ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 2018/2-882/11 Номер провадження 22-ц/814/3305/22Головуючий у 1-й інстанції Зуб Г.А. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2022 року м.Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дряниця Ю.В., Лобов О.А.,

секретар Владіміров Р.В.,

за участі представника заявника адвоката Хоміча А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції у м.Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Київського районного суду м.Харкова від 19 серпня 2021 року, постановлену суддею Зуб Г.А. (повний текст складено 26 серпня 2021 року),

за заявою ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 , про стягнення суми позики та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

18.06.2021 ОСОБА_1 звернулася в суд із заявою про скасування заходів забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми позики та відшкодування моральної шкоди (справа №2-7978/10/07), у рамках якого, ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 25.11.2010, накладено арешт на нерухоме майно, у том числі, квартиру АДРЕСА_1 .

При постановленні заочного рішення від 10.03.2011 дійсність арешту судом не припинена, хоча подальше його застосування є недоцільним та порушує її права, як нового власника, на вільне розпорядження нерухомістю, набутою нею з прилюдних торгів у серпні 2019 року, право власності зареєстровано 03.10.2019.

Із наведених підстав, як добросовісний набувач майна, просить частково скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 25.11.2010, а саме, зняти арешт із кв. АДРЕСА_1 .

Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 19.08.2021 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми позики та відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Ухвала районного суду вмотивована відсутністю у заявника права на звернення в суд із клопотанням про скасування заходів забезпечення позову, оскільки захист майнових прав заявника, яка не є стороною виконавчого провадження, повинен здійснюватися в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні.

Заявник ОСОБА_1 оскаржила ухвалу районного суду до Харківського апеляційного суду. Посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу районного суду та постановити нове рішення, яким заяву задовольнити.

Доводить, що вона є добросовісним власником майна, набутого нею з прилюдних торгів, отже право власності не є спірним, що виключає підстави звернення в суд із позовом про визнання права власності на це майно та зняття з нього арешту.

Вважає, що стан виконання боржником судового рішення не впливає на подальше збереження арешту, оскільки майно, вже реалізоване у рамках виконавчого провадження, вибуло із власності боржника і за його рахунок неможливе подальше виконання судового рішення в повному обсязі. Натомість подальше існування таких заходів забезпечення позову шкодить їй, заявниці, у реалізації свого права власності. При цьому з даними АСВП відсутні відомості щодо наявності відкритих виконавчих проваджень у цій справі.

Окремо повідомляє, що з аналогічних підстав у цій же справі ухвалою суду від 10.03.2011 знято заборону відчуження за заявою ОСОБА_4 , яка також не є стороною виконавчого провадження та не зверталася із окремою позовною заявою.

Посилаючись на позицію Верховного Суду у справі №753/15835/19 від 12.08.2021, вважає запропонований в оскаржуваній ухвалі суду спосіб захисту, шляхом визнання права власності на квартиру та зняття з неї арешту невірним та неефективним.

Ухвалами Харківського апеляційного суду від 18.11.2021 відкрито апеляційне провадження у вказаній справі; закінчено підготовчі дії та призначено її до судового розгляду із повідомленням учасників справи.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Розпорядженням Верховного Суду від 25.03.2022 №14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду Полтавському апеляційному суду.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 03.08.2022 справу прийнято до провадження та призначено до судового розгляду.

У суді апеляційної інстанції представник заявника адвокат Хоміч А.А. доводи апеляційної скарги підтримав, наполягаючи на її задоволенні.

Інші учасники судового процесу в судове засідання не з`явилися про поважність причин своєї неявки суд не повідомили, що згідно ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.

Перевіряючи законність та обґрунтованість судового рішення, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що у межахЗВП №55747981 з виконання виконавчого листа №2018/4776/2012, виданого Київським районним судом м.Харкова про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Золоті Ворота» (правонаступник ТОВ «ФК Горизонт») суми заборгованості в розмірі 407 118,54 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом проведення електронних торгів та їх переможцем стала ОСОБА_1 , що підтверджується актом державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки від 19.09.2019./а.с.11-12/

03.10.2019 ОСОБА_1 видано свідоцтво про придбання указаного майна з прилюдних торгів; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень зареєстровано приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Непочатих В.В. за №814./а.с.13,14/

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованої 26.03.2021 за номером довідки 250067279, квартира за адресою: АДРЕСА_2 перебуває під арештом; підстава обтяження: ухвала Київського районного суду м.Харкова від 25.11.2010./а.с.8-9/

Відмовляючи у скасуванні заходів забезпечення позову, районний суд виходив із того, що заявник в даному випадку не є стороною у виконавчому провадженні, а тому не може звертатись до суду з вказаним клопотанням, оскільки рішення суду боржником виконано не було. За таких обставин підстав для скасування забезпечення позову, передбачених ст. 158 ЦПК України не існує.

Апеляційний суд із такими висновками суду першої інстанції погоджується. При цьому враховує наступне.

Питання скасування заходів забезпечення позову регламентовано статтею 158 ЦПК України, за змістом якої суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Учасниками справи у справах позовного провадження є сторони, треті особи (ч.1 ст.42 ЦПК України).

Згідно роз`яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» із заявою про скасування заходів забезпечення позову (накладення арешту на майно або грошові кошти) може звернутись лише особа, щодо якої такі заходи забезпечення позову вжито,тобто сторона у справі чи третя особа, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору.

Інша особа, яка вважає, що майно, на яке було накладено арешт у порядку забезпечення позову, належить їй, а не стороні у справі, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (ст.59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Тоді у рішенні суду про визнання права власності на майно і про зняття з нього арешту суд зазначає про скасування заходів забезпечення позову, які оскаржуються.

Аналогічний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 22 квітня 2020 року у справі № 607/15533/17, від 27 січня 2021 року у справі № 757/9023/18 та від 06 травня 2020 року у справі № 756/8156/18.

Як убачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 не є учасником справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 , про стягнення суми позики та відшкодування моральної шкоди, а також стороною виконавчого провадження, відтак не має права звертатись до суду із заявою про скасування заходів забезпечення позову, оскільки для неї чинним законодавством передбачено інший спосіб судового захисту.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду є законною і обґрунтованою, постановлена із дотриманням вимог процесуального права, підстав для її скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги правильність висновків районного суду не спростовують, оскільки обґрунтовані правомірністю набуття заявником права власності на іпотечне майно та не доцільністю подальшого збереження обтяження, що в контексті неправильно визначеного способу судового захисту, апеляційним судом не оцінюються.

Заперечення заявника щодо наявності спору про право зводяться до незгоди із судовим рішенням, а тому колегією суддів до уваги не приймаються. Разом із цим, не будучи учасником справи, ОСОБА_1 , яка набула нерухомість з прилюдних торгів, може реалізувати свої майнові права виключно шляхом звернення в суд із позовом про зняття з нього арешту.

При цьому наведена заявником практика Верховного Суду не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки є відмінною за суб`єктним складом, як і посилання на ухвалу суду від 10.03.2011 у цій справі (2018/2-882/11), якою за заявою ОСОБА_4 знято заборону відчуження. Оскільки поза увагою ОСОБА_1 залишився процесуальний статус ОСОБА_4 , яка є третьою особою, тобто учасником справи, як і його сторони, у розумінні ч.1 ст.42 ЦПК України.

Інші доводи апеляційної скарги обґрунтовані практикою Європейського суду з прав людини щодо гарантій права власності, захист якого має відбуватися в спосіб визначений законом. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м.Харкова від 19 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23.09.2022.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді Ю.В. Дряниця

О.А. Лобов