СЕМЕНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №547/166/22
Провадження №2/547/148/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2022 року смт Семенівка, Полтавська область

Семенівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді В.Ф.Харченка,

за участі секретаря судового засідання Ю.Г.Телешун,

представника позивача ОСОБА_1 адвоката Я.В.Бідюк,

представника відповідача ОСОБА_2 адвоката В.В.Трембача,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, у залі судових засідань № 1, цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат на двох дітей,

ВСТАНОВИВ:

ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА

27.05.2022 позивач ОСОБА_1 звернувся до Семенівського районного суду Полтавської області з позовом до відповідачки ОСОБА_2 про стягнення з останньої 37852,00 грн додаткових витрат на утримання неповнолітніх дітей сторін ОСОБА_5 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_6 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування позову вказує, що під час перебування у шлюбі у сторін народилися вказані дочки ОСОБА_7 і ОСОБА_8 . Шлюб сторін розірвано. Згідно наказу Семенівського районного суду Полтавської області від 07.07.2021 № 547/581/21 стягнуто з позивача на користь відповідачки аліменти на утримання дочок у розмірі 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 18.06.2021 і до досягнення старшою дитиною повноліття. Аліменти позивач сплачує належним чином.

Позивач несе додаткові витрати на дітей, що пов`язані з їхнім навчанням і лікуванням. 31.07.2019 позивач в інтересах дочки ОСОБА_9 уклав договір про надання освітніх послуг Національним юридичним університетом ім. Я.Мудрого. Загальна вартість освітньої послуги складає 40500,00 грн, яку позивач сплатив повністю 5-ми платежами. Також позивач сплатив 4704,00 грн за проживання дочки ОСОБА_9 у гуртожитку.

25.07.2021 позивач сплатив 24000,00 грн за лікування дочки ОСОБА_9 у стоматологічній клініці.

25.07.2021 позивач сплатив 6000,00 грн за лікування дочки ОСОБА_10 у стоматологічній клініці.

Загальна сума витрат стосовно дочок складає 75704,00 грн, половину із яких, а саме 37852,00 грн, має понести відповідачка. Позивач отримує лише пенсію. Відповідачка працює.

Як на правову підставу позову посилається на ст.ст. 180, 185 Сімейного кодексу України (далі СК), які зобов`язують кожного із батьків брати участь у додаткових витратах на дітей, що викликані особливими обставинами, якими у цій справі є розвиток дитини її навчання, а також необхідність лікування. Також посилається на окремі положення Конвенції ООН про права дитини і Закону України "Про охорону дитинства".

30.05.2022 суд зробив запит щодо зареєстрованого місця проживання відповідачки. 11.07.2022 суд отримав відповідні відомості.

12.07.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Судове засідання призначено 10.08.2022.

26.07.2022 суд отримав відзив. Відповідь на відзив не надходила.

10.08.2022 сторони у судове засідання не з`явилися. Суд задоволив клопотання позивача про відкладення судового засідання. Відповідачка клопотала розглянути справу за її відсутності та врахувати складний нею відзив.

ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧКИ

Відповідачка відзивом заперечувала проти позову повністю. Вказує, що упродовж 10.08.2002 05.10.2020 сторони перебували у шлюбі. Перші 3 платежі за навчання дочки ОСОБА_7 , а також сплата вартості її проживання у гуртожитку здійснені позивачем під час перебування сторін у шлюбі. Відповідно до ст. 61 СК відповідні кошти були спільною сумісною власністю подружжя сторін, тому не може йтися про додаткові витрати на дитину.

Відповідно до ст. 185 СК додаткові витрати на дітей присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з ким проживає дитина, додаткових витрат. Однак дочки сторін проживають із відповідачкою, а не позивачем. Відповідачка несе витрати на їх утримання. Закон не відносить до додаткових витрат витрати пов`язані із здобуттям дитиною професійної освіти.

Позивач не надав доказів щодо стану здоров`я дочок, які б потребували їх лікування у стоматологічній клініці. Платниками коштів за обома квитанціями приватного підприємця В.М. ОСОБА_11 є дочки сторін, а не позивач.

У судовому засіданні 06.09.2022 представники сторін повністю підтримали позов та відзив на позов. Представник позивача наголосила на обов`язку нести витрати на дітей незалежно від місця їх проживання, а представник відповідача навпаки акцентував увагу на істотності та значущості місця проживання дітей. Сплата коштів за навчання була особистою ініціативою відповідачки. Представники сторін припустили, що визначення місця проживання дочки ОСОБА_7 та її навчання було спільним рішенням сторін та дочки під час перебування сторін у шлюбі.

Сторони у судове засідання 06.09.2022 не з`явилися, їх неявка, відповідно до ч. 1 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) не перешкоджає розгляду справи по суті. Із можливістю розгляду справи за відсутності сторін погодилися і їх представники.

Вивчивши письмові заяви сторін по суті справи, вислухавши представника позивача і представника відповідача, вивчивши надані до суду докази, судом встановлено такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини.

Фактичні обставини, встановлені судом

Суд встановив, і це не заперечується сторонами та підтверджується копією рішення Семенівського районного суду Полтавської області від 02.09.2020, що упродовж 10.08.2002 05.10.2020 сторони перебували у шлюбі (а.с. 4). Під час перебування у шлюбі народилися діти сторін: 20.10.2004 ОСОБА_5 (а.с. 7), 05.02.2010 ОСОБА_6 (а.с. 6).

За судовим наказом Семенівського районного суду Полтавської області від 07.07.2021 № 547/581/21 з позивача стягуються на користь відповідачки аліменти на утримання обох дочок у розмірі 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 18.06.2021 і до досягнення старшою дитиною повноліття (а.с. 5).

Згідно договору № МСД-9-2019-062 про надання освітніх послуг від 31.07.2019 Національний юридичний університет імені Ярослава Мудрого, як виконавець, зобов`язався надати освітню послугу для ОСОБА_5 , як одержувача, за замовленням ОСОБА_3 (позивача) у Полтавському юридичному коледжі вказаного університету строком навчання 3 роки за освітньо-кваліфікаційним рівнем молодшого спеціаліста за спеціальністю 081 "Право". Загальна вартість освітньої послуги складає 40500,00 грн (а.с. 8).

За навчання дочки позивач сплатив 6750,00 грн 28.08.2019, 6750,00 грн 10.02.2020, 6750,00 грн 31.08.2020, 6750,00 грн 03.04.2021 та 13500,00 грн 31.08.2021, що підтверджується відповідними квитанціями банків і не заперечується відповідачкою (а.с. 9-11). Всього позивач сплатив за навчання дочки 40500,00 грн.

Слід наголосити, що останні 2 платежі здійснено відповідачем на користь навчального закладу у період, коли сторони вже не перебували у шлюбі. На цю обставину також вказує відзив.

За договором найму житлового приміщення № 100 від 28.08.2019 Національний юридичний університет імені Ярослава Мудрого, як наймодавець, надав ОСОБА_5 , як наймачеві і студентові, частину житлового приміщення у гуртожитку. На противагу договору про надання освітніх послуг, позивач не є стороною договору найму житлового приміщення (а.с. 12).

Позивач сплатив за проживання дочки ОСОБА_7 у гуртожитку 1960,00 грн 28.08.2019 і 2744,00 грн 17.06.2020 (а.с. 13). Всього сплачено за проживання 4704,00 грн.

Слід наголосити, що платежі здійснено відповідачем у період, коли сторони перебували у шлюбі.

Позивач має щомісячний дохід у виді пенсії по інвалідності, яку отримує упродовж червня 2021 року квітня 2022 року розмірами від 10821,90 грн у червні 2021 року, та у сумі 19340,00 грн починаючи із січня 2022 року (а.с. 17).

Відповідачка не надала судові відомостей про свої доходи.

Приватний підприємець, лікар ОСОБА_12 довідкою про доходи від 25.07.2021 № 2 вказав, що ОСОБА_6 розпочала 16.05.2021 лікування у стоматологічній клініці ФОП ОСОБА_12 і продовжує лікування. Кошти за курс лікування у сумі 6000,00 грн сплачені у повному обсязі 25.07.2021 (а.с. 14). До довідки додано фіскальний чек за встановлення ортодонтичної пластинки ОСОБА_6 . Сума 6000,00 грн. Платник не вказаний (а.с. 14).

Відповідачка заперечує сплату коштів за чеком саме позивачем. Стверджує, що платником коштів була дочка ОСОБА_8 .

Приватний підприємець, лікар ОСОБА_12 довідкою про доходи від 25.07.2021 № 1 вказав, що ОСОБА_5 розпочала 10.05.2021 лікування у стоматологічній клініці ФОП ОСОБА_12 і продовжує лікування. Кошти за курс лікування у сумі 24500,00 грн сплачені у повному обсязі 25.07.2021 (а.с. 15). До довідки додано фіскальний чек за встановлення металевих брекетів та ритейнера ОСОБА_5 . Сума 24500,00 грн. Платник не вказаний (а.с. 14).

Відповідачка заперечує сплату коштів за чеком саме позивачем. Стверджує, що платником була дочка ОСОБА_7 .

Однак суд відхиляє вказане заперечення відповідачки та робить висновок, що платником за обома вказаними чеками є позивач з огляду на таке.

Жодна із дочок сторін не вказана як платник за чеками, а вказана як особа, якій надавалося відповідне лікування і встановлення брекет-систем. Форма чека не передбачає такого реквізиту як "платник". Ураховуючи стандарт доказування "баланс ймовірностей" позивач не міг би мати у своєму розпорядженні оригінали відповідних довідок і чеків, якби платником коштів була б відповідачка або хтось із неповнолітніх дітей сторін. Більш того, сплачені суми є доволі значними та є розумно співмірними із щомісячним розміром отримуваної позивачем пенсії.

Нормативно-правове обґрунтування та висновки суду

Положеннями ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК).

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч. 1 ст. 83 ЦПК).

Тобто процесуальний обов`язок доведення позовних вимог, у т.ч. надання відповідних доказів (письмових, речових і електронних доказів; висновків експертів, показань свідків) покладено саме на позивача у разі заперечення проти позову відповідача.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК).

Сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (ч.ч. 1, 6, 8-10 ст. 7 СК).

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст. 60 СК).

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя (ст. 61 СК).

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 СК).

Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (ст. 65 СК).

Відтак суд погоджується з доводами відзиву, що усі кошти, які витрачалися сторонами, у т.ч. позивачем на навчання та проживання дочки ОСОБА_7 , під час перебування сторін у шлюбі між собою, мали статус об`єкта права спільної сумісної власності колишнього подружжя сторін.

Договір щодо навчання дочки ОСОБА_7 є таким, що укладений позивачем за згодою відповідачки в інтересах їх дочки.

Договір про найм житла у гуртожитку укладений дочкою ОСОБА_7 у зв`язку із її навчанням. Кошти за найм житла у гуртожитку сплачені позивачем також за рахунок спільної сумісної власності колишнього подружжя сторін відповідних грошових коштів.

Отже правові підстави для покладення на відповідачку обов`язку повернути позивачеві половину коштів, сплачених позивачем упродовж перебування сторін у шлюбі в інтересах та для дочки ОСОБА_7 у зв`язку із її навчанням і проживанням у м. Полтаві відсутні.

Суд відмовляє у задоволенні позову щодо стягнення з відповідачки на користь позивача половини від сум, сплачених позивачем за навчання 28.08.2019, 10.02.2020 і 31.08.2020, що складає разом 10125,00 грн ((6750 + 6750 + 6750) / 2). Так само суд відмовляє у стягненні з відповідачки половини сум, сплачених позивачем 28.08.2019 і 17.06.2020 за проживання дочки у гуртожитку, що разом складає 2352,00 грн ((1960 + 2744) / 2).

За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ч. 2 ст. 27 згаданої Конвенції батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу (ст. 141 СК).

Таким чином, обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, і незалежно від їх перебування у шлюбі між собою.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ст. 181 СК).

Той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно (ст. 185 СК).

Аналіз відповідних норм СК вказує, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких визначений зазначеною статтею. Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку, які підлягають доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, необхідно враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду.

Верховний Суд у постанові від 08.12.2021 № 607/12170/20 зазначив, що СК виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. З урахуванням встановлених обставин справ, дослідивши наявні у справі докази та надавши їм належну оцінку, колегія суддів, з урахуванням статті 141 СК, яка визначає рівність батьків щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, та чи проживають вони окремо від дитини, погоджується з висновками апеляційного суду про наявність підстав для зміни рішення місцевого суду в частині стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесених додаткових витрат на дитину.

Суд повторює, що договір про навчання дочки ОСОБА_7 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у юридичному коледжі (договір на користь третьої особи), укладено позивачем 31.07.2019. Позивач діяв за згодою відповідачки як другого із подружжя. Ця правова презумпція за ст. 65 і ст. 141 СК не спростована відповідачкою.

Навчання у коледжі фактично стало заміною навчання дочки у старших класах середньої загальноосвітньої школи зі згоди її батьків сторін у справі.

Позивач сплатив за навчання 6750,00 грн 03.04.2021 і 13500,00 грн 31.08.2021. Платіж за навчання 03.04.2021 у сумі 6750,00 грн здійснено позивачем до пред`явлення відповідачкою до нього вимоги про стягнення аліментів на утримання дітей, у т.ч. Ольги.

Відтак суд робить висновок про наявність достатніх правових підстав для покладення на відповідачку половини вартості навчання дочки Ольги у коледжі після розірвання сторонами шлюбу, а тому суд стягує з відповідачки на користь позивача 10125,00 грн ((6750 + 13500) / 2).

Також суд стягує з відповідачки на користь позивача половину суми, сплаченої позивачем за лікування дочок у стоматологічній клініці ФОП ОСОБА_12 , що складає 15250,00 грн ((6000 + 24500) / 2).

Усього суд стягує з відповідачки на користь позивача 25375,00 грн (10125,00 + 15250,00)

Щодо судових витрат

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема, позивачі у справах про оплату додаткових витрат на дитину.

Позовна вимога у справі є вимогою майнового характеру із ціною позову 37852,00 грн. Ставка судового збору із такої ціни позову відповідно до ч. 1, абз. 3 п.п. "1" п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" складає 992,40 грн (37852,00 х 1,00 % ? 0,4 х 2481,00).

Суд задоволив позов частково на 67,04 % (25375,00 / 37852,00 * 100 %).

Тому відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідачки в дохід держави 665,30 грн судового збору (992,40 * 67,04 %), а іншу частину 327,10 грн судового збору (992,40 665,30) компенсує за рахунок держави.

Також суд призначає судове засідання для вирішення питання про судові витрати і встановлює строк для подання позивачем доказів щодо розміру понесених позивачем судових витрат на правничу допомогу, оскільки позивач вказав на це у позові.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1-5, 11-13, 76-83, 89, 128, 141, 175, 209, 229, 223, 258, 259, 264, 265, 273, 274, 351, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Задоволити позов частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 25375,00 грн, відмовивши у стягненні більшої суми 37852,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 665,30 грн судового збору в дохід держави.

Компенсувати 327,10 грн судового збору за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Призначити 21.09.2022 о 09 год. 30 хв. в залі судових засідань № 1 у приміщенні Семенівського районного суду Полтавської області за адресою: вул. Шевченка, 41а, смт Семенівка, Кременчуцький район, Полтавська область, судове засідання для вирішення питання про судові витрати позивача на правничу допомогу. У судове засідання викликати учасників справи та їх представників.

Визначити строк для подання позивачем доказів щодо розміру понесених судових витрат на правничу допомогу 5 днів після ухвалення рішення суду.

З огляду на запровадження військового стану в Україні рекомендувати учасникам справи і їх представникам брати участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції, зокрема поза межами приміщення суду за допомогою свого Електронного кабінету та власних технічних засобів (https://vkz.court.gov.ua сервіс "EASYCON").

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку учасниками справи до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду

Позивач ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; адреса проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач ОСОБА_4 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ).

Повне рішення складене і підписане суддею 08.09.2022.

Суддя В.Ф.Харченко