КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач - Кулікова С.В.
№ 22-ц/824/1518/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 359/7362/17

08 вересня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кулікової С.В.

суддів - Рубан С.М.

- Заришняк Г.М.

розглянувши в порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Ковальчука Степана Миколайовича на рішення Подільського районного суду міста Києва від 24 лютого 2021 року, ухваленого під головуванням судді Захарчук С.С., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних,-

в с т а н о в и в:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення інфляційних втрат та 3% річних.

Позов мотивований тим, що відповідно до рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 31.07.2015 року стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на його користь 195 623 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 10 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Станом на 15.09.2017 року відповідачі не виконали зобов`язання по відшкодуванню йому шкоди у загальномурозмірі 206 623,80 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив стягнути з відповідачів на його користь інфляційні у розмірі 51 220,69 грн. та 3% річних у розмірі 13 131,76 грн. за період з 31.07.2015 року по 15.09.2017 року.

В подальшому позивачем було подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, у якій він просив стягнути солідарно з відповідачів на його користь за період з 25.09.2015 року по 25.09.2018 року інфляційні у розмірі 65 869,89 грн. та 3% річних у розмірі 17 425,31 грн. за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 24 лютого 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник позивача ОСОБА_1 адвокат Ковальчук С.М. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначав, що посилання суду на те, що рішенням не встановлено строк виконання грошового зобов`язання з відшкодування матеріальної та моральної шкоди, не відповідає приписам ст. 129-1 Конституції України та ч. 1 ст. 18 ЦПК України, оскільки таке рішення підлягає обов`язковому та негайному виконанню громадянами з моменту набрання ним законної сили. Вказував на те, що оскільки рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 31 липня 2015 року у справі № 359/12641/14-ц встановлено факт заподіяння матеріальної та моральної шкоди неправомірними діями відповідачів, є підстави для виникнення у них зобов`язання щодо її відшкодування і зводяться до сплати грошей, відтак є грошовим зобов`язанням. Посилався на те, що сам факт виконання ОСОБА_2 свого грошового зобов`язання з відшкодування шкоди на час ухвалення судом рішення, але за наявності обставин неналежного його виконання в період з 25 вересня 2015 року по 14 листопада 2018 року є безумовною підставою для притягнення відповідачів до відповідальності, визначеної ст. 625 ЦК України.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 адвокат Красюк В.І. просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а в задоволенні апеляційної скарги відмовити, посилаючись на те, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Розглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 31.07.2015року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 24.09.2015 року, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 195 623 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 10 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Згідно з ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.12.2015 року касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 31.07.2015 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 24.09.2015 року залишено без змін.

Відповідно до постанови старшого державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 06.10.2016 року відкрито виконавче провадження № 52672045.

Згідно з постановою старшого державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 28.11.2018 року виконавче провадження № 52672045 закінчено у зв`язку з фактичним повним виконанням рішення суду за виконавчим документом на загальну суму 205 623,80 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для задоволення позову.

Такий висновок суду не ґрунтується на нормах матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом цієї норми правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана сплатити на користь другої сторони гроші, є грошовим зобов`язанням.

Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняються на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до статті 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зобов`язання виникають і із завдання шкоди.

Оскільки відшкодування шкоди можливе і в грошовій формі, то у даному випадку між сторонами виникло грошове зобов`язання, оскільки одна сторона зобов`язана сплатити певну, визначену грошову суму стягувачу.

У разі виникнення спору щодо відшкодування шкоди та вирішення його у судовому порядку, визначення конкретного розміру шкоди, тобто грошового зобов`язання здійснюється судом у порядку, передбаченому, у разі, якщо позивачем є фізична особа, ЦПК України.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).

При цьому у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України).

Також Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15, за яким дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин.

Отже, положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду.

Зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін у цій справі як грошових зобов`язань, до прострочення відповідача застосовується частина друга статті 625 ЦК України. Основою для розрахунків 3 % річних та інфляційних втрат є сума несвоєчасно виплаченого відшкодування.

З матеріалів справи вбачається, що у рішенні Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 31.07.2015 року визнано грошові зобов`язання відповідачів, визначено їх розмір; ці зобов`язання належним чином не були виконані, тому в цьому випадку вимоги частини другої статті 625 ЦК України підлягають застосуванню.

Так, рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 31.07.2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 24.09.2015 року, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 195 623 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 10 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Згідно з ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.12.2015 року касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 31.07.2015 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 24.09.2015 року залишено без змін.

Відповідно до постанови старшого державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 06.10.2016 року відкрито виконавче провадження № 52672045.

Згідно з постановою старшого державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 28.11.2018 року виконавче провадження № 52672045 закінчено у зв`язку з фактичним повним виконанням рішення суду за виконавчим документом на загальну суму 205 623,80 грн.

Таким чином рішення суду виконано з порушенням строків його виконання.

Апеляційним судом встановлено, що відповідачами прострочено грошове зобов`язання по виплаті позивачу присуджених коштів, тому вважає що у позивача виникло права на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат і 3% річних.

Згідно розрахунку інфляційних втрат та трьох відсотків річних на суму боргу за період з 25 вересня 2015 року по 25 вересня 2018 року інфляційні втрати становлять 65 869,89 грн. та 3% річних становлять 17 425,31 грн.

Заперечень щодо правильності розрахунку інфляційних втрат та 3% річних матеріали справи не містять.

Таким чином суд першої інстанції невірно застосував норми матеріального права, не повно встановив фактичні обставини справи, які мають значення для її вирішення, не надав належної оцінки наявним у справі доказам у їх сукупності та дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування рішення Подільського районного суду міста Києва від 24 лютого 2021 року та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , стягнення відповідачів на користь позивача інфляційні втрати у розмірі 65 869,89 грн. та 3% річних у розмірі 17 425,31 грн.

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання апеляційної скарги, відповідно до ст.. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір по 624,71 грн. з кожного.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 адвоката Ковальчука Степана Миколайовича задовольнити.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 24 лютого 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати у розмірі 65 869,89 грн. та 3% річних у розмірі 17 425,31 грн. за період з 25 вересня 2018 року по 25 вересня 2018 року.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь держави судовий збір по 624,71 грн. з кожного.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий: Судді: