ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4613/22 Справа № 202/7130/20 Суддя у 1-й інстанції - БОГУН О. О. Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.

за участю секретаря судового засідання Лопакової А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 13 квітня 2022 року у цивільній справі за позовними вимогами ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неповернутої суми позики та за заявою третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання недійсним договору позики та стягнення грошових коштів,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення неповернутої суми позики.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 10.11.2007 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено Договір позики у формі розписки. Відповідно до умов якої ОСОБА_2 передала ОСОБА_1 грошову позику у розмірі 200 000 доларів США, що підтверджується розпискою, згідно якої ОСОБА_1 зобов`язався повернути суму боргу до 10.12.2012, яку досі не повернув.

В розписці від 10.11.2007, встановлений строк виконання боржником зобов`язань до 10.12.2012, а фактично строк було продовжено за домовленістю між сторонами, що підтверджується оплатою відповідачем на особистий банківський рахунок позивача у період з 02.04.2015 по 28.12.2017 грошових коштів у розмірі 131 422,04 грн., що еквівалентно 4 660 доларів США.

Відповідачу 01.10.2020 була направлена вимога про повернення всієї суми боргу у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, однак станом на 17.11.2020 відповідачем кошти повернуті не були.

Враховуючи зазначене просила суд стягнути з відповідача на її користь неповернуту суму позики, згідно розписки у розмірі 200 000 доларів США, що еквівалентно 5 600 000 грн., відсотки за користування позикою у розмірі 360 000 доларів США, що еквівалентно 10 080 000 грн., а всього 15 551 200 грн. та судові витрати по справі.

04 березня 2021 року від третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_3 надійшла позовна заява до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання недійсним договору позики та стягнення грошових коштів.

В обґрунтування якої зазначає, що вона є дружиною ОСОБА_1 та вважає, що умови вказаного правочину, укладеного 10.11.2007 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в частині встановлення процентів за позику та виплату процентів у розмірі 30 000,00 доларів США на дату отримання позики, суперечить діючому законодавству України та є недійсним.

Враховуючи зазначене просила суд, визнати недійсним договір позики, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в частині встановлення процентів (15 % річних) за позику та сплати відсотків за перші 12 місяців строку позики; стягнути з ОСОБА_2 суму еквівалентну 30 000,00 доларів США за офіційним курсом НБУ доларів США до гривні, що на дату подачі позову складає 838 368,00 грн. та судові витрати по справі.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 13 квітня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неповернутої суми позики задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неповернуту суму позики згідно розписки від 10.11.2007 року 200 000 доларів США, що еквівалентно 5 600 000 грн., відсотки за користування позикою в сумі 360 000 доларів США, що еквівалентно 10 080 000 грн., а всього 15 551 2 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплати судового збору в розмірі 10510 грн.

У позовних вимогах третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання недійсним договору позики та стягнення грошових коштів відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_2 та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено деякі обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження і оцінки наданих суду доказів.

Зазначає, що позивачем пропущений строк позовної давності.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за потрібне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 10.11.2007 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено Договір позики у формі розписки.

Відповідно до умов якої ОСОБА_2 передала ОСОБА_1 грошову позику у розмірі 200 000 доларів США, що підтверджується розпискою, згідно якої ОСОБА_1 зобов`язався повернути суму боргу до 10.12.2012, яку досі не повернув.

В розписці від 10.11.2007, встановлений строк виконання боржником зобов`язань до 10.12.2012 року.

Відповідачу 01.10.2020 була направлена вимога про повернення всієї суми боргу у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, однак станом на 17.11.2020 відповідачем кошти повернуті не були.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив з їх обґрунтованості.

Однак, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Вирішуючи спір та належним чином дослідивши надані сторонами докази, з`ясувавши фактичні обставини справи, суд першої інстанції установив дійсну правову природу правовідносин сторін, факт передання позивачем відповідачу в позику коштів, його зобов`язання повернути кошти, та дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог у цій частині.

Разом з тим, суд першої інстанції не звернув увагу, що позов подано позивачем з пропуском строку позовної давності.

За розпискою відповідач зобов`язаний був повернути кошти до 10 грудня 2012 року.

Статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

З огляду на те, що позивач з позовом звернувся 25 листопада 2020 року строк позовної давності пропущено.

З заявою про застосування позовної давності відповідач звернувся 04 березня 2021 року.

Позивач не звертався з заявою про поновлення строку позовної давності, а вважав, що не пропустив строк, так як фактично строк було продовжено за домовленістю між сторонами до пред`явлення вимоги позикодавця, що підтверджується оплатою відповідачем на особистий банківський рахунок позивача у період з 02.04.2015 року по 28.12.2017 року грошових коштів у сумі 131 422,04 грн.

Із наданої виписки ОСОБА_2 не можливо беззаперечно встановити, що сплачені через банківські термінали грошові кошти на рахунок ОСОБА_2 були саме коштами в рахунок часткового виконання ОСОБА_1 зобов`язань за договором позики від 10.11.2007 року, а не на виконання інших правовідносин між сторонами.

Отже враховуючи, що відповідно до положень ст.81 ЦПК України доказування та рішення суду не можуть ґрунтуватись на припущеннях, надана позивачем виписка з його банківського рахунку не є достатнім, належним та допустимим доказом переказу саме відповідачем коштів на рахунок позивача на погашення заборгованості за розпискою від 10.11.2007 року.

Положеннями ч. 5 ст. 261 ЦК України закріплено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Як вбачається з договору позики, який укладено між сторонами, кінцевий термін повернення боргу між сторонами визначено 10 грудня 2012 року. Відповідно строк позовної давності необхідно відраховувати з 11 грудня 2012 року.

Із даним позовом про стягнення заборгованості за договором позики ОСОБА_4 звернулася до суду 25 листопада 2020 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності.

Відповідно до ст. 267 ЦК України сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у позові.

Жодних об`єктивних підстав, що перешкоджали би позивачу, для звернення до суду в межах строку позовної давності суду не надано.

Згідно п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з задоволенням апеляційної скарги, з позивача на користь апелянта слід стягнути судовий збір, за подання апеляційної скарги, у розмірі 18607,50 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 13 квітня 2022 року в частині первісних позовних вимог ОСОБА_2 скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неповернутої суми позики відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 18 607,50 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: