Справа №295/7659/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.08.2022 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

Головуючої судді Стрілецької О.В.

за участі секретаря судового засідання Скришевської О.Р.

представника позивача - адвоката Бородіна Д.В.

представника відповідача - адвоката Демчик Н.О.

розглянувши y відкритому судовому засіданні в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

І. СУТЬ ЗАЯВИ

30.06.2020 р. позивач звернувся до суду з позовом, у якому, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог (том № 1 а.с. 217), просить стягнути з відповідача компенсацію вартості відчуженої земельної ділянки площею 0,12 га, яка розташована за адресою: с. Пряжів, Сінгурівська сільська рада, Житомирський район, Житомирська область, кадастровий номер :01:001:0431, у розмірі 7238,00 грн.

В обґрунтування позову позивач вказав, що 18.09.2008 р. за час перебування в шлюбі з відповідачем вони придбали у власність земельну ділянку за адресою: с. Пряжів, Сінгурівська сільська рада, Житомирський район, Житомирська область, кадастровий номер :01:001:0431.

Шлюб між сторонами розірвано 25.11.2016 р., за рішенням суду поділено спільно нажите майно подружжя, проте земельна ділянка за кадастровим номером :01:001:0431 поділена не була.

06.05.2020 р. відповідачка без згоди позивача на підставі договору купівлі-продажу відчужила земельну ділянку за адресою: с. Пряжів, Сінгурівська сільська рада, Житомирський район, Житомирська область, тобто розпорядилась спільним майном без згоди позивача за договором, який виходить за межі дрібного побутового.

Позивач просить стягнути з відповідача половину суми вартості від продажу спільного майна в розмірі 7238,00 грн.

ІІ. ПРОЦЕДУРА та ПОЗИЦІЇ СТОРІН

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 15.07.2020 року позовну заяву направлено за підсудністю до Пулинського районного суду Житомирської області (том №1, а.с. 18).

10.09.2020 р. ухвалою Червоноармійського районного суду Житомирської області дану цивільну справу направлено до Богунського районного суду м. Житомира, як помилково направлену (том № 1, а.с. 31).

Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Слюсарчук Н.Ф. від 26.10.2020 року позовну заяву повторно направлено за підсудністю до Червоноармійського районного суду Житомирської області (том №1, а.с. 41-42).

Ухвалою судді Червоноармійського районного суду Житомирської області від 11.12.2020 року позовну заяву прийнято до провадження та призначено до розгляду в спрощеному позовному провадженні з повідомленням сторін (том №1, а.с. 49).

11.01.2021 р. задоволено клопотання відповідача, цивільну справу передано на розгляд до Богунського районного суду м. Житомира (том №1, а.с.67).

Постановою Житомирського апеляційного суду від 24.02.2021 р. ухвалу Червоноармійського районного суду Житомирської області від 11.01.2021 р. залишено без змін (том № 1, а.с. 96-97).

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.03.2021 року зазначену цивільну справу передано до провадження судді Стрілецької О.В. (том № 1, а.с.101)

Ухвалою судді від 17.03.2021 року позовну заяву було залишено без руху (том №1, а.с. 102).

19.04.2021 р. ухвалою суду прийнято до провадження цивільну справу, розгляд справи постановлено проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання (том №1, а.с. 121).

23.07.2021 р. ОСОБА_2 направила відзив на позовну заяву, в якому в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 просить відмовити (том №1 а.с., 160-161). В обґрунтування заперечень вказала, що під час поділу майна подружжя ОСОБА_1 визнав право особистої приватної власності ОСОБА_2 на спірну земельну ділянку, про що зазначено в мотивувальній частині рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 21.08.2017 р., а тому вважає, що земельна ділянка належить їй, що виключало необхідність отримання згоди на її відчуження. Вважає позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення компенсації за продаж земельної ділянки безпідставними.

Ухвалою суду від 07.09.2021 року, яка постановлена у судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати і занесена до протоколу судового засідання, витребувано у приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Стражник Т.О. належним чином засвідчену копію нотаріальної справи щодо посвідчення договору купівлі-продажу від 06.05.2020 р., укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо купівлі-продажу земельної ділянки, який зареєстрований в реєстрі з номером 4704 (том № 1 а.с. 178).

12.10.2021 р. на виконання вимог ухвали суду від 07.09.2021 р. приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Стражник Т.О. направила витребувані документи (том № 1, а.с. 181-202).

20.10.2021 р. ОСОБА_1 направив до суду заяву про зменшення позовних вимог в частині розміру стягнення компенсації в сумі 7238,00 грн. (том № 1 , а.с. 217).

Ухвалою суду від 23.11.2021 року, яка постановлена у судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати і занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче судове засідання, справу призначено до розгляду по суті (том № 1, а.с. 230-233).

Представник позивача адвокат Бородін Д.В. в судовому засідання позовні вимоги з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог підтримав в повному обсязі. Вказав, що спірна земельна ділянка придбана в період шлюбу, належала подружжю на праві спільної сумісної власністі, в резолютивній частині рішення Житомирського районного суду Житомирської області про поділ майна подружжя її розподіл не здійснювався. Відповідач не мала законних підстав відчужувати нерухоме майно без згоди позивача, а тому ОСОБА_1 має право на компенсацію половини вартості проданого майна.

Представник відповідача адвокат Демчик Н.О. у судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог. Зауважила, що під час поділу майна подружжя позивач висловив свою позицію щодо спірної земельної ділянки - не заперечував проти залишення її в особистій приватній власності ОСОБА_2 . Вказана позиція зазначена в мотивувальній частині рішення суду про поділ майна подружжя, рішення суду є обов`язковими, а тому вказана обставина не підлягає доказуванню при розгляді іншої справи в силу положень ч.4 ст. 82 ЦПК України.

В судовому засіданні адвокат Демчик Н.О. відмовилась від прослуховування звукозапису судового засідання з розгляду цивільної справи № 278/2277/16.

ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ та ОЦІНКА СУДУ

Судом встановлено, що 18.11.2006 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений шлюб.

Відповідно договору купівлі продажу земельної ділянки від 18.09.2008 р. ОСОБА_2 прийняла у власність (купила) земельну ділянку площею 0,12 га, яка розташована за адресою: с. Пряжів, Сінгурівська сільська рада, Житомирський район, Житомирська область, кадастровий номер :01:001:0431. Згідно п.1.4 вказаного договору укладення правочину відбувалось за письмовою згодою чоловіка ОСОБА_2 - ОСОБА_1 (том № 1, а.с. 189-190).

Зі змісту заяви ОСОБА_1 від 18.09.2008 року вбачається, що він на підставі ст. 369 ЦК України та ст. 65 Сімейного кодексу України надає згоду своїй дружині ОСОБА_2 на купівлю земельної ділянки площею 0,12 га, яка розташована за адресою: с. Пряжів, Сінгурівська сільська рада, Житомирський район, Житомирська область (том № 1, а.с. 215).

З державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 560153 вбачається, що земельна ділянка площею 0,12 га, яка розташована за адресою: с. Пряжів, Сінгурівська сільська рада, Житомирський район, Житомирська область, кадастровий номер :01:001:0431 на підставі договору купівлі-продажу від 18 вересня 2008 року, належала ОСОБА_2 (том № 1, а.с.192).

Згідно рішення Богунського районного суду м. Житомира від 25.11.2016 року шлюб між подружжям розірвано.

13.09.2016 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_1 , згідно якого просила визнати спільною сумісною власністю подружжя земельну ділянку розміром 0,25 га та житловий будинок, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , а також просила визнати за нею право власності на 1/2 частину зазначеного майна (том № 1 а.с. 205-207).

21.10.2016 року ОСОБА_1 подав зустрічний позов до ОСОБА_2 , в якому просив відмовити в задоволенні первісного позову, визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на земельну ділянку площею 0,12 га в с. Пряжів, Сінгурівська сільська рада, Житомирський район, Житомирська область, кадастровий номер :01:001:0431;визнати за ОСОБА_1 право особистої власності на земельну розміром 0,15 га, на земельну ділянку розміром 0,25 га та житловий будинок в АДРЕСА_1 (том № 1 а.с. 208-210).

З змісту рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 21.08.2017 року, яке сторонами не оскаржувалось і набуло законної сили, вбачається, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання житлового будинку та земельної ділянки, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та поділ даного майна відмовлено. Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково: визнано за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на земельну ділянку розміром 0,15 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :03:001:0061; визнано за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на земельну ділянку розміром 0,25 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :03:001:0059; визнано за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання за ним права особистої приватної власності на земельну ділянку в с. Пряжів, Сінгурівська сільська рада, Житомирський район, Житомирська область, відмовлено (том №1 а.с.7-11).

Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 06.05.2020 р. ОСОБА_2 передала у власність ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,12 га, яка розташована за адресою: с. Пряжів, Сінгурівська сільська рада, Житомирський район, Житомирська область. Продаж вчинено за погоджену сторонами суму 14476,00 грн. (том № 1, а.с 182-183).

Зі змісту заяви ОСОБА_2 від 06.05.2020 року вбачається, що земельна ділянка площею 0,12 га, яка розташована за адресою: с. Пряжів, Сінгурівська сільська рада, Житомирський район, Житомирська область, належить їй на праві особистої власності згідно рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 21.08.2017 року справа № 278/2237/16-ц (том № 1 а.с. 185)

ІV. ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ, МОТИВИ та ОЦІНКА СУДУ

Дослідивши позовну заяву, додані до неї письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За правилами ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Аналогічна норма міститься в частині 3 статті 368 ЦК України.

Стаття 63 Сімейного кодексу України визначає, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

За правилами ст. 68 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Співвласники мають право уповноважити одного з них на вчинення правочинів щодо розпорядження спільним майном.

Нормами ч.ч. 1,2 ст. 65 СК Україн визначено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

В силу ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

Згідно з ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Виходячи із наведених вище норм закону та встановлених фактичних обставин справи, судом встановлено, що земельна ділянка в с. Пряжів Сінгурівської сільської ради, Житомирського району, Житомирської області, кадастровий номер :01:001:0431, належала подружжю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності, а відтак розпорядження нею повинно було здійснюватися за спільною згодою обох з подружжя незалежно від перебування їх в шлюбі, згода на відчуження земельної ділянки відповідачкою повинна була бути надана позивачем у письмовій формі, яка підлягала нотаріальному посвідченню.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідачка відчужила земельну ділянку, яка належала подружжю, без згоди позивача.

Суд критично сприймає доводи представника відповідача про те, що зазначена земельна ділянка відповідно до рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 21.08.2017 року є особистою приватною власністю ОСОБА_2 , оскільки з його змісту не вбачається, що за ОСОБА_2 було визнано право особистої приватної власності на земельну ділянку в с. Пряжів.

Згідно рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 21.08.2017 року відмовлено в задоволенні зустрічної вимоги ОСОБА_1 про визнання за ним права особистої приватної власності на земельну ділянку в с. Пряжів, Сінгурівська сільська рада, Житомирський район, Житомирська область, чим фактично підтверджено, що земельна ділянка належить подружжю на праві спільної сумісної власності, а поділ її здійснений не був, право спільної сумісної власності на майно не припинилось. За первісним позовом ОСОБА_2 взагалі не заявляла вимог про поділ земельної ділянки в с. Пряжів.

Також, заперечуючи проти позову представник відповідача посилалась на те, що в мотивувальній частині рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 21.08.2017 року в цивільній справі № 278/2237/16-ц зазначено, що ОСОБА_1 не заперечував стосовно залишення земельної ділянки в с. Пряжів ОСОБА_2 , а відтак, на її думку, за згодою ОСОБА_1 зазначена земельна ділянка була передана у власність ОСОБА_2 , що є преюдиційною обставиною, яка за правилами ч. 4 ст. 82 ЦПК України, не підлягає повторному встановленню.

Разом з тим, суд вважає наведені вище доводи представника відповідача безпідставними з огляду на те, що з його змісту абсолютно не вбачається, що зазначена земельна ділянка належить ОСОБА_2 на праві особистої приватної власності, згідно рішення суду від 21.08.202017 року поділ земельної ділянки в с. Пряжів здійснений не був, про що зазначено вище в тексті даного судового рішення, отже правовий режим спільно нажитого подружжям майна не змінився.

З огляду на те, що відповідач не надала суду належні і допустимі докази, а саме - рішення суду про визнання за ОСОБА_2 права особистої приватної власності на земельну ділянку в с. Пряжів, рішення суду про поділ спільного сумісного майна подружжя, згідно якого вказана земельна ділянка передана у власність відповідачки, нотаріально-посвідчений договір, укладений між сторонами, про її поділ, які б беззаперечно вказували на те, що відповідач в установлений спосіб і порядку набула право власності на земельну ділянку, відсутні підстави вважати, що спірне майно належить відповідачці на праві власності, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може грунтуватися на припущеннях.

В пункті 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК.

У Постанові від 21 березня 2018 року при розгляді справи №726/2165/15-ц Верховний Суд зазначив, що у випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

У постанові від 03 травня 2018 року у справі №755/20923/14-ц Верховний Суд роз`яснив, що при розгляді спорів про поділ цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів, витребування цього майна у третіх осіб з підстав його відчуження без письмової згоди одного з подружжя суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна.

В даній справі судом встановлено, що ОСОБА_2 без відома та згоди позивача відчужила земельну ділянку площею 0,12 га в с. Пряжів, Сінгурівська сільська рада, Житомирський район, Житомирська область, кадастровий номер :01:001:0431, яка належить сторонам на праві спільної сумісної власності, а відтак позивач має право на грошову компенсацію від вартості відчуженого.

Виходячи з положень ст. 70 Сімейного кодексу України, ст. 372 ЦК України, майно подружжю належить в рівних частинах, а тому суд приходить до переконання, що ОСОБА_1 набув право на компенсацію 1/2 частини від вартості відчуженого відповідачем майна, що становить 7238,00 грн від ціни продажу, яка в договорі купівлі-продажу визначена в розмірі 14476,00 грн.

Таким чином, позовні вимоги є обгрунтованими і з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задоволити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію 1/2 вартості відчуженої земельної ділянки площею 0,1200 га, яка розташована за адресою: село Пряжів, Сінгурівська сільська рада, Житомирського району, Житомирської області, кадастровий номер :01:001:0431, в розмірі 7238, 00 грн.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складено 29.08.2022 року.

Суддя О.В. Стрілецька