ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3374/22 Справа № 179/601/20 Суддя у 1-й інстанції - Ковальчук Т. А. Суддя у 2-й інстанції - Максюта Ж. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Максюти Ж.І.

суддів Свистунової О.В., Пищиди М.М.

за участю секретаря Кругман А.М.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 на рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 21 травня 2020 року по справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2020 року АТ Комерційний банк «Приватбанк» звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просив суд стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору № б/н від 29 лютого 2008 року сумі 21601 грн. 95 коп. та судові витрати по справі.

В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що відповідач звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим 29 лютого 2008 р. уклав кредитний договір № б/н.

Згідно договору, позивач зобов`язався видати відповідачу кредит у розмірі 1000 грн. 00 у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав.

Станом на 22 березня 2020 року за відповідачем наявна заборгованість за кредитним договором в розмірі 21601 грн. 95 коп., в тому числі:

-11603 грн. 29 коп. - заборгованість за тілом кредиту;

-0 грн. 00 коп. - заборгованість за нарахованими відсотками;

-0 грн. 00 коп. - заборгованість за простроченими відсотками;

-4640 грн. 06 коп. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит, згідно ст. 625;

-4091 грн. 84 коп. - нарахована пеня;

-250 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина);

-1016 грн. 76 коп. - штраф (процентна складова).

Позивач зазначає, що на даний час кредитна заборгованість відповідачем не погашена, тому змушений звертатися до суду та вимагає від відповідача сплатити заборгованість по кредитному договору.

Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 21 травня 2020 року позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - задовольнити частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 29 лютого 2008 року, станом на 22 березня 2020 року в розмірі:

-11603 грн. 29 коп. - заборгованості за простроченим тілом кредиту;

-4640 грн. 06 коп. - заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит;

-1080 грн. 16 коп. - пеня та шрафи;

-1685 грн. 60 коп. - судовий збір.

В іншій частині позовних вимог відмовлено

Не погоджуючись з рішеннями суду 07.02.2022 року представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Трофименко Володимир Володимирович подав до апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, та постановити нове рішення, яким повністю відмовити у задоволені позовних вимог

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача, а тому апелянт вважає, що їх не можна розцінювати, як складову частину кредитного договору, що стало слідством неправомірного нарахування з 01.04.2015 року підвищеної відсоткової ставки у розмірі 43,2% річних

У відзив на апеляційну скаргу позивач зазначив, що вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, доводи відповідача безпідставними, кредитний договір між банком та відповідачем був укладений у відповідності до вимог діючого законодавства, умови кредитування були викладені в заяві, яка разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку були підписані позичальником, а тому суд обґрунтовано задовольнив їх позов частково, з чим банк повністю погодився.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково за наступних підстав.

Згідно з частини 1 ст.368 ЦПКУ, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПКУ, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ст.ст. 12,18 ЦПКУ цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог частини 1 ст.367 ЦПКУ під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справа вбачається, що 29 лютого 2008 року між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та Трофименко Олексієм Леонідовичем було укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання анкети-заяви. Своїм підписом у анкеті-заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг складає договір про надання банківських послуг. За мовами якого відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 1000 тис. грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредиту у розмірі 3% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом та кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Свої зобов`язання за вищевказаним договором відповідач ОСОБА_1 не виконував, на вимоги банку не реагував, унаслідок чого за розрахунком банку станом на 22 березня 2020 року утворилася заборгованість у розмірі 21601.95 грн, з яких: заборгованості за кредитом - 11603,29 грн; заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит - 4640,06 грн; заборгованість за пенею та комісією - 4091,84 грн; штраф (фіксована частина) у розмірі 250 грн; штраф (процентна складова) у розмірі1016,76 грн.(а.с.6-19)

Відповідач ОСОБА_1 добровільно заборгованість не погашає.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції послався на законність та обґрунтованість вимог в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту у розмірі 1161 грн. 34 коп., заборгованості по процентам ,нарахованими за відсотками на прострочений кредит, на підставі ст.625 ЦК України у розмірі 4640,06 грн., а також заборгованості по пені та штрафам в розмірі 1080,16 грн., однак повністю погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов них за неповного засування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, що відповідно до ст.376 ЦПК України є підставою для часткового скасування рішення суду та ухвалення нового рішення в цій частині.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідають.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Отже, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

З матеріалів справи вбачається, що 29.02.2008 року ОСОБА_1 була підписана анкета -заява в якій він виявляє бажання оформити на своє ім`я кредитну картку ("Універсальна", 30 днів пільгового періоду) (а.с. 20-21).

Зазначена заява не містить відомостей про строк дії кредитного договору, а також відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів), але вказано, що базова процента ставка по кредиту складає 3% на місяць на залишок заборгованості по кредиту.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 складає 21601.95 грн, з яких: заборгованості за кредитом - 11603,29 грн; заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит - 4640,06 грн; заборгованість за пенею та комісією - 4091,84 грн; штраф (фіксована частина) у розмірі 250 грн; штраф (процентна складова) у розмірі1016,76 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги банку про стягнення заборгованості за пенею та комісією - 4091,84 грн; штрафу (фіксована частина) у розмірі 250 грн; штрафу (процентна складова) у розмірі 1016,76 грн. суд першої інстанції послався на п.п.2.1.1.2.4; 2.1.1.5.5; 2.1.1.12.6; 1.1.5.13; 1.1.5.14 Умов та правил надання банківських послуг, не звернувши уваги на те, що такі пункти в Умовах та правилах надання банківських послуг, які позивач долучив до матеріалів справи, взагалі відсутні (а.с.22-31), а тому правових підстав, для задоволення таких позовних вимог у суду першої інстанції не було.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Тарифів та Умови та правила не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року «Про захист прав споживачів».

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «Приватбанк» дотрималися вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131 цс 19.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_1 користувався кредитними коштами та частково сплачував заборгованість за договором, що підтверджує факт укладення кредитного договору.

Відповідач ОСОБА_1 не надав апеляційному суду доказів, які спростовували б розрахунок заборгованості перед АТ КБ "Приватбанк", не довів відсутність такої заборгованості.

Таким чином, враховуючи викладене, позовні вимоги АТ КБ "Приватбанк" є обґрунтованими в частині стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 29.02.2008 року, станом на 22 березня 2020 року за тілом кредиту у розмірі 11603 грн. 29 коп., а також процентів на прострочений кредит в сумі 4640,06 грн., на підставі ст.625 ЦК України.

Але, рішення суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за несплату пені та штрафів в розмірі 1080,16 грн. підлягає скасуванню, з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволені цих позовних вимог у зв`язку з їх недоведеністю.

Крім того, колегія суддів звертає увагу апелянта, що позивачем не заявлялись позовні вимоги про стягнення заборгованості за нарахованими відсотками, та заборгованості за простроченими відсотками, а тому доводи апеляційної скарги про неправомірне стягнення відсотків за збільшеною процентною ставкою є безпідставними.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу адвоката Трофименка Володимира Володимировича, подану в інтересах ОСОБА_1 слід задовольнити частково, рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 21 травня 2020 року скасувати частково в частині стягнення із відповідача на користь банку заборгованості за несплату пені та штрафів в розмірі 1080,16 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення, про відмову у задоволенні цих позовних вимог АТ КБ "Приватбанк".

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 21 травня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - скасувати в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" заборгованості за несплату пені та штрафів в розмірі 1080,16 грн.

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в частині стягнення заборгованості за несплату пені та штрафів в розмірі 1080,16 грн. - відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Ж.І.Максюта

Судді М.М.Пищида

О.В.Свистунова