Номер провадження: 22-ц/813/2843/22
Головуючий у першій інстанції Сегеда О. М.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2022 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Князюка О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант», ОСОБА_3 ) про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, на рішення Малиновського районного суду м. Одеси, постановлене під головуванням судді Сегеди О.М. 17 березня 2021 року у м. Одеса, -

встановила:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, який було уточнено, до ОСОБА_2 , посилаючись на те, що 06 травня 2020 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю «Mercedes-Benz 211СDІ», д/н НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 , та автомобілем марки «Mercedes-Benz 310D», д/н НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 . В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 19 червня 2020 року по справі №521/9369/20 ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Позивач зазначав, що цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 була застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант», яку було повідомлено про настання страхового випадку.

Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження за №58/20 від 30 червня 2020 року, проведеного за заявою ТДВ СК «Альфа-Гарант», ринкова вартість автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter 311CDI», д/н НОМЕР_2 , на 06 травня 2020 року складає 98313,55 грн., вартість матеріального збитку складає 147234,32 грн., ринкова вартість автомобіля до його пошкодження складала 147234,32 грн.

Згідно звіту з оцінки вартості матеріальних збитків, нанесених власнику автомобіля «Mercedes-Benz 310D», д/н НОМЕР_2 , за №1811/20 від 18 листопада 2020 року, проведеного за заявою позивача, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Mercedes-Benz 310D», д/н НОМЕР_2 , 1999 року випуску, складає 317481,35 грн.; вартість матеріальних збитків, заподіяних власнику вказаного автомобіля, складає 143095,00 грн.; ринкова вартість зазначеного автомобіля складає 143095,00 грн.; ринкова вартість автомобіля на 24 листопада 2020 року складає 52362,00 грн.

Вказував, що ТДВ СК «Альфа-Гарант» на підставі звіту з оцінки вартості матеріальних збитків, нанесених власнику автомобіля «Mercedes-Benz 310D», д/н НОМЕР_2 ,за №1811/20 від 18 листопада 2020 року, здійснило йому виплату страхового відшкодування в розмірі 46920,77 грн.

Позивач стверджував, що оскільки вартість відновлювального ремонту автомобіля «Mercedes-Benz 310D», д/н НОМЕР_2 , перевищує ринкову вартість до його пошкодження, то відновлення такого КТЗ за принципом внеску є економічно недоцільним.

Отже, вартість матеріальної шкоди, завданої йому, як власнику автомобіля «Mercedes-Benz 310D», д/н НОМЕР_2 , дорівнює ринковій вартості автомобіля до його пошкодження та складає 199652,00 грн.

Крім того, ринкова вартість автомобіля «Mercedes-Benz 310D», д/н НОМЕР_2 , на 18 листопада 2020 року у пошкодженому стані складає 52362,00 грн.

За думкою позивача, на сьогоднішній день залишається несплаченою різниця між розміром завданої матеріальної шкоди та страховим відшкодуванням, що становить 100369,23 грн.

Позивач зазначав, що при зверненні до ТДВ СК «Альфа-Гарант» йому було повідомлено, що різниця у вартості ремонту та страхових виплатах полягає в тому, що при розрахунку виплати враховується коефіцієнт фізичного зносу автомобіля, а при здійсненні ремонту, деталі міняються на нові, а отже і різниця в понесених позивачем витратах підлягає стягненню саме з відповідача, як безпосереднього винуватця дорожньо-транспортної пригоди.

Позивач стверджував, що неправомірними діями відповідача ОСОБА_2 , йому була завдана не тільки матеріальна, але і моральна шкода, яку він оцінив у 10000,00 грн., оскільки втрата автомобіля «Mercedes-Benz 310D», д/н НОМЕР_2 , створила для нього і його сім`ї незручності в пересуванні, пов`язані з трудовою діяльністю, втрату часу для ведення справ у зв`язку з пошкодженням автомобіля.

Посилаючись на порушення своїх прав, позивач просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь різницю між розміром завданої матеріальної шкоди та виплаченим страховим відшкодуванням в розмірі 100369,23 грн., а також моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн. та судові витрати.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 17 березня 2021 року позов ОСОБА_1 було задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) моральну шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

В інший частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що, враховуючи вимоги Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ТДВ СК «Альфа-Гарант» зобов`язано відшкодувати шкоду у повному обсязі (тобто, провести страхове відшкодування) на умовах, визначених цим законом.

Заслухавши суддю-доповідача, здійснивши розгляд апеляційної скарги в письмовому провадженні, дослідивши наведені в ній доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч.1, 2 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

З матеріалів справи вбачається, що 06 травня 2020 року о 14 годині 00 хвилин ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Mercedes-Benz 211СDІ», д/н НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Дальницька, навпроти будинку №52, під час обгону не дотримався безпечного інтервалу, не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечної швидкості, не впорався з керуванням і скоїв зіткнення з автомобілем марки «Mercedes-Benz 310D», д/н НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , який рухався у зустрічному напрямку і через що останнього відкинуло на автомобіль «Volkswagen Transporter», д/н НОМЕР_4 , що був припаркований біля будинку №53, також, водій автомобіля «Volkswagen Golf», р/н НОМЕР_5 , ОСОБА_4 , що рухався позаду автомобіля «Mercedes-Benz 310D», д/н НОМЕР_2 , скоїв наїзд на бордюр, щоб уникнути зіткнення з іншими транспортними засобами.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Протоколами огляду транспортного засобу від 06 травня 2020 року був встановлений перелік пошкоджень, отриманих автомобілем «Mercedes-Benz 310D», д/н НОМЕР_2 , у результаті ДТП (а.с. 144-145).

Встановлено, що причиною зіткнення транспортних засобів стало порушення водієм ОСОБА_2 п. п. 12.1, 13.3 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі ПДР України).

Вина ОСОБА_2 в скоєнні ДТП підтверджується постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 19 червня 2020 року, відповідно до якої останній був визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн. (а.с. 55).

Згідно ч.ч. 4, 6 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Отже, судом при винесенні рішення не з`ясовувались обставини справи, які підтверджують вину відповідача ОСОБА_2 у спричиненні механічних пошкоджень автомобілю «Mercedes-Benz 310D», д/н НОМЕР_2 .

Матеріалами справи встановлено, що автомобіль марки «Mercedes-Benz 310D», д/н НОМЕР_2 , належить позивачу ОСОБА_1 на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 09 серпня 2016 року (а.с. 38-39).

Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження за №58/20 від 30 червня 2020 року, проведеного за заявою ТДВ СК «Альфа-Гарант», вартість матеріального збитку автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter 311CDI», д/н НОМЕР_2 , складає 147234,32 грн., ринкова вартість автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter 311CDI», д/н НОМЕР_2 , до його пошкодження складала 147234,32 грн. (а.с. 123-134).

Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження за №58-1/20 від 01 липня 2020 року, проведеного за заявою ТДВ СК «Альфа-Гарант», ринкова вартість автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter 311CDI», д/н НОМЕР_2 , на 06 травня 2020 року у пошкодженому стані (вартість утилізації), складає 98313,55 грн. (а.с. 135-148).

Судом вірно встановлено, що цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 була застрахована в ТДВ СК «Альфа-Гарант», що підтверджується полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №5881447 від 27 вересня 2019 року, із встановленим лімітом відповідальності у розмірі 130000,00 грн. та договором добровільного страхування наземного транспорту «пряме врегулювання до автоцивілки» від 27 вересня 2019 року (а.с. 92-93, 94).

За заявою ОСОБА_1 , ТДВ СК «Альфа-Гарант» виплатило останньому страхове відшкодування в розмірі 46920,77 грн., що підтверджується платіжним дорученням №10994 від 26 серпня 2020 року (а.с. 146).

Згідно звіту з оцінки вартості матеріальних збитків, нанесених власнику автомобіля «Mercedes-Benz 310D», д/н НОМЕР_2 , за №1811/20 від 18 листопада 2020 року, проведеного за заявою позивача, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Mercedes-Benz 310D», д/н НОМЕР_2 , 1999 року випуску, складає 317481,35 грн.; вартість матеріальних збитків, заподіяних власнику вказаного автомобіля, складає 143095,00 грн.; ринкова вартість зазначеного автомобіля складає 143095,00 грн.; ринкова вартість автомобіля на 24 листопада 2020 року складає 52362,00 грн. (а.с. 152-160).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вартість матеріального збитку, спричиненого автомобілю «Mercedes-Benz Sprinter 311CDI», д/н НОМЕР_2 , відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження за №58/20 від 30 червня 2020 року, проведеного за заявою ТДВ СК «Альфа-Гарант», складає 147234,32 грн., та відповідно, ринкова вартість автомобіля, відповідно до звіту з оцінки вартості матеріальних збитків, нанесених власнику автомобіля «Mercedes-Benz 310D», д/н НОМЕР_2 , за №1811/20 від 18 листопада 2020 року, проведеного за заявою позивача, складає 143095,00 грн.

Згідно частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі визначеній у договорі грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Частиною 3 ст. 988 ЦК України встановлено, що страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

У статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон №1961-IV) визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхова сума це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

За змістом ст. ст. 9, 22-31, 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, у тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але, якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Таким чином, як вірно зазначено судом першої інстанції, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Статтями 28, 29 Закону №1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Частиною 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» встановлено, що при настанні страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Згідно ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц зазначила, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України від 1 липня 2004 року №1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок із виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37 зазначеного Закону) чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, в останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування (пункт 72).

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») (пункт 73). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди, а тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 Цивільного кодексу України та 27 Закону України від 09 лютого 2012 року №4391-VI «Про страхування» шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Згідно з пунктом 2.4. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за №1074/8395 із змінами (далі Методика) вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Пунктом 2.4. Методики зазначено, що вартість відновлювального ремонту КТЗ визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого КТЗ.

Відповідно до пункту 8.3. Методики, вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

Отже, за змістом указаних норм законодавства, вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків).

Згідно з роз`ясненнями п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року №6 при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов`язку надати річ того ж роду та якості, полагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. У разі, коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми, потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв`язку із заподіянням шкоди майну. Постановляючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, проте має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

З матеріалів справи вбачається, що оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 була застрахована в ТДВ СК «Альфа-Гарант», що підтверджується полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО- від 27 вересня 2019 року, то за заявою позивача, ОСОБА_1 , ТДВ СК «Альфа-Гарант» виплатило йому в рахунок відшкодування матеріальної шкоди страхове відшкодування в розмірі 46920,77 грн. грн.

Згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО- від 27 вересня 2019 року, сума страхового відшкодування за шкоду, заподіяну майну, складає 130000,00 грн. за мінусом франшизи в розмірі 2000,00 грн.

Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження за №58/20 від 30 червня 2020 року, проведеного за заявою ТДВ СК «Альфа-Гарант», вартість матеріального збитку та ринкова вартість автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter 311CDI», д/н НОМЕР_2 , до його пошкодження, становить 147234,32 грн. (а.с. 123-128).

Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження за №58-1/20 від 01 липня 2020 року, проведеного за заявою ТДВ СК «Альфа-Гарант», ринкова вартість автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter 311CDI», д/н НОМЕР_2 , на 06 травня 2020 року у пошкодженому стані (вартість утилізації), складає 98313,55 грн.

Відповідно до розрахунку страхового відшкодування, розмір матеріального збитку складає 147234,32 грн., сума страхового відшкодування була зменшена страховою компанією до 98313,55 грн., за мінусом франшизи 2000,00 грн., виплачено 46920,77 грн.

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що оскільки сума страхового відшкодування недостатня для відшкодування матеріальної шкоди, то різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) в межах ліміту, повинна відшкодовуватися саме ТДВ СК «Альфа-Гарант», яка не залучена до участі у справі в якості співвідповідача.

За таких обставин, суд дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача матеріальної шкоди в розмірі 100369,23 грн.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Під моральною шкодою розуміються втрати немайнового характеру внаслідок моральних та фізичних страждань, або інших негативних явищ, завданих фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Звертаючись до суду з вимогою про відшкодування моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн., позивач посилався на те, що моральна шкода виразилася в пережитому сильному емоційному струсі, побутових і моральних неподобствах. Крім того, втрата автомобіля створила для позивача та його сім`ї незручності для пересування пов`язаного з трудовою діяльністю, втрата часу для ведення справ у зв`язку з пошкодженням автомобіля. Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із відповідними змінами), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

За таких обставин колегія суддів погоджується із висновком суду про те, що позовні вимоги в часті стягнення з відповідача матеріальної та моральної шкоди підлягали задоволенню частково і з відповідача на користь позивача необхідно стягнути моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн.

Колегія суддів вважає необґрунтованим посилання у апеляційній скарзі ОСОБА_1 про те, що, враховуючи вимоги Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ТДВ СК «Альфа-Гарант» зобов`язано відшкодувати шкоду у повному обсязі (тобто, провести страхове відшкодування) на умовах, визначених цим законом.

Згідно ч.6 ст. 367 ЦПК України, в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів зауважує, що ОСОБА_1 у позовній заяві не заявляв вимоги про стягнення з ТДВ СК «Альфа-Гарант» суми матеріальної шкоди, у в`язку із чим суд апеляційної інстанції позбавлений правової можливості розглянути вказані доводи апеляційної скарги.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 17 березня 2021 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 17 березня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими п.2«а» - 2 «г» ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 25 березня 2022 року.

Судді Одеського

апеляційного суду С.О. Погорєлова

О.В. Князюк

О.М. Таварткіладзе