Справа № 509/1326/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2022 року смт Овідіополь

Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Бочарова А.І.,

при секретарі Сірман Г.В.,

за участю: представника позивачки за первісним позовом, адвоката Акуліч О.О.,

представника відповідачів за первісним позовом, адвоката Колеснікової Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Овідіополь цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

про витребування майна з чужого незаконного володіння,

та цивільну справу за позовом

ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

до

ОСОБА_1

про усунення перешкод у здійсненні права користування майном шляхом виселення,-

ВСТАНОВИВ:

06.03.2020 року до Овідіопольського районного суду Одеської області надійшла заява про забезпечення позову адвоката Акуліча Олексія Олександровича від імені та в інтересах ОСОБА_1 , якою він просив до пред`явлення позову вжити заходів щодо забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони відчуження на дачний будинок АДРЕСА_1 , право власності на який зареєстровано на ім`я ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 10 березня 2020 року, постановленою у справі № 509/1091/20 зазначену заяву задоволено. Накладено арешт з забороною відчуження на дачний будинок АДРЕСА_1 , право власності на який зареєстровано на ім`я ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

23.03.2020 року до Овідіопольського районного суду Одеської області надійшла позовна заява адвоката Акуліча Олексія Олександровича від імені та в інтересах ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 до ОСОБА_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_4 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , про витребування майна з чужого незаконного володіння.

В позовній заяві ОСОБА_1 просить:

- Витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 1/2 частку дачного будинку АДРЕСА_1 .

- Вказати, що рішення суду є підставою для скасування реєстрації права власності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на дачний будинок АДРЕСА_1 та реєстрації права власності на 1/2 частку вказаного дачного будинку за позивачем.

Предметом позову є витребування майна з чужого незаконного володіння, підставою позову є перехід спадкоємцю права вимоги на витребування майна з чужого незаконного володіння.

В обґрунтування позовних вимог Позивач вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько, ОСОБА_7 . Після його смерті відкрилася спадщина, заповіту спадкодавець не залишив.

03 вересня 1961 року між батьками позивача: ОСОБА_8 та ОСОБА_2 укладено шлюб, який на час смерті спадкодавця не розірвано.Спадкоємцями за законом першої черги після смерті ОСОБА_7 є його дочка ОСОБА_1 та дружина ОСОБА_5 .

Також позивач стверджувала, що за життя ОСОБА_7 був членом Громадської організації «Отрада» та користувався земельними ділянками АДРЕСА_4 , на яких було побудовано дачний будинок АДРЕСА_1 .

Після смерті ОСОБА_7 користувачем зазначеними земельними ділянками замість померлого стала ОСОБА_5 .. Також позивач зазначала, що вона проживає в спірному будинку.

12.10.2019 р. було здійснено реєстрацію права власності на спірний будинок в рівних частках на ОСОБА_9 (1/3 частка), ОСОБА_3 (1/3 частка), ОСОБА_4 (1/3 частка). Позивач вважає зазначену реєстрацію права власності на спірний будинок незаконною.

Позов обґрунтовано тим, що відповідачі заволоділи спірним нерухомим майном без достатньої правової підстави, внаслідок чого майно померлого ОСОБА_7 вибуло з його законного володіння і має бути витребувано на користь спадкоємців ОСОБА_7 .

Відповідачами у справі було надано відзив на зазначену позовну заяву, яким вони не погодились із позовом та просили у задоволенні позовних вимог відмовити.

28.04.2020 року до Овідіопольського районного суду Одеської області надійшла позовна заява ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права користування майном шляхом виселення.

У зазначеній позовній заяві позивачами заявлені позовні вимоги: усунути ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перешкоди у користуванні та розпорядженні належним їм дачним будинком за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом виселення ОСОБА_1 та інших осіб, що займають будинок за домовленістю з нею, з цього будинку.

Предметом позову є усунення перешкод у здійсненні права користування майном шляхом виселення, підставою позову є користування нерухомим майном та проживання у ньому без правових підстав.

В обґрунтування позовних вимог Позивачі вказують, що ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є співвласниками спірного дачного будинку АДРЕСА_1 . Спірний будинокналежить позивачам на праві спільної часткової власності по 1/3 частині кожному. Проте, в наведеному дачному будинку незаконно без будь-яких на те підстав мешкає відповідач ОСОБА_1 , яка є донькою ОСОБА_5 та матір`ю ОСОБА_3 і ОСОБА_4 .

Відповідач, проживаючи у спірному будинку, не допускає позивачів - власників майна до належного їм будинку, та постійно вселяє у зазначений будинок співмешканців, які також не дають власникам будинку до нього потрапити та вільно ним користуватись. Відповідач дозволяє зазначеним особам користуватись майном Позивачів без отримання на це їх згоди.

Позивачі не мають доступу до спірного майна, не можуть у нього зайти, знаходитись у ньому, володіти та вільно користуватися ним, оскільки воно перебуває у незаконному фактичному володінні ОСОБА_1 .

Добровільно залишити дачний будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить Позивачам, ОСОБА_1 не згодна.

11.08.2021 р. на адресу Овідіопольського районного суду Одеської області надійшов відзив ОСОБА_1 на зазначену позовну заяву, у якому вона заперечувала проти позову та просила відмовити у його задоволенні.

Позивачами була надана відповідь на відзив. Відповідачкою були надані заперечення на відповідь на відзив. Також позивачами були надані письмові пояснення.

02.08.2020 року представником позивачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , адвокатом Колесніковою Юлією Сергіївною було подано клопотання про об`єднання в одне провадження справи № 509/1888/20 за позовною заявою ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права користування майном шляхом виселення та справи № 509/1326/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про витребування майна з чужого незаконного володіння.

03.09.2020 року ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області цивільну справу № 509/1326/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про витребування майна з чужого незаконного володіння об`єднано в одне провадження з цивільною справою № 509/1888/20 за позовною заявою ОСОБА_10 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права користування майном шляхом виселення, присвоєно єдиний реєстраційний № 509/1326/20.

Розгляд об`єднаної справи призначено за правилами загального позовного провадження.

12.04.2021 року ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області було задоволено клопотання представника позивачки за первісним позовом ОСОБА_1 , адвоката Акуліча О.О. про витребування доказів. Витребувано від Овідіопольської районної адміністрації Одеської області (67801, Одеська область, смт Овідіополь, вул. Т. Шевченка, буд. 169) належним чином завірену копію реєстраційної справи з усіма документами, які подані для проведення реєстрації права власності, щодо об`єкта нерухомого майна: дачного будинку АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 237.

27.05.2021 року ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області було задоволено клопотання представника позивачки за первісним позовом ОСОБА_1 , адвоката Акуліча О.О. про витребування доказів. Витребувано від Одеської районної державної адміністрації (65032, м. Одеса, пр. Шевченка, буд. 4) належним чином засвідчену копію реєстраційної справи щодо дачного будинку АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 237. Уповноважено представника ОСОБА_1 , адвоката Акуліч Олексія Олександровича на одержання доказів від Одеської районної державної адміністрації.

01.11.2021 року ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області було задоволено клопотання представника позивачки за первісним позовом ОСОБА_1 , адвоката Акуліча О.О. про витребування доказів. Витребувано від Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради (65062, м. Одеса, вул. Черняховського, 6) роздруковані та завірені скан-копії документів реєстраційної справи №237 щодо об`єкта нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , яка міститься в електронному вигляді у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.Уповноважено представника ОСОБА_1 , адвоката Атаманчук Наталію Сергіївну на одержання доказів від Одеської районної державної адміністрації.

28 червня 2022 року ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_10 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння, та цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права користування майном шляхом виселення до судового розгляду по суті.

Ознайомившись з позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння, дослідивши надані суду письмові докази, суд вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Дослідивши матеріали справи та письмові докази, суд встановив.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , що підтверджено Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Ширяївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 13.07.2017 р. (арк. спр. 11). Позивач є донькою ОСОБА_7 , що підтверджено Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим Ширяївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 13.07.2017 р. (т. 1, арк. спр. 12) та Свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_3 , виданим Відділом РАЦС Роздільнянського районного управління юстиції Одеської області від 20.04.2004 р. (т. 1, арк. спр. 13).

Після смерті ОСОБА_7 відкрилася спадщина, заповіту спадкодавець не залишив.

03 вересня 1961 року між батьками позивача: ОСОБА_8 та ОСОБА_2 укладено шлюб, що підтверджено витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу 4 від 28.09.2017 р.(т. 1, арк. спр. 14). Шлюб на час смерті спадкодавця не розірвано. Після смерті ОСОБА_7 була заведена спадкова справа. Спадкоємцями за законом першої черги після смерті ОСОБА_7 є його дочка ОСОБА_1 та дружина ОСОБА_5 (т. 1, арк. спр. 15-16)

За життя ОСОБА_7 був членом Громадської організації «Отрада» та користувався земельними ділянками АДРЕСА_4 , на яких було побудовано дачний будинок АДРЕСА_1 .

Суд критично ставиться до тверджень позивачки про те, що зазначений будинок належав на праві власності ОСОБА_7 , оскільки довідка від 03.05.2007 р. та довідка від 23.05.2007 р. (т. 1, а.с. 20,24) , видані ГО «Отрада», матеріали інвентаризаційої справи (а.с. 17-25) та проектна документація щодо газопостачання (т. 1, а.с. 67-71) не є правовстановлюючими документами. Інших документів, які б підтверджували право власності померлого на спірний будинок, позивачем не надано та в матеріалах справи не міститься.

Крім того, листом ГО «Отрада» вих. № 726/18 від 27.06.2018 р. (т. 1, а.с. 27) зазначено, що ОСОБА_7 був членом ГО «Отрада» до 20.02.2017 р., до своєї смерті. За ОСОБА_7 були закріплені ділянки № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 , проте зазначені ділянки не належали йому на праві власності, а є орендованими ГО «Отрада» у Таїровської селищної ради. Аналогічна інформація міститься в листі ГО «Отрада» вих № 842 від 02.04.2020 р. (т. 1, а.с. 119)

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ст. ст. 76-80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Після смерті ОСОБА_7 користувачем зазначеними земельними ділянками замість померлого стала ОСОБА_5 (т. 1, а.с. 27).

12.10.2019 р. було здійснено реєстрацію права власності на спірний будинок в рівних частках на ОСОБА_2 (1/3 частка), ОСОБА_3 (1/3 частка), ОСОБА_4 (1/3 частка) (т. 1, а.с.28-29).

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є співвласниками дачного будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначений будинок, загальною площею 146,4 кв.м., житлова площа 55 кв.м. належить відповідачам на праві спільної часткової власності по 1/3 частині кожному, що підтверджується Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 185193241 від 17.10.2019 р., № 185193187 від 17.10.2019 р. та № 17.10.2019 р. відповідно.

Твердження ОСОБА_1 , що спірний будинок був побудований її батьком, ОСОБА_7 , та за життя належав ОСОБА_7 і він був єдиним власником будинку до дня його смерті є недоведеними та спростовуються матеріалами справи.

Позивач не надала жодних доказів, які б підтверджували, що будинок було збудовано ОСОБА_7 та за життя він належав її батьку на праві власності.

Довідка від 25.05.2007 р. б/н і довідка від 03.05.2007 р. б/н, видані ГО «Отрада», на які посилається ОСОБА_1 , не є правовстановлюючими документами та не підтверджують, що ОСОБА_7 за життя був власником спірного будинку. Так само не підтверджують права власності ОСОБА_7 на спірний будинок і додані відповідачем до відзиву матеріали інвентаризаційної справи.

Відповідно до частини четвертої статті 334 ЦКУ права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації прав підлягає, зокрема, право власності на нерухоме майно.

Водночас на момент смерті право власності на спірний будинок за ОСОБА_7 зареєстроване не було.

Членство померлого ОСОБА_7 в ГО «Отрада» та закріплення за ним земельних ділянок громадському об`єднанні не доводять, що він був власником спірного дачного будинку.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Оскільки спірний будинок не належав на момент смерті ОСОБА_7 , зазначене майно не входить до складу спадщини, а заявлені вимоги ОСОБА_1 є безпідставними, необґрунтованими та незаконними.

Також судом встановлено, що право власності на спірний будинок виникло у відповідачів 12.10.2019 р., тобто вже після смерті ОСОБА_7 ..Зазначене також свідчить про відсутність порушеного права у позивача.

Відтак, твердження позивачки, що спірне майно вибуло з володіння ОСОБА_7 спростовуються матеріалами справи. Позивачкою не доведено порушення її прав.

Крім того, твердження позивачки, що вона почала проживати в спірному будинку за життя батька не підтверджено жодними доказами.

Також твердження позивачки, що вона сплачує комунальні платежі не підтверджено жодними доказами. Копії квитанцій, які містяться в матеріалах справи підтверджують, що саме ОСОБА_5 , а не ОСОБА_1 утримує спірний будинок, оскільки платником у квитанціях, що містяться в матеріалах справи зазначено саме ОСОБА_5

ОСОБА_5 є членом ГО «Отрада», що підтверджено членським квитком № НОМЕР_6 , виданим 04.10.2017 р., і вона сплачує членські та цільові внески відповідно до Статуту ГО «Отрада».

Зазначені обставини підтверджено також відповіддю на адвокатський запит, наданій Громадською організацією «Отрада» від 02.09.2020 р. вих. №879, в якому зазначено: « ОСОБА_1 сплата будь-яких платежів щодо ділянки № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 не здійснювалась. Відповідно до Статуту ГО «Отрада», сплата членських, цільових внесків та за послуги електропостачання, водопостачання та водовідведення в касу ГО «Отрада» приймаються тільки від члена ГО «Отрада» при наявності в нього членського квитка, який підтверджує членство в ГО «Отрада». ОСОБА_1 ніколи не була членом ГО «Отрада». Всі прибуткові касові ордери щодо ділянки № 509/510 виписано тільки на членів ГО «Отрада». Сплата всіх зазначених платежів щодо ділянки № 509/510 здійснювалась лише ОСОБА_7 та ОСОБА_2 ».

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів.

Відповідачами не були порушені, не визнані або оскаржувані права, свободи чи інтереси позивача, відтак, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до багаторічної усталеної судової практики, задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника.

Однак, позивач, не є і ніколи не була власником спірного майна, так само ОСОБА_7 ніколи не був власником наведеного майна. Відтак, позивач не наділена правом звертатись з віндикаційним позовом щодо такого майна. В позовній заяві також не наведено доказів та обставин, які б підтверджували, що позивач є чи в будь-який час була власником спірного майна.

Згідно з положеннями ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна із чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Зазначені висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (пункт 125), від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункт 146), від 2 липня 2019 року у справі № 48/340 (пункт 6.43), від 28 січня 2020 року у справі № 50/311-б (пункт 92)).

Зазначене відповідає правовим висновкам, викладеним у Постанові ВП ВС від 16.06.2020 по справі № 372/266/15-ц.

Водночас, системний аналіз статті 387 та частини першої статті 397 ЦК України дозволяє зробити висновок про те, що право власника витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, пов`язане з необхідністю доказування, що саме відповідач є фактичним володільцем майна, яке належить на праві власності позивачу, оскільки володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе.

Віндикацією є речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульний володілець), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей.

Заявляючи віндикаційний позов позивач має підтвердити право власності на витребуване майно, факт вибуття майна з його володіння, наявність майна у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном. На підтвердження наявності у позивача суб`єктивного права на витребуване майно, позивач повинен надати суду відповідні докази.

Отже, предмет віндикаційного позову становить вимога неволодіючого майном власника до незаконно володіючого цим майном не власника про повернення індивідуально визначеного майна з чужого незаконного володіння.

Вказані правові висновки відповідають висновкам, викладеним у Постанові ВС від 25.06.2020 р. по справі № 5023/1123/12, Постанові ВС від 02.07.2020 р. по справі № 904/5934/17.

В той же час позивачем не доведено, що вона, чи її померлий батько мали чи мають право власності на витребуване майно, так само нею не доведено факт вибуття майна з її володіння. Крім того, позивачем не доведено, що спірне майно знаходиться у незаконному володінні відповідачів, так само позивачем не надано жодних доказів відсутності у відповідачів правових підстав для володіння спірним майном.

Доводи позивача про нібито незаконність підстав для проведення державної реєстрації прав власності на спірне майно та посилання на декларацію про готовність об`єкта до експлуатації ОД 5 від 19.04.2011 р., видану Інспекцією ДАБІ в Одеській області не є підставою для задоволення віндикаційного позову. В даному випадку позивачем обрано неналежний спосіб захисту прав.

З огляду на зазначене, вимоги ОСОБА_1 про витребування майна не підлягають задоволенню.

Також не підлягають задоволенню вимоги щодо скасування реєстрації права власності відповідачів на спірний будинок та реєстрації права власності на Ѕ частку спірного майна за позивачем, оскільки такі вимоги є похідними.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи зазначене, вимоги позивача є незаконними, необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Ознайомившись з позовною заявою ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права користування майном шляхом виселення, дослідивши надані суду письмові докази, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, з наступних підстав.

В зазначеній позовній заяві позивачі, зокрема, просили:

- Усунути ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перешкоди у користуванні та розпорядженні належним їм дачним будинком за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом виселення ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_7 ) та інших осіб, що займають будинок за домовленістю з нею, з цього будинку.

- Стягнути з Відповідача судові витрати.

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є співвласниками дачного будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначений будинок, загальною площею 146,4 кв.м., житлова площа 55 кв.м. належить відповідачам на праві спільної часткової власності по 1/3 частині кожному, що підтверджується Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 185193241 від 17.10.2019 р., № 185193187 від 17.10.2019 р. та № 17.10.2019 р. відповідно (т. 1, арк. спр. 156-161).

Відповідач, ОСОБА_1 , незаконно без будь-яких на те підстав мешкає в наведеному дачному будинку, чим порушує право власності позивачів. Факт проживання у спірному будинку відповідач підтвердила.

ОСОБА_5 є бабусею ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .. Відповідач є донькою ОСОБА_2 та матір`ю ОСОБА_3 і ОСОБА_4 . Відповідачка не підтримує відносини з позивачами.

Відповідачка не допускає позивачів - власників майна до належного їм будинку, стверджує, що вона мешкатиме в ньому і ніколи не звільнить його та постійно вселяє у зазначений будинок різних співмешканців, які також не дають власникам будинку до нього потрапити та вільно ним користуватись. Відповідачка дозволяє зазначеним особам користуватись майном позивачів без отримання на це їх згоди.

На відповідачку, ОСОБА_1 постійно надходять скарги від сусідів. У зв`язку з зазначеними обставинами ОСОБА_5 зверталась до поліції для захисту своїх прав, що підтверджено заявою від 01.02.2020 р. та повідомленням Овідіопольського відділу поліції ГУ НП в Одеській області від 29.02.2020 р. (т. 1 арк. спр. 170-171). Однак, проведені поліцією в результаті зазначених звернень бесіди з відповідачем жодних змін у її поведінці не викликали. У зв`язку з наведеними обставинами будинок було відключено від енерго- та водопостачання, що підтверджується витягом з протоколу № 14/19 засідання правління ГО «Отрада» від 21.12.2019 р.(т.1, арк. спр. 172-173).

Позивачі не мають доступу до спірного майна: вони не можуть у нього зайти, знаходитись у ньому, володіти та вільно користуватися ним, оскільки воно перебуває у незаконному фактичному володінні ОСОБА_1 .

Добровільно залишити дачний будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить Позивачам, ОСОБА_1 відмовляється, що стало підставою для звернення позивачів до суду.

Відповідач не сплачує жодних платежів за комунальні послуги. Утримання будинку повністю відбувається за рахунок ОСОБА_5 , що підтверджується відповідними платіжними документами (т.1, арк. спр. 174-179).

Розглянувши позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння, судом встановлено, що спірний будинок не належав ані відповідачці, ані її померлому батьку, та не увійшов до складу спадщини, яка залишилась після смерті ОСОБА_7 , тому доводи відповідачки, нібито спірний будинок за життя належав ОСОБА_7 (чоловіку ОСОБА_5 , батьку відповідача) та нібито він був єдиним власником спірного будинку до дня його смерті, суд не бере до уваги.

Відповідно до частини четвертої статті 334 ЦКУ права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації прав підлягає, зокрема, право власності на нерухоме майно.

Той факт, що ОСОБА_7 був членом ГО «Отрада» і за ним було закріплено земельні ділянки в зазначеному громадському об`єднанні не підтверджує того, що він був власником спірного будинку.

Зазначений будинок ніколи не був у власності ОСОБА_7 , зазначене майно не входить до складу спадщини, тому всі твердження відповідача, що вона є спадкоємцем ОСОБА_7 , не стосуються предмета спору у справі, що розглядається.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ст. ст. 76-80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Посилання відповідачки на укладення між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 . Договору суборенди земельної ділянки від 21.11.2018 р. (т. 1, арк. спр. 230), як на підставу її проживання у спірному будинку не відносяться до предмету спору.

За умовами, визначеними п. 1.1. зазначеного договору, ОСОБА_5 передала, а ОСОБА_1 прийняла у тимчасове володіння та користування земельні ділянки № НОМЕР_4 та АДРЕСА_5 .

Таким чином, предметом зазначеного договору є зазначена земельна ділянка, а не спірний будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно, посилання позивача на укладення зазначеного договору, як на підставу її проживання у спірному будинку, є безпідставним та необґрунтованим. Зазначений будинок не є предметом зазначеного договору.Наведеним договором не врегульовані питання користування відповідачем спірним будинком.

Будь-яких договорів щодо передачі спірного дачного будинку в користування відповідачу в матеріалах справи не міститься та за твердженнями сторін, не укладалось.

Крім того, відповідно до п. 4.1. зазначеного договору, строк оренди складає 3 (три) роки з моменту прийняття об`єкта, що орендується. Строк оренди за зазначеним договором закінчився 21 листопада 2021 року.

Згідно з п. 8.1. зазначеного договору, після закінчення строку оренди за договором Суборендар в разі отримання від Орендаря письмового повідомлення про закінчення строку Договору та необхідність повернення майна, зобов`язаний протягом 3 (трьох) днів повернути Орендарю майно, що орендується.

На виконання вимог п. 8.1. зазначеного Договору 20 листопада 2021 року ОСОБА_2 на адресу ОСОБА_1 було направлено повідомлення № 1 про закінчення строку договору суборенди земельної ділянки від 21 листопада 2018 року та вимогу про повернення майна. Зазначене підтверджується повідомленням № 1 та доказами його відправлення на адресу ОСОБА_1 (т.2,арк. спр.128-131).

Відтак, відповідачка була повідомлена про закінчення строку договору суборенди земельної ділянки від 21 листопада 2018 року, за яким ОСОБА_5 передала їй у тимчасове володіння та користування земельні ділянки № НОМЕР_4 та АДРЕСА_5 та отримала вимогу терміново, у визначений п. 8.1. договору триденний строк повернути ОСОБА_5 в належному стані майно, яке їй було передано.

Однак, ОСОБА_1 не виконала умов договору та не повернула ОСОБА_5 земельну ділянку, яка була передана їй за Договором суборенди земельної ділянки від 21 листопада 2018 року.

22 листопада 2021 року ОСОБА_2 на адресу ОСОБА_1 було повторно направлено повідомлення № 2 про закінчення строку договору суборенди земельної ділянки від 21 листопада 2018 року та вимогу про повернення майна.(т.2 арк. спр. 132-135).

Однак, ОСОБА_1 не повернула ОСОБА_5 земельні ділянки АДРЕСА_6 та АДРЕСА_5 . Також на ОСОБА_1 не звільнила спірний дачний будинок, який належить на праві власності позивачам.

Зазначені обставини свідчать про порушення ОСОБА_1 права власності позивачів на спірне майно.

Твердження відповідача, що нею сплачуються комунальні послуги, спростовуються матеріалами справи. Додані відповідачем до відзиву копії квитанцій не підтверджують того, що саме вона здійснювала наведені платежі. Навпаки, зазначеним квитанціями підтверджується той факт, що саме ОСОБА_5 утримує спірний будинок, оскільки у наданих копіях квитанцій зазначено, що платником є саме ОСОБА_5 (т. 1, арк. спр. 240)

Крім того, у відповіді на адвокатський запит, наданій Громадською організацією «Отрада» від 02.09.2020 р. вих. №879 (т. 2 арк. спр. 24-25) зазначено: « ОСОБА_1 сплата будь-яких платежів щодо ділянки № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 не здійснювалась. Відповідно до Статуту ГО «Отрада», сплата членських, цільових внесків та за послуги електропостачання, водопостачання та водовідведення в касу ГО «Отрада» приймаються тільки від члена ГО «Отрада» при наявності в нього членського квитка, який підтверджує членство в ГО «Отрада». ОСОБА_1 ніколи не була членом ГО «Отрада». Всі прибуткові касові ордери щодо ділянки № 509/510 виписано тільки на членів ГО «Отрада». Сплата всіх зазначених платежів щодо ділянки № 509/510 здійснювалась лише ОСОБА_7 та ОСОБА_2 ».

З огляду на зазначене, наведені твердження відповідача не приймаються судом до уваги.

Відповідно до ст. 13 Конституції України, держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом.

Згідно з ч.1 ст.319, ч.1 ст.321 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Частиною 1 статті 387 ЦК України визначено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно з ч. 1 ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Враховуючи той факт, що відбувається покладення індивідуального та надмірного тягаря на власників майна, вони поставлені в набагато гірше становище порівняно з відповідачем особою, яку власники хочуть виселити з приміщення, що порушує справедливий баланс, в даному випадку відбувається порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У аналогічній ситуації ЄСПЛ констатував порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. (рішення ЄСПЛ у справі Kopytok v. Russia від 15 січня 2019 року, заява № 48812/09, § 37-39).

В даному випадку не застосовуються вимоги ст. ст. 116, 157 ЖК Української РСР, що відповідає усталеній практиці Верховного суду, зокрема, визначено у постанові від 22 серпня 2018 року у справі № 583/3745/16-ц.

Позивачі, як власники дачного будинку мають право на усунення перешкод у користуванні та розпорядженні їх власністю шляхом виселення відповідачки, яка проживає у будинку без достатніх правових підстав.

Враховуючи зазначене, вимоги позивачів є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) заява № 18390/91; пункт 29).

Згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.2 ст. 76 ЦПК України, ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Згідно ч.1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.5 цієї статті, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1ст.81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 10 березня 2020 року, постановленою у справі № 509/1091/20 було задоволено заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову, подану до пред`явлення позову. Накладено арешт з забороною відчуження на дачний будинок АДРЕСА_1 , право власності на який зареєстровано на ім`я ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Відповідно до ч. 9 ст. 158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Позивачами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на виконання вимог ст. 141 ЦПК України до закінчення судових дебатів у справі надані суду копії укладених з адвокатом договорів про надання їм правової допомоги з визначенням оплати гонорару у твердій фіксованій сумі, акти про обсяг виконаних робіт, детальні описи робіт та відповідні квитанції: №1 від 06.04.2020 р., №2 від 06.04.2020 р., №3 від 06.04.2020 р., про оплату позивачами адвокату гонорару за надану ним правову допомогу. З огляду на тривалість розгляду справи, витраченого на це часу та її складність суд вважає зазначені в договорах суми гонорарів обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, при поданні позову про усунення перешкод у здійсненні права користування майном шляхом виселення ОСОБА_2 було сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн., ОСОБА_3 було сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн., ОСОБА_4 було сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 10-13, 43, 49, 76 - 81, 82, 83, 89, 95, 141, 158, 247, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 витребування майна з чужого незаконного володіння відмовити у повному обсязі.

Позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права користування майном шляхом виселення задовольнити повністю.

Усунути ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_8 ), ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_9 ) та ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_10 ) перешкоди у користуванні та розпорядженні належним їм дачним будинком за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом виселення ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_7 ) та інших осіб, що займають будинок за домовленістю з нею, з цього будинку.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_7 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_8 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , судові витрати у розмірі 20 840,80 грн. (двадцять тисяч вісімсот сорок гривень, 80 коп.)

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_7 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_9 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , судові витрати у розмірі 20 840,80 грн. (двадцять тисяч вісімсот сорок гривень, 80 коп.)

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_7 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_4 , РНОКПП: НОМЕР_10 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , судові витрати у розмірі 20 840,80 грн. (двадцять тисяч вісімсот сорок гривень, 80 коп.)

Заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 10 березня 2020 року, постановленою до пред`явлення позову, у справі № 509/1091/20 скасувати, а саме скасувати арешт з забороною відчуження на дачний будинок АДРЕСА_1 , право власності на який зареєстровано на ім`я ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 29.08.2022 року.

Суддя А.І. Бочаров