Справа № 184/716/22
Номер провадження 2/184/281/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2022 рокум. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Томаш В.І.,

за участю секретаря судового засідання Михайлової Т.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача Якимцова В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Покров у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 , представник позивача адвокат Шаврова Наталія Михайлівна до ОСОБА_2 «про розірвання шлюбу»,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом та просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 11 березня 2022 року Покровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 48.

Позивач в судове засідання не з`явилась, але надала до суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, розглянути справу за її відсутності.

Представник позивача адвокат Шаврова Н.М. в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримала в повному обсязі та просить їх задовольнити, надала відповідь на відзив та письмове пояснення.

Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували проти позову та просять відмовити в його задоволенні. Відповідач надав відзив на позовну заяву та посилається на те, що усі доводи позивачки ним може б і не оспорювались, якби не наявність у справі про розлучення їхньої спільної малолітньої дитини, сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Він як батько дуже хвилюється за його майбутнє після розлучення з його матір`ю та коли його не буде з ним поряд. Його хвилювання за дитину не було б таким сильним, якби син після розлучення з його матір`ю знаходився в Україні і коли б він за таких обставин, керуючись чинним законодавством України, міг би, як батько, контролювати життя свого сина, а при необхідності і впливати на нього. Але позивачка по справі з 11 травня 2022 року знаходиться за кордоном. Місяць знаходилась у Польщі, а він, знаходячись в Україні, ніяким чином не зможе впливати на її поведінку, від якої буде залежати якість життя його сина. Позивачка виїхала з України, як тимчасово перемішена особа, під час введеного воєнного стану та за правилами, які регулюють такий виїзд, під час якого з неї для вивозу малолітньої дитини згоду батька не вимагали. Але ж вона за правилами виїзду тимчасово переміщеної особи виїжджала з країни тимчасово, тільки на час воєнного стану в державі.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Дружина та чоловік за змістом ст.55 СК України зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу.

Згідно ст. 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Згідно ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Як встановлено в судовому засіданні, 11 березня 2022 року між позивачем та відповідачем Покровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) був зареєстрований шлюб, про що складено відповідний актовий запис №48 (а.с.5).

Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини, яка залишається проживати з позивачем (а.с.16).

З ОСОБА_2 позивач вже раніше перебувала в зареєстрованому шлюбі. Але шлюб сторін виявився невдалим та нетривалим. За час сумісного проживання у сторін не склалися гармонійні сімейні стосунки на ґрунті відсутності взаєморозуміння. Внаслідок великої різниці у віці сторони часто не розуміли один одного, внаслідок чого у них часто виникали сварки та конфлікти. Після чергового конфлікту сторони розлучилися та розірвали шлюб. З початку військової агресії Російської Федерації проти України позивач разом з сином вирішила виїхати до своїх родичів, що мешкають за межами України. Але відповідач, дізнавшись про це, почав чинити позивачу перешкоди для виїзду за кордон. Він погодився не заважати її виїзду за кордон разом з дитиною тільки у разі, якщо вона знов зареєструє з ним шлюб. У день її з дитиною виїзду за кордон повторно був зареєстрований шлюб. Але ще до свого від`їзду за кордон вона за порадами своїх знайомих звернулася до адвоката та уклала договір про надання їй правової допомоги з різних цивільних та сімейних справ, що можуть виникнуть у неї під час її перебування за кордоном. Позивач вважає, що їхні стосунки себе вже вичерпали. У сторін не залишилось ніяких спільних інтересів, окрім інтересів, що стосуються їхнього сина. Тому позивач вирішила остаточно розірвати повторний шлюб, який не відповідає її інтересам і який був зареєстрований без наміру поновлення колишніх сімейних стосунків. Сім`я розпалась вже остаточно і повторна реєстрація цього шлюбу її не врятувала. Майнового спору у сторін немає.

Також в судовому засіданні встановлено, що відповідач заперечує проти розірвання шлюбу, посилаючись на обставини, що не стосуються заявлених позовних вимог, в більшої своєї частині не стосується предмету спору, оскільки майже усі заперечення відповідача зводяться до їх стосунків з відповідачкою щодо участі батька у вихованні дитини.

Також зі змісту заявлених позовних вимог вбачається та просліджується намагання відповідача знов примусити позивачку до шлюбних відносин з ним, проти яких вона категорично заперечує.

Усі заперечення відповідача проти розірвання шлюбу з достовірністю підтверджують той факт, що їх сім`я дійсно розпалася і цей шлюб носить тільки формальний характер, оскільки ні про які почуття по відношенню один до одного, на яких будуються сімейні стосунки, мова у відзиві на позов вже не йде. Ключові слова, які застосовує відповідач у своєму відзиві, це намагання і далі впливати на позивачку та контролювати її поведінку. Зокрема, відповідач турбується про те, що у разі розірвання шлюбу з позивачкою, він не зможе «впливати на її поведінку».

Позивачка не бажає більше мати ніяких справ з відповідачем, у тому числі категорично заперечує проти сумісного проживання та будь-яких подружніх стосунків з відповідачем, який з її слів під час їх сумісного проживання зловживав спиртними напоями, грав на ігрових автоматах, не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, застосовував по відношенню до неї домашнє насилля.

Сумісне проживання та подружні стосунки з відповідачем вона вважає неможливими і категорично заперечує проти її примусу до шлюбу та подальших шлюбних стосунків з відповідачем. З її слів, відповідач не турбувався і зараз особливо не турбується про дитину та його матеріальне забезпечення. Зазначає, що за три минулі місяці її з дитиною перебування в Польщі вона отримала на від відповідача на утримання дитини тільки 800 грн., тобто по 267 грн. на місяць.

Відповідач згідно його відзиву зазначає, що він не знає як його дружина буде жити за кордоном, за що буде годувати та одягати їх сина. Відповідач дійсно цього не знає, оскільки про матеріальне забезпечення дитини він не турбується і покладає цей свій обов`язок на позивачку.

Відповідно до змісту відзиву на позов, відповідач намагається примусити позивачку до шлюбу з ним, намагається використати дитину як основну підставу своїх заперечень проти розірвання їх шлюбу.

Позивачка підкреслила, що це повторний шлюб, який вона уклала з відповідачем під примусом з його боку і без наміру підтримання з ним будь-яких сімейних стосунків після того, як був розірваний їх перший невдалий шлюб. Вона зазначає, що їх з відповідачем стосунки себе вже вичерпали. У них вже не залишилося ніяких спільних інтересів, окрім інтересів, що стосуються їх сина. Тому вона остаточно вирішила розірвати цей повторний шлюб, який не відповідає її інтересам і який був зареєстрований без наміру поновлення колишніх сімейних стосунків, їх сім`я розпалася вже остаточно і повторна реєстрація цього шлюбу її не врятувала. Але відповідач намагається знов застосувати примус по відношенню до позивачки, марно сподіваючись на те, що після такого примусу йому вдасться зберегти цей шлюб та примусити позивачку до шлюбних відносин з ним.

Відповідно до ст. 56 СК України кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин.

Частиною 1 ст. 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч.1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання».

У відповідності по ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позивачка зазначає, що наполягає на розірванні їх шлюбу.

Суд дає критичну оцінку доводам відповідача та його представника, викладеними ними у відзиві на позов та в судовому засіданні щодо невизнання позовних вимог позивача та її представника, оскільки вони є голослівними, безпідставними та нічим не підтвердженими і спростовуються стабільними поясненнями представника позивача, висловлених в позові, у відповіді на відзив, письмових поясненнях та в судовому засіданні, наданими ним належними та достовірними письмовими доказами, матеріалами справи в їх сукупності.

Безпідставними суд вважає і доводи відповідача та його представника щодо посилань на спільну малолітню дитину, яку він не бачить і не побачить в подальшому, оскільки це лише припущення сторони відповідача. Відповідач не надав суду жодних доказів, які б свідчили про те, що позивач чинить йому перешкоди у спілкуванні та вихованні дитини, а в разі подальших можливих перешкод у спілкуванні з дитиною вказаним питанням займається орган опіки та піклування Покровської міської ради, який приймає відповідне рішення.

Розірвання шлюбу між сторонами ніяким чином не є перешкодою у вихованні спільної дитини, спілкуванні з нею та її утриманні.

Судом враховується наявність у сторін по справі малолітньої дитини, однак це не є перешкодою для розірвання шлюбу між сторонами.

Окрім того судом відповідно до ст.. 111 Сімейного кодексу України вживались заходи щодо примирення подружжя, однак вказані заходи позитивних результатів не дали, сторони не помирилися та не бажають цього робити, позивачка наполягає на розірванні шлюбу.

Враховуючи наведені обставини, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають до задоволення.

Згідно з п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 200, 247, 263-265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_3 , представник позивача адвокат Шаврова Наталія Михайлівна до ОСОБА_2 «про розірвання шлюбу» - задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 11 березня 2022 року Покровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 48 між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 розірвати.

Прізвище позивачу залишити « ОСОБА_3 ».

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН: НОМЕР_1 ), який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_3 (ІПН: НОМЕР_2 ), яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 витрати по справі у виді судового збору в сумі 992 грн. 40 коп..

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 07 вересня 2022р..

Суддя Орджонікідзевського міського суду В. І. Томаш