КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2022 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 761/5653/18

провадження номер № 22-ц/824/3657/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії судів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач), суддів: Сліпченка О.І., Шебуєвої В.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 09 листопада 2021 року у складі судді Осаулова А.А., у справі за позовом акціонерного товариства «К.ЕНЕРГО» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з центрального опалення та постачання гарячої води,

В С Т А Н О В И В:

10 жовтня 2021 року ОСОБА_1 в електронному вигляді з використанням підсистеми «Електронний суд» подала до суду першої інстанції заяву, в якій просила: внести її дані реєстраційного номеру облікової картки платника податків (далі - РНОКПП) НОМЕР_1 до додаткових відомостей про учасника справи для доступу до електронної справи №761/5653/18; перевести в електронну форму процесуальні документи та інші документи у справі, що надійшли до районного суду в паперовому вигляді; невідкладно ухвалою замінити сторону позивача у справі Акціонерне товариство «К.ЕНЕРГО» (раніше - публічне акціонерне товариство «Київенерго») на правонаступника - комунальне підприємство виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго».

Заява мотивована тим, що рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 18 червня 2018 року у справі №761/5653/18 позов публічного акціонерного товариства «Київенерго» (далі - ПАТ «Київенерго») задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Київенерго» заборгованість за надані послуги з центрального опалення у розмірі 11 030 грн 75 коп., за постачання гарячої води у розмірі 7 530 грн 06 коп., 3% річних та інфляційну складову боргу у розмірі 4 113 грн 04 коп., а також понесені судові витрати у розмірі 1 762 грн 00 коп. Постановою Київського апеляційного суду від 13 вересня 2021 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 24 вересня 2021 року про виправлення описок, апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який не брав участі у розгляді справи, однак вважав, що суд вирішив питання про його права та обов`язки, задоволено. Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 18 червня 2018 року скасовано, постановлено нове рішення про відмову у задоволенні позову ПАТ «Київенерго». Додатковою постановою Київського апеляційного суду від 22 вересня 2021 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 24 вересня 2021 року про виправлення описки, заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення задоволено частково. Ухвалено додаткове судове рішення у справі. Стягнуто з ПАТ «Київенерго» на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 2 643 грн 00 коп. У решті вимог заяви відмовлено.

Вказувала, що 11 жовтня 2018 року між ПАТ «Київенерго» та комунальним підприємством виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (далі - КП «Київтеплоенерго») було укладено договір про відступлення права вимоги (цесії) №602-18 та №603-18, відповідно до яких ПАТ «Київенерго» відступило, а КП «Київтеплоенерго» набуло права грошової вимоги до боржника з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг (основний борг, в тому числі, що є предметом судового розгляду та/або підтверджений судовим рішенням (судовими рішеннями) як такий, що підлягає стягненню із споживача (споживачів), а також будь-яких інших, передбачених договорами та чинним законодавством додаткових грошових зобов`язань (неустойка (штраф, пеня), 3 % річних, інфляційні нарахування, судові витрати, витрати, пов`язані з отриманням боргу та примусовим стягненням та будь-які інші без виключень та обмежень, в тому числі, визначені рішеннями суду. Зазначала, що КП «Київтеплоенерго» є правонаступником, у тому числі, щодо правовідносин, які виникли між сторонами у даній справі № 761/5653/18.

З наведених підстав ОСОБА_1 просила її заяву задовольнити.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 09 листопада 2021 року, з урахуванням ухвали цього ж суду про виправлення описки від 14 грудня 2021 року, заяву ОСОБА_1 про заміну позивача у справі повернуто заявнику без розгляду.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 надіслала на офіційну електронну пошту Київського апеляційного суду підписану кваліфікованим та удосконаленим електронним підписом апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду її заяви від 10 жовтня 2021 року про заміну сторони та розгляду заяви ОСОБА_2 від 06 жовтня 2021 року. Також просить постановити окрему ухвалу щодо ігнорування працівниками апарату Шевченківського районного суду міста Києва заяви ОСОБА_2 від 06 жовтня 2021 року, яка була надіслана на електронну адресу Шевченківського районного суду міста Києва з накладанням електронного цифрового підпису, та її заяви від 10 жовтня 2021 року в частині щодо надання їй доступу до електронної справи №761/5653/18.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не дав належну правову оцінку тим обставинам, що у зв`язку із заміною особи у правовідносинах, позивач АТ «К.ЕНЕРГО» підлягає заміні на правонаступника - КП «Київтеплоенерго». У зв`язку з відсутністю у ОСОБА_1 доступу до електронної справи №761/5653/18, вона просила забезпечити їй такий доступ. Вважає, що суд першої інстанції безпідставно повернув її заяву без розгляду з тих підстав, що з огляду на зміст додаткової постанови Київського апеляційного суду від 22 вересня 2021 pоку вона не є стороною виконавчого провадження, а також те, що заявник не надала суду доказів про доведення до відома учасників справи тексту її заяви про заміну позивача. Зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що у заяві від 10 жовтня 2021 року вона просила замінити позивача у справі. Натомість суд обмежився лише тим, що є вимога про заміну сторони виконавчого провадження, яка зумовлена виконанням додаткової постанови Київського апеляційного суду від 22 вересня 2021 pоку про стягнення з ПАТ «Київенерго» на користь ОСОБА_2 судового збору в розмірі 2 643 грн 00 коп.

Вказує, що чинним законодавством передбачено надсилання процесуальних документів до суду в електронному вигляді через підсистему «Електронний суд» і саме за допомогою цього сервісу була подана її заява від 10 жовтня 2021 року, копія якої була направлена на електронні адреси ОСОБА_2 і КП «Київтеплоенерго». Однак суд наведеного не врахував.

Зазначає, що повернення без розгляду її заяви від 10 жовтня 2021 року та заяви ОСОБА_2 від 06 жовтня 2021 року, є проявом надмірного формалізму у тлумаченні національного процесуального законодавства, чим невиправдано обмежено її та ОСОБА_2 в доступі до правосуддя й суперечить завданню цивільного судочинства.

Учасники справи не скористалось своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.2 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37- 40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Згідно з положеннями ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак суд першої інстанції належним чином вимог закону не виконав, прийняв судове рішення без дотримання норм процесуального права.

Постановляючи ухвалу про повернення заяви ОСОБА_1 про заміну позивача у справі без розгляду, суд першої інстанції виходив із того, що заявником у порушення вимог ч.2 (абз.2) ст.183, ч.7 ст.43 ЦПК України до заяви не додано доказів надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів, а з наданого підтвердження про направлення заяви засобами електронного зв`язку неможливо встановити зміст направленої заяви. Крім того, суд дійшов висновку, що у заяві від 10 жовтня 2021 року ОСОБА_1 просила замінити сторону виконавчого провадження, що зумовлено виконанням додаткової постанови Київського апеляційного суду від 22 вересня 2021 року, якою стягнуто з ПАТ «Київенерго» на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 2 643 грн 00 коп. Однак з огляду на зміст цієї постанови суду від 22 вересня 2021 року ОСОБА_1 не є стороною виконавчого провадження.

Проте з даними висновками судді першої інстанції погодитись не можна з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 18 червня 2018 року у справі №761/5653/18 позов ПАТ «Київенерго» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Київенерго» заборгованість за надані послуги з центрального опалення у розмірі 11 030 грн 75 коп., за постачання гарячої води у розмірі 7 530 грн 06 коп., 3% річних та інфляційну складову боргу у розмірі 4 113 грн 04 коп., а також понесені судові витрати у розмірі 1 762 грн 00 коп.

Постановою Київського апеляційного суду від 13 вересня 2021 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 24 вересня 2021 року про виправлення описок, апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який не брав участі у розгляді справи, однак вважав, що суд вирішив питання про його права та обов`язки, задоволено. Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 18 червня 2018 року скасовано. Постановлено нове рішення про відмову у задоволенні позову ПАТ «Київенерго».

Додатковою постановою Київського апеляційного суду від 22 вересня 2021 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 24 вересня 2021 року про виправлення описки, заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення задоволено частково. Ухвалено додаткове судове рішення у справі. Стягнуто з ПАТ «Київенерго» на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 2 643 грн 00 коп. У решті вимог заяви відмовлено.

Установлено, що 11 жовтня 2018 року між ПАТ «Київенерго» та КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» укладено договір № 603-18 про відступлення права вимоги (цесії), відповідно до якого відбулось відступлення права грошової вимоги до споживачів (юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців) теплової енергії, комунальних послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, у частині їх зобов`язання оплатити неустойку (пеня та/або штраф), 3% річних, інфляційні нарахування, судові та інші витрати, витрати на адвокатські послуги, пов`язані з отриманням боргу та примусовим стягненням, що нараховані та/або виникли після дати укладання цього договору та/або можуть бути нараховані та/або виникнути після дати укладення цього договору у зв`язку з неналежним виконанням споживачами обов`язків з оплати спожитої теплової енергії та/або комунальних послуг з централізованого опалення і постачання гарячої води та є предметом судового розгляду або підтверджені судовими рішеннями, як такі, що підлягають стягненню із споживача.

11 жовтня 2018 року між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго» було укладено договір №602-18 про відступлення права вимоги (цесії), за яким ПАТ «Київенерго» відступило право вимоги, а КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців, щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання станом на 01 серпня 2018 року з урахуванням оплат, що отримані кредитором за період 01 серпня 2018 року до дати укладення цього договору.

10 жовтня 2021 року ОСОБА_1 в електронному вигляді з використанням підсистеми «Електронний суд» подала до суду першої інстанції заяву, в якій просила: внести її дані РНОКПП НОМЕР_1 до додаткових відомостей про учасника справи для доступу до електронної справи №761/5653/18; перевести в електронну форму процесуальні документи та інші документи по справі, що надійшли до районного суду в паперовому вигляді; невідкладно ухвалою замінити сторону позивача у справі АТ «К.ЕНЕРГО» на правонаступника - КП «Київтеплоенерго» (а.с.155-157, т.3).

Статтею 183 ЦПК України визначено загальні вимоги до форми та змісту письмової заяви, клопотання, заперечення.

Відповідно до ч.2 (абз.2) ст.183 ЦПК України до заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, додаються докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження).

Згідно з ч.ч.5-7 ст. 43 ЦПК України, документи (в тому числі, процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо) можуть подаватися до суду, а процесуальні дії вчинятися учасниками справи в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Процесуальні документи в електронній формі мають подаватися учасниками справи до суду з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи шляхом заповнення форм процесуальних документів відповідно до Положення про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.

Учасник справи звільняється від обов`язку надсилати іншим учасникам справи або подавати до суду копії документів відповідно до кількості учасників справи, якщо він подає документи до суду в електронній формі. У такому разі копії відповідних документів іншим учасникам справи направляє суд. Якщо обсяг документів є надмірним, суд направляє учасникам справи тільки копії процесуальних документів та повідомлення про можливість ознайомитися з іншими матеріалами в приміщенні суду або через Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.

Таким чином, альтернативою звернення учасників справи до суду із позовними заявами, скаргами та іншими визначеними законом процесуальними документами, оформленими в паперовій формі та підписаними безпосередньо учасником справи або його представником, є звернення з процесуальними документами в електронній формі з обов`язковим їх скріпленням власним електронним підписом учасника справи та подання такого документу через електронний кабінет.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 06 серпня 2019 року у справі № 2340/4648/18, від 22 серпня 2019 року у справі № 520/20958/18.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з положеннями ч.3 ст.15 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у судах функціонує Єдина судова інформаційна (автоматизована) система.

Разом з тим, згідно із Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, який набрав чинності 15 грудня 2017 року, з дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи у тексті Закону слова (назва) «Єдина судова інформаційна (автоматизована) система», «автоматизована система» у всіх відмінках (випадках) буде замінено словами «Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система» у відповідному відмінку.

За правилом ч.8 (абз.2,3) ст.14 ЦПК України особи, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, можуть подати процесуальні, інші документи, вчинити інші процесуальні дії в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи з використанням власного електронного цифрового підпису, прирівняного до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Особливості використання електронного цифрового підпису в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі визначаються Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.

У пункті 15.15 ч.1 розділу VIIІ «Перехідні положення» ЦПК України зазначено, що Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система починає функціонувати через 90 днів з дня опублікування Державною судовою адміністрацію України у газеті «Голос України» та на веб-порталі судової влади оголошення про створення та забезпечення функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Оголошення про створення та забезпечення функціонування ЄСІТС було опубліковано Державною судовою адміністрацією України у газеті «Голос України» № 229 (6984) 01 грудня 2018 року.

У подальшому у газеті «Голос України» (№ 42 (7048) від 01 березня 2019 року) опубліковано повідомлення Державної судової адміністрації України, згідно якого (відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 28 лютого 2019 року № 624/0/15-19 та враховуючи результати обговорення з судами, іншими органами та установами системи правосуддя питання необхідності відтермінування початку функціонування ЄСІТС) Державна судова адміністрація України повідомила про відкликання оголошення, опублікованого в газеті «ГолосУкраїни» (№ 229 (6984) від 01 грудня 2018 року).

Разом з тим, наказом Державної судової адміністрації України № 628 від 22 грудня 2018 року «Про проведення тестування підсистеми «Електронний суд» у місцевих та апеляційних судах» вирішено запровадити тестовий режим експлуатації підсистеми «Електронний суд» у місцевих та апеляційних судах України (пілотних судах).

Відповідно до пункту 2 цього наказу місцевим та апеляційним судам у ході тестового режиму експлуатації підсистеми «Електронний суд» слід керуватися вимогами Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року №30 (із змінами і доповненнями), у частині функціонування підсистеми «Електронний суд» (далі - Положення № 30).

Так, відповідно до пункту 2.3 рішення Ради суддів України від 12 квітня 2018 року №16 передбачено, що ряд норм Положення №30, в тому числі, і розділ XI (Підсистема «Електронний суд»), набирають чинності та можуть використовуватись у тестовому режимі виключно для судів, визначених пілотними згідно з відповідним наказом ДСА України.

Згідно пункту 3 розділу ХІ Положення № 30 особи, за допомогою зареєстрованого електронного кабінету формують проекти (створюють шляхом заповнення відповідних форм, редагують, долучають), підписують та подають до суду і органів системи правосуддя електронні запити, скарги, пропозиції та інші непроцесуальні звернення, що стосуються діяльності таких органів, а також отримують відповідь на них.

Із урахуванням зазначеного, з 22 грудня 2018 року отримані місцевими судами заяви та інші процесуальні документи через підсистему «Електронний суд» мають реєструватися та розглядатися в установленому порядку.

Такий правовий висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 10 вересня 2019 року у справі № 640/1374/19.

У даній справі заяву від 10 жовтня 2021 року ОСОБА_1 подала до суду першої інстанції через підсистему «Електронний суд», а тому відповідно до положень ч.7 ст. 43 ЦПК України заявник звільнений від обов`язку надсилати іншим учасникам справи копію заяви з додатками.

Отже, відсутні підстави вважати, що у суду існує необхідність в отриманні доказів направлення заяви з додатками іншій стороні, яка сформована і подана у вигляді електронного документу, оскільки електронний документ - заява може бути направлена іншим учасникам справи у підсистемі «Електронний суд», або на офіційні електронні адреси відповідачів - органів державної влади, що містяться в Єдиній базі електронних адрес суб`єктів владних повноважень, або працівники апарату суду за допомогою функції друку електронного документа мають можливість сформувати належну кількість копій скарги, а відтворення копії скарги потребує використання однієї й тієї ж функції друку документа.

Аналогічного висновку у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у постанові від 29 липня 2020 року у справі №629/740/19.

Однак суд першої інстанції наведеного вище належним чином не врахував, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про повернення заяви ОСОБА_1 про заміну позивача у справі без розгляду з тих підстав, що заявником до заяви не додано доказів надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів та з наданого заявником підтвердження про направлення заяви засобами електронного зв`язку неможливо встановити зміст направленої заяви.

Крім того, згідно зі ст.55 ЦПК України, у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

Водночас у ст.442 ЦПК України визначено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Згідно ч.5 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження», у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Отже, чинним цивільним процесуальним законодавством урегульовано як інститут заміни правонаступника відповідної сторони або третьої особи (ст.55 ЦПК України) так і інститут заміни сторони виконавчого провадження (ст.442 ЦПК України, ст.15 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У заяві від 10 жовтня 2021 року ОСОБА_1 просила замінити сторону позивача у справі, а саме, АТ «К.ЕНЕРГО» на правонаступника - КП «Київтеплоенерго». Однак суд першої інтенції розцінив вказану заяву, як заяву про заміну сторони виконавчого провадження та, відповідно, застосував норми права, які регулюють порядок заміни сторони виконавчого провадження.

Наведені обставини свідчать про вихід суду за межі вимог заяви ОСОБА_1 від 10 жовтня 2021 року, що є порушенням принципу диспозитивності цивільного судочинства.

Подібного висновку щодо недопущення порушення судами принципу диспозитивності цивільного судочинства дійшов Верховний Суд у постанові від 16 червня 2021 року у справі № 0417/7776/2012.

Відповідно до положень ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги в частині вимог про незаконність ухвали суду першої інстанції та порушення права ОСОБА_1 , заслуговують на увагу, а оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідно до вимог ст.379 ЦПК України підлягає скасуванню, оскільки постановлена з порушенням норм процесуального права, з направленням справи для провадження розгляду до Шевченківського районного суду міста Києва.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що клопотання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про направлення справи до суду першої інстанції для розгляду також і заяви ОСОБА_2 від 06 жовтня 2021 року, задоволенню не підлягає з таких підстав.

Європейський суд з прав людини в своїй практиці, а саме: рішення від 13 травня 1980 року в справі «Артіко проти Італії» (п. 35), рішення від 30 травня 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України» (пункт 32), визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З матеріалів справи вбачається, що предметом розгляду у суді першої інстанції була лише заява ОСОБА_1 про заміну позивача у справі, яку оскаржуваною ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 09 листопада 2021 року повернуто заявнику без розгляду.

ОСОБА_2 особисто не оскаржував ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 09 листопада 2021 року та доказів того, що він уповноважував ОСОБА_1 на апеляційне оскарження ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 09 листопада 2021 року в своїх інтересах, матеріали справи не містять.

З огляду на викладене, та приймаючи до уваги встановлений ст.13 ЦПК України принцип диспозитивності цивільного судочинства, клопотання ОСОБА_1 про направлення справи до суду першої інстанції для розгляду також і заяви ОСОБА_2 від 06 жовтня 2021 року задоволенню не підлягає.

З цих же підстав апеляційний суд відхиляє доводи ОСОБА_1 про те, що повернення без розгляду заяви ОСОБА_2 від 06 жовтня 2021 року обмежує його у доступі до правосуддя, як необґрунтовані.

Що стосується клопотання в апеляційній скарзі про постановлення окремої ухвали суду щодо ігнорування працівниками апарату Шевченківського районного суду міста Києва заяви ОСОБА_2 від 06 жовтня 2021 року, яка з накладенням його електронного цифрового підпису була надіслана на електронну адресу Шевченківського районного суду міста Києва, і заяви ОСОБА_1 від 10 жовтня 2021 року в частині щодо надання їй доступу до електронної справи №761/5653/18, то воно задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.262 ЦПК України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.

Постановлення окремої ухвали є правом, а не обов`язком суду апеляційної інстанції, яке він може реалізувати у випадку виявлення при вирішенні спору по суті порушення певним органом чи особою вимог законодавства.

Втім, колегія суддів, розглядаючи клопотання ОСОБА_1 про постановлення окремої ухвали стосовно працівників апарату Шевченківського районного суду міста Києва, не встановила передбачених законом підстав для його задоволення.

Керуючись ст.ст.374, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу судді Шевченківського районного суду міста Києва від 09 листопада 2021 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється зх. дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25 серпня 2022 року.

Головуючий

Судді: