Провадження № 2/127/1680/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.09.2022 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

у складі головуючого судді Антонюка В.В.,

за участі: секретаря судового засідання Жмудь Я.П.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

Позовна заява мотивована тим, що 12.06.2016 між сторонами Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області було зареєстровано шлюб, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04.09.2020 в справі №127/16089/20 - розірвано.

Під час спільного з відповідачем проживання позивачем, згідно договору дарування від 31.10.2017 року, прийнято в дар квартиру під АДРЕСА_1 . У подальшому ОСОБА_2 зареєстровано місце проживання за вищевказаною адресою, однак, шлюбні відносини з відповідачем фактично припинились, разом сторони перестали проживати.

Позивач зазначає, що на даний час він проживає разом із сином, який перебуває на його утриманні, в АДРЕСА_2 . Згідно акту № 693 від 02.11.2021 МКП «УК «Замостя», за адресою: АДРЕСА_3 , зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Відповідач зареєстрована, однак фактично не проживає за вказаною адресою понад двох років, не є власником або співвласником даного приміщення. Спільного побуту з відповідачем не ведеться. Факт відсутності за місцем реєстрації ОСОБА_2 понад два роки підтверджується актом № 204 від 15.06.2022.

Таким чином, оскільки відповідач у квартирі не проживає більше 6 місяців, не сплачує плату за користування жилим приміщенням і комунальними послугами, не несе інших витрат по утриманню квартири та не приймає участі у спільному побуті, позивач просить у суду визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Судові витрати позивач просить стягнути з відповідача на його користь.

Ухвалою суду від 30.06.2022 року позовну заяву залишено без руху на надано позивачу строк для усунення виявлених недоліків.

04.07.2022 року на адресу суду надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою суду від 01.08.2022 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб.

Позивач в судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні заперечила позовні вимоги та просила відмовити у їх задоволенні. Суду пояснила, що дійсно не проживає та ніколи не проживала за адресою АДРЕСА_4 , її особисті речі за зазначеною адресою не перебувають. Зазначила, що фактично проживає на даний момент за адресою: АДРЕСА_5 . Підтвердила і той факт, що спільна дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з позивачем. Просила відмовити у задоволені позову, у зв`язку з тим що у неї немає можливості зареєструватись за іншою адресою.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 12.06.2016 між сторонами був укладений шлюб Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04.09.2020 в справі №127/16089/20, було розірвано. Судове рішення набрало законної сили 06.10.2020 року (а.с.9).

Згідно договору дарування квартири від 31.10.2017 року, ОСОБА_1 прийнято в дар квартиру під АДРЕСА_3 , що складає 1/20 частку секції АДРЕСА_6 (а.с.13).

Згідно акту № 693 від 02.11.2021 МКП «УК «Замостя», за адресою: АДРЕСА_3 , зареєстровані ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Також з даного акту вбачається, що на момент обстеження за вищевказаною адресою тимчасово не перебуває зареєстрована ОСОБА_2 (а.с. 12).

Відповідно до довідки Виконавчого комітету Лука-Мелешівської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 15.06.2022 р., ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_4 , але проживають за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 11).

Факт відсутності за місцем реєстрації ОСОБА_2 понад два роки підтверджується актом опиту сусідів № 204 від 15.06.2022 р. (а.с.10), а також її особистими поясненнями, наданими в ході розгляду справи.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Аналогічна норма закону щодо користування членом сім`ї власника на рівні з ним його житлом міститься в ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР.

Разом з тим, положенням ч. 2 ст.405 ЦК України передбачено юридичну підставу втрати членом сім`ї власника права на користування житлом власника, а саме - відсутність члена сім`ї власника житла без поважних причин понад один рік за таким місцем проживання (у житлі), якщо інше не встановлено домовленістю із власником або за законом.

Судом достовірно встановлено та підтверджено відповідними доказами, що відповідач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , але за даною адресою не проживає без поважних причин понад один рік, у зв`язку з чим вона підлягає визнанню такою, що втратила право користування зазначеним житлом.

Враховуючи те, що факт відсутності відповідача за місцем своєї реєстрації понад один рік встановлено, а визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням має для позивача, як власника житла, важливе юридичне значення, суд вважає за можливе задовольнити позов.

Оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, які складаються з 992,40 грн. судового збору, підлягають стягненню із відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 16, 316, 317, 319, 321, 983, 386, 391, 405 ЦК України, ст.12, 13, 19, 76-81, 141, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 992,40 грн. понесених ним судових витрат при сплаті судового збору.

Рішення може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 13.09.2022 року.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_5 .

Суддя: