Справа №442/3129/22
Провадження №2/442/852/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2022 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Крамара О.В.

секретаря судового засідання Малик О.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, -

встановив:

Позивач звернулася в суд із вказаним вище позовом в якому просить: стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) матеріальну шкоду у розмірі 400000 грн..

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 7 вересня 2020 року між нею ( ОСОБА_1 ) та ОСОБА_3 було укладено попередній договір купівлі-продажу, відповідно до якого вона зобов`язувалася продати нежитлове приміщення (реєстраційний номер майна 106) загальною площею 14,6 м.кв., торгове приміщення № 90 торгової будівлі XII блоку «Б» літ. «Д-1», яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , протягом півроку з моменту укладання даного договору.

Відповідно до п. 5 Договору за домовленістю сторін продаж вищевказаного приміщення буде вчинено за 450 000 (чотириста п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок з урахуванням суми забезпечення виконання зобов`язання, переданої за даним договором. Суму продажу нежитлового приміщення позивач повинен був отримати при підписанні договору купівлі продажу нежитлового приміщення.

Згідно п. 9 Договору на підтвердження покупець передав ОСОБА_1 завдаток в сумі 50 000 грн.

В грудні 2020 року ОСОБА_1 дізналася, що ОСОБА_2 звернувся до суду про стягнення з неї суми матеріального збитку та моральної шкоди (справа № 442/7638/20). В межах цієї справи вона також довідалася, що на її майно, а саме: торгове приміщення № 90 торгової будівлі XII блоку «Б» літ. «Д-1», яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , накладено арешт відповідно до ухвали Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23 листопада 2020 року по справі № 442/7324/20. Арешт накладався в межах забезпечення позову у справі № 442/7638/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди. В подальшому в позові ОСОБА_2 було відмовлено у зв`язку з неподанням до суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту заподіяння шкоди, тобто фактично ОСОБА_2 подав завідомо безпідставний позов. Такими діями ОСОБА_2 завдав позивачу шкоди, у формі упущеної вигоди, яка полягала у неможливості реалізував своє майно та отримати дохід з такого продажу майна. З цих підстав вона вирішила звернутися до суду з метою стягнення з ОСОБА_2 матеріальної шкоди у формі упущеної вигоди.

14.06.2022 року провадження у справі відкрито та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

15.07.2022 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду.

В даному судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 позовні вимоги підтримали з підстав викладених в позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_5 , в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позову, покликаючись, що такий позов є безпідставним та не доведеним.

Суд з`ясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини:

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів

Відповідно до положень ст.5 ЦПК України, «здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Під способами захисту цивільних прав розуміють передбачені законом заходи примусового характеру, за допомогою яких відновлюються порушені, невизнані або оспорювані права.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

За принциповими положеннями ст. 12 ЦПК України, які встановлюють змагальність цивільного процесу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Нормами ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до вимог ст. 76, 77, ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Вимогами статей 78, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судом встановлено та сторонами не заперечується, що в провадженні Дрогобицького міськрайонного суду перебувала на розгляді цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, у задоволенні якого відмовлено.

Ухвалою суду від 23.11.2020 про забезпечення позову, заяву ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову, подану до подання позовної заяви, накладено арешт на: нежитлове приміщення (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 106) загальна площа, 14,6 кв.м., торгове приміщення № 90 торгової будівлі XII блоку «Б» літ. «Д-1», яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 ( НОМЕР_3 ); земельну ділянку за кадастровим номером №:02:002:0099 загальною площею 0,12 га, яка знаходиться за адресою Львівська область, Дрогобицький район, село Лішня та належить ОСОБА_1 ( НОМЕР_3 ).

В матеріалах справи відсутні будь які належні та допустимі докази з боку позивача, що підтверджували би підставність його позовних вимог та судом не здобуто таких доказів в судовому процесі, тобто встановлених джерел інформації, що має значення для справи, у зв`язку з чим не заслуговують на увагу.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Особи, які беруть участь у справі, розпоряджаються своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів - із поданих позивачем доказів, не вбачається яке саме його право порушено.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для відмови у задоволені позову за безпідставністю та недоведеністю.

Понесені позивачем судові витрати, відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України слід віднести на його рахунок.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 223, 263, 265 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 23.09.2022 року.

Суддя О.В. Крамар