Справа № 347/614/18
Провадження № 2-з/347/16/22
У Х В А Л А

Іменем України

06 вересня 2022 року м.Косів

Суддя Косівського районного суду Івано-Франківської області Кіцула Ю.С., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову

в с т а н о в и л а :

Короткий зміст вимог заяви про забезпечення позову.

У провадженні Косівського районного суду Івано-Франківської області перебуває цивільна справа №347/614/18 за позовом ОСОБА_2 до Косівського районного відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), ОСОБА_1 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача приватного нотаріуса Косівського районного нотаріального округу Кабина А.Р. про визнання недійсними постанови та акта про передачу майна у рахунок погашення боргу, скасування свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, та витребування майна.

05.09.2022 року на адресу Косівського районного суду надійшло клопотання від ОСОБА_1 про забезпечення позову. В обґрунтування вимог клопотання ОСОБА_1 стверджував, що позовні вимоги ОСОБА_2 перешкоджають йому в повній мірі користуватися належним йому на праві особистої власності майном, та у випадку задоволення судом позовних вимог, можуть утруднити виконання рішення суду в майбутньому.

ОСОБА_1 ствердив, що оскільки позивач ОСОБА_2 заявляє вимогу про передачу майна незаконною, не оспорюючи суму вартості майна, то слід забезпечити позов шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошовими коштами в сумі 388 413 грн., оскільки саме така вартість майна, яке ОСОБА_2 хоче визнати, як незаконно передане ОСОБА_1 .

З цих підстав, заяву про забезпечення позову ОСОБА_1 просив задовольнити, та зобов`язати ОСОБА_2 в порядку забезпечення позову внести на депозитний рахунок Косівського районного суду грошові кошти в сумі 388 413 грн., що дорівнює вартості майна, яке передане ОСОБА_1 згідно з постановою Косівського районного відділу ДВС Південно-Західного регіонального управління Міністерства юстиції України.

Суд, дослідивши заяву про забезпечення позову, дійшов наступного висновку.

Норми права, які застосував суд.

Суд враховує право кожного на справедливий розгляд його справи судом при вирішенні спору щодо його прав та обов`язків цивільного характеру, що передбачено в п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України.

Згідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 4 Постанови N 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» Пленум Верховного Суду України роз`яснив що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У рішенні Конституційного Суду України від 16 червня 2011 N 5-рп/2011 у справі N 1- 6/2011 зазначено, що судочинство охоплює, зокрема, інститут забезпечення позову, який сприяє виконанню рішень суду і гарантує можливість реалізації кожним конституційного права на судовий захист, встановленого статтею 55 Конституції України.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача чи інших осіб з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь особи, яка звернулась з позовом, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Основною метою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому, в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Новоселецький проти України" від 11 березня 2003 року, "Федоренко проти України" від 01 червня 2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі статті 1 Протоколу. Зокрема, необхідно щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

Згідно з п. 43 рішення ЄСПЛ у справі "Шмалько проти України", право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак, це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ N 9 від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Крім того, у п. 9 Постанови N 9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" зазначено, що клопотання про забезпечення позову повинно бути вмотивованим і обґрунтованим доказами наявності реальних загроз чи утруднень майбутнього виконання рішення суду, співмірністю заходів забезпечення позову заявленим позовним вимогам, їх відповідність предмету позовної вимоги, відсутністю порушень прав третіх осіб заходами забезпечення позову.

Мотивована оцінка наведених заявником аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Аналізуючи подану ОСОБА_1 заяву, який перебуває в статусі відповідача по цивільній справі № 347/614/18, суд доходить висновку, що подана ним заява за своїм змістом містить вимоги які випливають із зустрічного зобов`язання, а саме на відшкодування збитків, зокрема повернення боргу у випадку задоволення позову ОСОБА_2 та повернення у її власність майна, яке було передано ОСОБА_1 , як правонаступнику, та власником якого на даний час він є.

Зустрічне забезпечення по суті це гарантія відшкодування можливих для відповідача збитків. Цей інститут цивільного процесу має на меті забезпечити певний баланс сторін і нейтралізувати можливі негативні наслідки, які можуть виникнути в результаті застосування судом забезпечувальних заходів. Так, згідно з ст. 154 ЦПК України метою цього інституту є забезпечення відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову.

У принципі 7 доповіді Асоціації міжнародного права «Про забезпечувальні і запобіжні заходи в міжнародному цивільному процесі», ILA,1996) зазначається, що суд повинен мати повноваження вимагати від позивача гарантії відшкодування збитків відповідачу чи третій стороні, які можуть виникнути в результаті застосування забезпечувальних заходів.

Отже, на відміну від забезпечення позову, метою якого є захист інтересів позивача, то зустрічне забезпечення направлено, перш за все, на захист інтересів відповідача. Крім того, фактично це є збереженням існуючого стану status-quo між сторонами до ухвалення кінцевого рішення суду.

Відповідно до ч.2 ст. 154 ЦПК України зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову

Суд зауважує, що ухвалою Косівського районного суду Івано-Франківської області від 27 серпня 2021 року частково було задоволено заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 03 листопада 2021 року ухвалу Косівського районного суду Івано-Франківської області від 27 серпня 2021 року скасовано, та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовлено. При цьому в постанові суду, зазначено, що позивач не позбавлена права звернутися до суду із обґрунтованою заявою про застосування інших заходів забезпечення позову.

Однак суд зауважує, що позивач ОСОБА_2 з іншими заявами про забезпечення позову не зверталася.

Отже, за таких обставин, з огляду на положення ч.2 ст. 154 ЦПК України суд не вбачає підстав для застосування заходів забезпечення позову (зустрічного забезпечення), шляхом внесення грошових коштів на депозитний рахунок.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 149-153 ЦПК України, суддя,-

п о с т а н о в и л а :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду

Повний текст ухвали складено та підписано 06 вересня 2022 року.

Суддя Ю.С. Кіцула