Справа № 755/2695/22
Провадження № 2/755/3113/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" вересня 2022 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

Головуючого судді Хромової О.О.

при секретарі Кошель К.А.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Район-Сервіс» про захист прав споживачів, визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом, в якому просить: визнати дії Товариства з обмеженою відповідальністю «Район-Сервіс» (далі - ТОВ «Район-Сервіс») щодо відключення від електропостачання та водопостачання належної йому квартири за адресою: АДРЕСА_1 , незаконними; зобов`язати ТОВ «Район-Сервіс» підключити квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , до електропостачання та водопостачання без оплати витрат щодо підключення електроенергії та водопостачання; зобов`язати ТОВ «Район-Сервіс» провести перерахунок, яким виключити сплату за проведення заміни індивідуального лічильника обліку води ОСОБА_1 ; стягнути з відповідача на свою користь витрати на правничу допомогу в розмірі 5 875,00 грн та судовий збір.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 13 квітня 2021 року позивачем виявлено відключення квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що належить йому на праві власності

з 03 липня 2018 року, від водо- та електропостачання. 12 вересня 2018 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Район-Сервіс» було укладено Договір № 5835 щодо відносин власника житлового і нежитлового приміщень та управителя.

Умовами пункту 2.1 Договору від 12 вересня 2018 року № 5835 погоджено, що Управитель для надання послуг власникам приміщень з управління неподільним та загальним майном житлового комплексу забезпечує належну його експлуатацію, якісне та своєчасне надання житлово-комунальних послуг, забезпечує відповідні умови користування неподільним та загальним майном власника

ОСОБА_1 .

Згідно із умовами пункту 6.1 Договору № 5835 у разі порушення однією із сторін умов Договору інша сторона викликає представника цієї сторони для складання та підписання акта -претензїї, в якому зазначаються порушені пункти Договору. Акт-претензія складається сторонами і скріплюється їхніми підписами. У разі неприбуття представника однієї із сторін на протягом десяти днів або його відмови від підписання даного Акт - претензїї, тоді Акт-претензія вважається погодженою Сторонами та є дійсною. Акт-претензія надсилається Стороною іншій стороні, яка у п`ятиденний термін приймає рішення про задоволення або про відмову в задоволенні претензії з обґрунтуванням її причин.

У квартирі позивача з моменту здачі будинку в експлуатацію і дотепер ніхто не проживає оскільки в ній тривають ремонтні роботи і проживання там неможливе, про що відомо відповідачу.

Позивач наголошує, що боргів за оплату електроенергії та водопостачання у нього немає. Ніяких претензій від відповідача, як це передбачено пунктом 6.1. Договору № 5835, чи попереджень про заборгованість чи відключення квартири від водопостачання і електропостачання з будь-яких причин, у письмовому чи електронному вигляді, ОСОБА_1 не отримував.

11 червня 2021 року Дніпровським районним судом міста Києва видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Район-Сервіс» заборгованість по оплаті за житлово-комунальні послуги в розмірі 9 137,60 грн, збитки від інфляції у сумі 436,78 грн, три проценти річних у сумі 105,89 грн, а всього на загальну суму 9 680,27 грн (дев`ять тисяч шістсот вісімдесят гривень

27 коп.).

Із документів, доданих до заяви про видачу судового наказу, не вбачається за що саме виникла заборгованість, вказана загальна сума без ідентифікації наданих послуг.

13 серпня 2021 року позивач звернувся до суду із заявою про скасування судового наказу, який виданий Дніпровським районним судом міста Києва 11 червня 2021 року, мотивуючи заяву тим, що при видачі судового наказу суд не мав змоги переконатися, щодо обґрунтованості та правомірності вимог ТОВ «Район-Сервіс», оскільки ОСОБА_1 як споживач послуг не погоджується з нарахуванням заборгованості за житлово-комунальні послуги, оскільки починаючи з 13 квітня 2021 року в квартирі не надавалися послуги з водопостачання та електропостачання, виходячи з наведеного між сторонами існує спір по нарахуванні заборгованості за надані послуги, що не може розглядатися в порядку наказного провадження. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 16 вересня 2021 року у справі №:755/9304/21 заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу задоволено та скасовано судовий наказ.

Позивач зазначає, що неодноразово звертався до відповідача з претензіями, у тому числі у період подання відповідачем заяви до суду про видачу судового наказу, датованої 24 травня 2021 року, що були відправлені на електронну адресу відповідача ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та рекомендованими листами за номером відправлення № 299 та № 035 Укрпоштою 14 квітня 2021 року та 25 травня 2021 року відповідно. Однак, відповідь так і не надійшла. Позивач також намагався зв`язатися з ТОВ «Район-Сервіс» за відомостями, що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань, а саме через електронну адресу ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) і телефонний номер ( НОМЕР_1 ), проте останні не обслуговуються, тобто інформація, яка внесена до Єдиного державного реєстру, не є актуальною.

Крім того, позивач наголошує, що не отримував жодного попередження про відключення електрики у квартирі, як це передбачено підпунктом 2 пункту 7.5 розділу VII Правил роздрібного ринку електричної енергії.

Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затвердженими наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства від 27 червня 2008 року № 190, які є обов`язковими для всіх юридичних осіб незалежно від форм власності і підпорядкування, передбачено відключення від водопостачання тільки в разі самовільного приєднання до систем централізованого водопостачання та водовідведення, чого позивачем вчинено не було.

Більше того, позивач стверджує, що відповідачем було самовільно проведено заміну індивідуального лічильника обліку води, без згоди ОСОБА_1 .

Враховуючи вищевикладене ОСОБА_1 був змушений звернутись до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 18 квітня 2022 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки.

Також даною ухвалою витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю «Район-Сервіс»:

помісячний детальний розрахунок заборгованості у сумі 9 137,60 грн за період з 31 грудня

2020 року по 20 травня 2021 року по кожній послузі окремо з обов`язковим посиланням на вартість кожної послуги, що встановлюється відповідно до тарифів затверджених органами виконавчої влади та місцевого самоврядування (додаток № 1 до Договору № 5835 відносин власника житлового і нежитлового приміщень та управителя від 12 вересня 2018 року);

акт-претензію між Товариством з обмеженою відповідальністю «Район-Сервіс» і ОСОБА_1 , якщо такий складався, та направлявся (у порядку пункту 6.1. Договору № 5835 відносин власника житлового і нежитлового приміщень та управителя від 12 вересня 2018 року на адресу ОСОБА_1 та докази відправлення та отримання);

акт про відключення послуг з водопостачання та водовідведення у приміщенні (квартирі) за адресою: АДРЕСА_1 ;

акт про відключення послуг з електроенергії у квартирі за адресою:

АДРЕСА_1 ;

лист від Приватного акціонерного товариства «АК «Київводоканал» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Район-Сервіс» про вимогу «АК «Київводоканал» щодо заміни лічильників по квартирного обліку води у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

У встановлений судом строк відповідач ТОВ «Район-Сервіс» відзив на позов не подав. Ухвалу про відкриття провадження та копію позовної заяви з додатками отримав 27 червня 2022 року, що підтверджується інформацією, яка міститься на офіційному сайті «Укрпошта» за номером трекінгу 159.

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня

2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).

Строки для подання відзиву та відповіді на відзив закінчились, а тому відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України та частини п`ятої статті 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, керуючись частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані позивачем докази, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом.

Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в ЦК України, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Статтею 14 ЦПК України визначено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухому майно про реєстрацію права власності.

03 серпня 2018 року між обслуговуючим кооперативом «Житлово-будівельний кооператив «Райдужний Район» та ТОВ «Район-Сервіс» укладено Договір № 5 про передачу житлового буднику управителю (експлуатуюча організація).

Згідно умов пунктів 1.1., 2.1 Договору обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив «Райдужний Район» - юридична особа, яка збудувала житловий будинок, ввела його в експлуатацію та передала ТОВ «Район-Сервіс» (Управителю) повністю розпоряджатися та управляти майном відповідно до законодавства України та з урахуванням положень даного договору, а Управитель шляхом залучення на конкурсних засадах фізичних та/чи юридичних осіб для надання послуг споживачам (власникам) приміщень з управління неподільним та загальним майном житлового будинку забезпечує належну його експлуатацію, вчасне проведення капітального і поточного його ремонту, якісне та своєчасне надання житлово-комунальних послуг, забезпечує відповідні умови користування неподільним та загальним майном власника(ків).

Відповідно до пункту 5.1.2 Договору ТОВ «Район-Сервіс» (Управитель) зобов`язується надавати послуги з утримання будинку та прибудинкової території згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 1998 року № 939 «Про вдосконалення системи державного регулювання розміру квартирної плати та плати за утримання будинків і прибудинкових територій», якою затверджений повний склад витрат підприємств житлового господарства, пов`язаний з утриманням будинків і прибудинкових територій.

13 квітня 2021 року квартиру за адресою: АДРЕСА_1 було відключено від електро- та водопостачання.

Відповідно до підпункту 2 пункту 6.4 Договору № 5835 у разі несплати за отримані послуги Власником приміщення на протязі двох місяців Управитель має право припинити надання таких послуг власнику приміщення.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 1 Закону України від 09 листопада 2017 року

№ 2189-VIII «Про житлово- комунальні послуги» управитель багатоквартирного будинку - це фізична особа - підприємець або юридична особа - суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором зі співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб.

Пунктом 5 частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово- комунальних послуг.

Згідно із пунктом другим частини першої статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг (частина перша статті

6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

За вимогами пункту 5 частини першої статті 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець комунальної послуги має право припинити/зупинити надання комунальних послуг у разі їх несплати або оплати не в повному обсязі в порядку і строки, встановлені законом та договором, крім випадків, коли якість та/або кількість таких послуг не відповідають умовам договору.

Правовідносини з постачання електричної енергії регулюються Законом України «Про ринок електричної енергії».

Відповідно до Законів України «Про ринок електричної енергії» та «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, Постановою

від 14 березня 2018 року № 312 затвердила Правила роздрібного ринку електричної енергії (далі - Правила роздрібного ринку електричної енергії).

Згідно із підпунктом 2 пункту 7.5 розділу VII Правил роздрібного ринку електричної енергії, яким встановлено, зокрема, що припинення повністю або частково постачання електричної енергії споживачу здійснюється електропостачальником за умови попередження споживача не пізніше ніж за 10 робочих днів до дня відключення у разі, зокрема, заборгованості з оплати за спожиту електричну енергію відповідно до умов договору з електропостачальником.

Попередження про припинення повністю або частково постачання (розподілу або передачі) електричної енергії оформлюється після встановлення факту наявності підстав для вчинення вказаних дій та надається споживачу окремим письмовим повідомленням, у якому зазначаються підстава, дата і час, з якого електропостачання буде повністю або частково припинено, прізвище, ім`я, по батькові, підпис відповідальної особи, якою оформлено попередження.

Датою отримання таких попереджень буде вважатися дата їх особистого вручення, що підтверджується підписом одержувача та/або реєстрацією вхідної кореспонденції, або третій календарний день від дати отримання поштовим відділенням зв`язку, в якому обслуговується одержувач (у разі направлення поштою рекомендованим листом).

Попередження про припинення постачання електричної енергії може надаватись споживачу в інший спосіб, передбачений договором з електропостачальником та договором з оператором системи або додатками до нього.

Якщо підставою для припинення постачання електричної енергії є заборгованість споживача перед відповідним учасником роздрібного ринку, у попередженні про припинення постачання електричної енергії додатково зазначається сума заборгованості за відповідним договором та період, за який ця заборгованість виникла.

Частина третя статті 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначає, що його норми цього Закону застосовуються з урахуванням особливостей, встановлених законами, що регулюють відносини у сферах постачання та розподілу електричної енергії і природного газу, постачання теплової енергії, централізованого постачання гарячої води, централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Правові, економічні та організаційні засади функціонування системи питного водопостачання, спрямовані на гарантоване забезпечення населення якісною та безпечною для здоров`я людини питною водою визначає Закон України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення».

Згідно із абзацом 3 статті 1 Закон України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» питна вода - вода, призначена для споживання людиною (водопровідна, фасована, з бюветів, пунктів розливу, шахтних колодязів та каптажів джерел), для використання споживачами для задоволення фізіологічних, санітарно-гігієнічних, побутових та господарських потреб, а також для виробництва продукції, що потребує її використання, склад якої за органолептичними, мікробіологічними, паразитологічними, хімічними, фізичними та радіаційними показниками відповідає гігієнічним вимогам. Питна вода не вважається харчовим продуктом в системі питного водопостачання та в пунктах відповідності якості питної води

Відповідно до статті 23 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» підприємства питного водопостачання та централізованого водовідведення мають право у разі внесення споживачем не в повному обсязі плати за використану питну воду обмежити його питне водопостачання до рівня екологічної броні питного водопостачання.

Стаття 16-1 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» визначає, що застосування екологічної броні питного водопостачання, з метою запобігання виникненню надзвичайних ситуацій техногенного або природного характеру через припинення питного водопостачання споживачам (крім населення) у разі несплати або внесення не в повному обсязі плати за використану ними питну воду встановлюється екологічна броня питного водопостачання.

Оплата питної води, використаної в межах встановленої екологічної броні питного водопостачання, здійснюється за рахунок коштів відповідних споживачів (крім населення).

Порядок обмеження та складання переліку споживачів питної води, до яких застосовується обмеження питного водопостачання до рівня екологічної броні мутного водопостачання, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Стаття 48 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» унормовує, що спори з питань питної води та питного водопостачання розглядаються у судовому порядку.

Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затвердженими наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства від 27 червня 2008 року № 190, які є обов`язковими для всіх юридичних осіб незалежно від форм власності і підпорядкування, передбачено відключення від водопостачання тільки в разі самовільного приєднання до систем централізованого водопостачання та водовідведення.

Отже, ні нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ні іншими нормативно-правовими актами не передбачено право виконавця послуг припинити водопостачання у разі несвоєчасної оплати споживачем наданих йому послуг.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією висловленою Верховним Судом в постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 643/11570/15-ц. Аналогічна позиція викладена у, постанові Верховного Суду від 12 грудня 2018 року по справі №766/22228/17.

З матеріалів справи вбачається, що попередження про відключення квартири за адресою: АДРЕСА_1 від електроенергії, ОСОБА_1 не отримував, як того вимагають Правила роздрібного ринку електричної енергії, самовільного приєднання до системи централізованого водопостачання та водовідведення ОСОБА_1 не здійснював. Більше того, судом досліджені надані позивачем рахунки на сплату за житлово-комунальні та інші послуги та меморіальні ордери про оплату виданих ТОВ «Район-Сервіс» рахунків, з яких вбачається наявність заборгованості ОСОБА_1 виключно за опалення, заборгованість за енерго- та водопостачання судом не встановлена. Разом з тим, враховуючи підпункт 2 пункту 6.4 Договору № 5835, відповідно до якого Управитель вправі припинити надання послуг власнику приміщення, у разі несплати останнім отриманих відповідних послуг на протязі двох місяців, в Управителя були відсутні підстави для відключення квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 від енерго- та водопостачання.

Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження законності відключення електро- та водопостачання квартири позивача відповідачем не надано.

За встановлених обставин порушено права позивача, як споживача послуг з електро- та водопостачання належної йому квартири.

З огляду на викладене, суд приходить висновку про задоволення позовних вимог про визнання дій відповідача щодо відключення від мереж електро- та водопостачання квартири за адресою: АДРЕСА_1 , незаконними.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача відновити електропостачання та водопостачання квартири за адресою: АДРЕСА_1 , суд зазначає таке.

Відповідно до статті 1 Закону «Про житлово- комунальні послуги» управитель - особа, яка за договором з власником чи балансоутримувачем здійснює управління будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд і забезпечує його належну експлуатацію відповідно до закону та умов договору.

Згідно із частиною другою статті 25 Закону № 1875-ІV управитель зобов`язаний, зокрема, забезпечувати експлуатацію будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд та об`єктів благоустрою, розташованих на прибудинкових територіях, згідно з умовами укладених договорів, стандартами, нормативами, нормами і правилами; здійснювати огляд основних конструктивних елементів, огороджуючих конструкцій будинків і споруд, інженерних мереж, об`єктів благоустрою, розташованих на прибудинкових територіях (зовнішніх та внутрішньобудинкових систем, під`їзних шляхів і тротуарів), і складати відповідні акти; забезпечувати здійснення профілактичних, поточних, капітальних та аварійних ремонтів відповідно до встановлених стандартами, нормативами, нормами і правилами вимог щодо строків та регламентів.

Отже, до компетенції управителя відноситься утримання внутрішньобудинкових систем у належному стані, а не підключення енерго- та водопостачання до квартир у випадку його попереднього відключення у зв`язку з наявністю заборгованості за надані послуги чи з інших підстав.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом в постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 643/11570/15-ц.

Відповідно до статті 27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг споживач має право викликати виконавця комунальних послуг (його представника) для перевірки кількості та/або якості наданих послуг.

У разі ненадання, надання неналежної якості послуги з управління багатоквартирним будинком споживач має право викликати управителя для перевірки якості наданих послуг.

Порядок перевірки якості надання комунальних послуг та якості послуги з управління багатоквартирним будинком встановлюється Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.

За результатами перевірки якості надання комунальних послуг або якості послуг з управління багатоквартирним будинком складається акт-претензія, який підписується споживачем та виконавцем комунальної послуги або управителем (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком).

Акт-претензія складається виконавцем комунальної послуги або управителем (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) та споживачем і повинен містити інформацію про те, в чому полягало ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальної послуги або послуги з управління багатоквартирним будинком, дату (строк) її ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості, а також іншу інформацію, що характеризує ненадання послуг, надання їх не в повному обсязі або неналежної якості.

У разі неприбуття виконавця комунальної послуги або управителя (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) в установлений строк або необґрунтованої відмови підписати акт-претензію такий акт підписується споживачем, а також не менш як двома споживачами відповідної послуги, які проживають (розташовані) в сусідніх будівлях (у приміщеннях - якщо послуга надається у багатоквартирному будинку), і надсилається виконавцю комунальної послуги або управителю (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) рекомендованим листом.

Виконавець комунальної послуги або управитель (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) протягом п`яти робочих днів вирішує питання щодо задоволення вимог, викладених в акті-претензії, або видає (надсилає) споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензії. У разі ненадання виконавцем (управителем) відповіді в установлений строк претензії споживача вважаються визнаними таким виконавцем (управителем).

Згідно із умовами пункту 6.1 Договору № 5835 у разі порушення однією із сторін умов Договору інша сторона викликає представника цієї сторони для складання та підписання акта-претензїї, в якому зазначаються порушені пункти Договору. Акт-претензія складається сторонами і скріплюється їхніми підписами. У разі неприбуття представника однієї із сторін протягом десяти днів або його відмови від підписання даного Акт-претензїї, тоді Акт-претензія вважається погодженою Сторонами та є дійсною. Акт-претензія надсилається Стороною іншій стороні, яка у п`ятиденний термін приймає рішення про задоволення або про відмову в задоволенні претензії з обґрунтуванням її причин.

Суд звертає увагу, що матеріали справи не містять підтвердження направлення акту-претензії управителю, як того вимагає чинне законодавство, разом з тим, Договір передбачає що акт-претензія вважається погодженим сторонами у разі неприбуття представника однієї із сторін протягом 10 днів з дня виклику. Більше того, з аналізу норм чинного законодавства, зокрема Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а також Договору № 5835 вбачається, що управитель не надає безпосередньо житлово-комунальні послуги (водо-, енерго, теплопостачання), а лише забезпечує їх якісне та своєчасне надання, шляхом укладання договорів з виробниками, виконавцями у встановленому законом порядку (пункт 4.1.2. Договору № 5). Разом з тим, в акті-претензії двома особами, відповідно до частини шостої статті 27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» засвідчено факт ненадання послуг з водопостачання та електропостачання в квартири за адресою:

АДРЕСА_1 , що, в свою чергу не заперечується відповідачем. Разом з тим, факт порушення процедури оформлення акту-претензії, не впливає на зроблені судом висновки про неправомірность дій ТОВ «Район-Сервіс» щодо відключення квартири за адресою:

АДРЕСА_1 , від водо- та електропостачання.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання ТОВ «Район-Сервіс» провести перерахунок, яким виключити зі сплати проведення заміни індивідуального лічильника обліку води, слід зазначити таке.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки (далі - ЗВТ), що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту.

Перелік категорій законодавчо регульованих ЗВТ, що підлягають періодичній повірці, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 04 червня 2015 року № 374.

До Переліку, зокрема, належать: лічильники води (пункт 38); лічильники активної (класи точності 0,01-2,0) та реактивної (класи точності 0,01-3,0) електроенергії (пункт 39); лічильники газу та пристрої перетворення об`єму (використовуються для проведення розрахунків за поставлений та/або спожитий природний газ) (пункт 41); теплолічильники та теплообчислювачі (пункт 72).

При цьому повинні дотримуватись міжповірочні інтервали законодавчо регульованих ЗВТ, що перебувають в експлуатації, затверджені наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13 жовтня 2016 року № 1747, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 01 листопада 2016 року за № 1417/29547.

Так, відповідно до затверджених міжповірочних інтервалів: для лічильників води та теплолічильників установлено міжповірочний інтервал 4 роки; для лічильників газу та пристроїв перетворення об`єму (використовуються для проведення розрахунків за поставлений та/або спожитий природний газ) класу 1,0 установлено міжповірочний інтервал 2 роки; класу 1,5-8 років; для лічильників активної електроенергії електромеханічних однофазних (класи точності 0,5-2,0 і А, В) установлено міжповірочний інтервал 8 (16) років; лічильників активної та реактивної електроенергії статичних однофазних (класи точності 0,2S-3,0 і А, В, С) - 6 (16) років; лічильників активної та реактивної електроенергії електромеханічних трифазних (класи точності 0,5-,0 і А, В) - 4 (10) років; лічильників активної та реактивної електроенергії статичних трифазних (класи точності 0,2S-3,0 і А, В, С) - 6 (10) років; лічильників активної та реактивної електроенергії (класи точності 0,01-0,1) - 1 рік.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», вузол розподільного обліку - вузол обліку, що забезпечує індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги в будівлях, де налічуються два та більше споживачів. Згідно із частиною другою статті 6 Закону України «Про комерційний облік» обслуговування та заміна вузлів розподільного обліку/приладів-розподілювачів теплової енергії здійснюються за рахунок власників таких вузлів обліку, якщо інше не встановлено законом або договором.

Відповідно до частини четвертої статті 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування і монтаж) вузлів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання теплової енергії та води в квартирах (приміщеннях) будинку, здійснюються за рахунок власників таких вузлів обліку, якщо інше не встановлено договором, а у разі укладення співвласниками багатоквартирного будинку індивідуальних договорів про надання відповідної комунальної послуги періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування і монтаж) таких вузлів обліку забезпечуються виконавцем комунальної послуги за рахунок плати за абонентське обслуговування, встановленої відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Разом з тим, періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) ЗВТ (результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб електричну енергію і газ), що є власністю фізичних осіб, спільною власністю співвласників багатоквартирного будинку, здійснюються за рахунок суб`єктів господарювання, що надають послуги з електро- і газопостачання.

Періодична повірка ЗВТ (результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиті електричну енергію і газ) проводиться за рахунок тарифів на електро- і газопостачання.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 6 Закону України «Про комерційний облік» у разі виходу з ладу вузла обліку він підлягає заміні на справний та прийняттю на абонентський облік протягом п`яти робочих днів з дня виявлення факту виходу з ладу.

Факт проведення заміни індивідуального лічильника обліку води підтверджується наявністю відповідної графи за сплату проведених робіт в розмірі 3 849,56 грн, що міститься в рахунку на сплату за житлово-комунальні та інші послуги виданий ТОВ «Район-Сервіс» за березень 2021 року, а також не оспорюється відповідачем. Разом з тим, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів правомірності проведення заміни індивідуального лічильника обліку води, тобто виходу останнього із ладу.

Враховуючи відсутність законних підстав для заміни індивідуального лічильника обліку води, суд приходить до висновку про задоволення вищевказаної позовної вимоги.

Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Що стосується вимоги про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 5 875,00 грн, суд зазначає таке.

За приписами статей 133, 137 ЦПК України витрати на правничу допомогу відносяться до судових витрат.

Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно із частинами першою, другою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що правничу допомогу позивачу ОСОБА_1 надавав адвокат Мосіюк О.В. на підставі Договору про надання правової допомоги від 01 грудня 2021 року

№ 77/2021 та Додатку № 1 до Договору про надання правової допомоги від 01 грудня 2021 року № 77/2021 «Розрахунок гонорару адвоката».

В Акті про надання правової (правничої) допомоги до Договору про надання правової допомоги від 01 грудня 2021 року № 77/2021, виготовленого 14 лютого 2022 року, зазначено детальний перелік наданих адвокатом Мосіюк О.В. послуг щодо розгляду даної справи в суді на загальну суму

5 875,00 грн.

На підтвердження повноважень адвоката Мосіюк О.В. до матеріалів справи долучено ордер на надання правничої (правової) допомоги від 01 грудня 2021 року та свідоцтво про право заняття адвокатською діяльністю серії № 505.

Відповідно до частини другої статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, що відповідачем зроблено не було.

Разом з тим, фіксація розміру гонорару відповідає позиції Верховного Суду, викладеній в Постанові від 20 січня 2021 року по справі № 357/11023/18 (провадження № 61-18258св19), у якій зазначено, що «… саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. […] Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх не співмірності».

У постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, провадження

№ 61-22131св19 судом також зроблено висновок про те, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Враховуючи, що розмір судових витрат позивача ОСОБА_1 підтверджений належними доказами, відповідач не оспорив розміру понесених позивачем судових витрат, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути документально підтверджені витрати на правничу (правову) допомогу в сумі 5 875,00 грн. Зазначена сума є співмірною до наданих послуг.

Відповідно до частини шостої статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Разом з тим, суд роз`яснює, що оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору на підставі частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом згідно статті 7 Закону України «Про судовий збір».

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про метрологію та метрологічну діяльність», Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Законом України «Про питну воду та питне водопостачання», статтями 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 353 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Район-Сервіс» про захист прав споживачів, визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Товариства з обмеженою відповідальністю «Район-Сервіс» (, юридична адреса: 03190, м. Київ, вул. Черняховського, буд. 16-30, офіс 2) щодо відключення від електро- та водопостачання квартири за адресою:

АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Район-Сервіс» (, юридична адреса: 03190, м. Київ, вул. Черняховського, буд. 16-30, офіс 2) провести перерахунок, яким виключити сплату за проведення заміни індивідуального лічильника обліку води ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариство з обмеженою відповідальністю «Район-Сервіс» (, юридична адреса: 03190, м. Київ, вул. Черняховського, буд. 16-30, офіс 2) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , витрати на правничу допомогу у розмірі 5 875,00 грн (п`ять тисяч вісімсот сімдесят п`ять гривень 00 коп.).

Стягнути з Товариство з обмеженою відповідальністю «Район-Сервіс» (, юридична адреса: 03190, м. Київ, вул. Черняховського, буд. 16-30, офіс 2) на користь держави судовий збір у розмірі 2 977,20 грн (дві тисячі дев`ятсот сімдесят сім грн двадцять коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повне рішення суду виготовлено 23 вересня 2022 року.

Суддя О.О. Хромова