальника в цілому (або в тій чи іншій його частині), та не з`ясував, чи пред`явив банк вимогу до поручителя в межах шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, відповідно, у суду першої інстанції були відсутні підстави для солідарного стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором від 28.08.2008 року.

Відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на вищевикладене, заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16 грудня 2010 року в частині вирішення позовних вимог до поручителя не можна вважати законним та обґрунтованим, а тому підлягає скасуванню в частині цих позовних вимог АТ КБ «Надра» до ОСОБА_1 з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

Згідно ч.ч. 1,10 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України, з АТ КБ «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ КБ «Надра» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2550 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Євглевського Володимира Олексійовича в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16 грудня 2010 року в частині вирішення позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову в позові.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства Комерційний банк «Надра»(, місцезнаходження: 04050, м. Київ, вул. Січових стрільців, 15) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) 2550 (дві тисячі п`ятсот п`ятдесят) грн відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 12 вересня 2022 року.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді А.М. Андрієнко

В.А. Нежура