Справа № 303/2327/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2022 року м. Мукачево

Суддя Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області Заболотний А.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на нерухоме майно.

30.03.2022 року ухвалою суду позов ОСОБА_1 залишено без руху у зв`язку з його невідповідністю вимогам ст.ст. 175-177 ЦПК України.

Одночасно із поданням позовної заяви до суду ОСОБА_1 подано заяву про вжиття заходів забезпечення позову відповідно до якої позивач просить встановити заборону ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії, які перешкоджають ОСОБА_1 та іншим мешканцям житлового будинку з надвірними спорудами та прибудовами, розташованого на АДРЕСА_1 , які за згодою власника проживають у цьому будинку, користуватись земельною ділянкою, на якій цей будинок розташований та яка необхідна для обслуговування цього житлового будинку з надвірними спорудами та прибудовами.

Як підставу для задоволення заяви про забезпечення позову позивач вказує те, що нею до суду було подано позов про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 320, виданого 04.03.2016 року ОСОБА_2 на земельну ділянку, кадастровий номер № :01:024:0011, площею 0,15 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою АДРЕСА_2 . Також просить суд визнати за нею право власності на 42/100 частини земельної ділянки, кадастровий номер № :01:024:0011, площею 0,15 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою АДРЕСА_2 .

Позов обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_1 на підставі договору дарування. В свою чергу відповідач ОСОБА_2 є власником житлового будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_1 .

Зазначені житлові будинки знаходяться на спільній земельній ділянці, яка в порядку спадкування на праві приватної власності належить відповідачу ОСОБА_2 .

Вказана земельна ділянка є предметом цього спору.

При цьому зазначає, що відповідач ОСОБА_2 , вважаючи себе одноосібним власником земельної ділянки, розташованої за адресою АДРЕСА_2 , чинить перешкоди ОСОБА_1 в користуванні цієї земельної ділянки.

В свою чергу, ОСОБА_1 вважає, що також має право на спірну земельну ділянку в силу належності їй житлового будинку, який розташований на цій земельній ділянці.

У зв`язку з цим подала позов до суду для захисту своїх прав.

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову ОСОБА_1 вказує на те, що відповідач ОСОБА_2 забороняє користуватись та розпоряджатись на свій розсуд належним їй житловим будинком та вчиняє активні дії, направлені на заволодіння цим будинком з тих підстав, що земельна ділянка належить на праві власності відповідачу.

Таким чином, вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду). Також, оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Оглянувши матеріали позову та заяви про забезпечення позову, суд вважає, що подана заява про забезпечення позову підлягає не задоволенню зважаючи на наступне.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується забороною вчиняти певні дії. Згідно з ч. 10 ст. 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби ст. 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом присудження реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, його метою є хоча і негайні, вжити негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

З точки зору закону забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

При цьому, цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій у разі задоволення позову може бути ускладнено чи стане неможливим виконання рішення суду, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлених обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення.

Тобто, підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Фундаментними критеріями, які формують висновок про наявність дійсних підстав для забезпечення позову, є логічний та юридичний аналіз обставин справи, на які посилається позивач, та доводи заяви про забезпечення позову. Процесуальні норми лише вказують на порядок вчинення дій.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчиться, що між сторонами виник спір.

Аргументуючи наявність підстав для забезпечення позову позивач зазначає про таке: - відповідач ОСОБА_2 забороняє користуватись та розпоряджатись на свій розсуд належним їй житловим будинком та вчиняє активні дії, направлені на заволодіння цим будинком з тих підстав, що земельна ділянка належить на праві власності відповідачу; - сторонні особи намагалися незаконно проникнути в належний ОСОБА_1 житловий будинок; - автомобілю ОСОБА_1 , який стояв біля її будинку завдано пошкодження; - ОСОБА_2 погрожує знести належний ОСОБА_1 будинок, виключає в ньому електропостачання; - ОСОБА_2 чинить психологічний тиск з метою змусити ОСОБА_1 звільнити житловий будинок.

Підсумовуючи зазначене, ОСОБА_1 зазначає, що такі дії становлять реальну загрозу знищення належного їй майна, що у випадку невжиття заходів забезпечення позову утруднить або зробить неможливим виконання рішення суду.

Як було зазначено вище, предметом цього позову є, зокрема, земельна ділянка розташована за адресою АДРЕСА_2 . При цьому, позов поданий з тих підстав, що позивач ОСОБА_1 вважає, що також має право на спірну земельну ділянку в силу належності їй житлового будинку, який розташований на цій земельній ділянці.

На підтвердження доказів наявності зазначених вище обставин, які б могли свідчити про необхідність застосування заходів забезпечення позову, позивач надала суду лише копії переписки в соціальних мережах.

В той же час, наведені вище аргументи позивача щодо загрози знищення належного їй майна жодним чином не відносяться до предмету та підстав заявленого позову. Більше того, доказів на підтвердження таких обставин не представлено, як і не представлено доказів про власника спірної земельної ділянки. Крім того, обраний позивачем захід забезпечення позову в контексті предмета спору не забезпечить виконання рішення суду в частині визнання права власності.

Додатково звертається увага і на те, що встановлення заборони ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії, які перешкоджають користуватись спірною земельною ділянкою, в межах, необхідних для обслуговування житлового будинку не є можливим без визначення цих меж. Вказане в свою чергу унеможливить виконання судового рішення в частині встановлення такої заборони.

За таких обставин, а також враховуючи те, що заява не містить достатнього обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову, не наведено жодних відомостей, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а сам факт знищення чи пошкодження майна, яке не є предметом цього спору, чим обґрунтовується заява про забезпечення позову, не може слугувати обґрунтованим припущенням того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду, суд приходить до висновку про відсутність підстав для забезпечення позову, у зв`язку з цим в задоволенні заяви слід відмовити у зв`язку з її необгрунованістю.

Керуючись ст. ст. 1-18, 149-150, 153, 154, 157, 260 ЦПК України,-

п о с т а н о в и в:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя А.М.Заболотний