Ухвала

Іменем України

19 вересня 2022 року

м. Київ

справа № 753/11845/18

провадження № 61-8764ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Коломієць Г. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 29 квітня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 25 липня 2022 року за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 листопада 2019 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та відшкодування завданої моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та відшкодування завданої моральної шкоди.

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з зустрічним позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок завідомо неправдивого повідомлення ОСОБА_2 про вчинення злочину та відшкодування завданої моральної шкоди.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 19 листопада 2019 року зустрічний позов ОСОБА_1 повернуто заявникові.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19 листопада 2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 292 334,57 грн матеріальних збитків та 25 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди; 1 000,00 грн на відшкодування понесених витрат на проведення оцінки пошкодженого майна, 978,00 грн витрат, понесених на евакуацію пошкодженого автомобіля; всього - 319 312,57 грн.

У решті вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У грудні 2019 року, не погоджуючись із ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 19 листопада 2019 року та рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19 листопада 2019 року, ОСОБА_1 оскаржив зазначені судові рішення в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва

від 19 листопада 2019 року мотивована порушенням судом першої інстанції норм процесуального права, зокрема ОСОБА_1 вказував на те, що судом безпідставно повернуто зустрічну позовну заяву, оскільки ухвала про відкриття, копія позовної заяви разом з копіями доданих до неї документів не надсилалась скаржнику, про що свідчить відсутність у матеріалах справи розписок про отримання вищезазначених документів. Звертав увагу апеляційного суду, що про існування даної справи йому стало відомо із судової повістки Київського апеляційного суду від 16 листопада

2018 року.

Апеляційна скарга на рішення Дарницького районного суду м. Києва

від 19 листопада 2019 року мотивована порушенням судом першої інстанції норм процесуального права, зокрема на обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 вказував, що його не було повідомлено про судове засідання, призначене на 19 листопада 2019 року. Зазначав, що адвокат Карасьов В. М. не мав повноважень представляти його інтереси в суді, оскільки договір про надання правової допомоги між ними не укладався і довіреність не оформлялась. Підтвердження даного факту є доручення Третього Київського місцевого центру з надання безоплатної вторинної допомоги від 14 березня 2019 року про надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_1 по справі № 753/2157/19. Звертав увагу суду, що ухвала про відкриття провадження у справі, копія позовної заяви разом з копіями доданих до неї документів йому не надсилалась, про що свідчить відсутність у матеріалах справи розписок про отримання вищезазначених документів. Також вказує, що про існування даної справи йому стало відомо із судової повістки Київського апеляційного суду від 16 листопада 2018 року.

Постановою Київського апеляійного суду від 04 лютого 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва

від 19 листопада 2019 року залишено без задоволення, оскаржуване судове рішення - без змін.

Постановою Київського апеляційного суду від 18 лютого 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва

від 19 листопада 2019 року залишено без задоволення, оскаржуване судове рішення - без змін.

У березні 2020 року, ОСОБА_1 , звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва

від 19 листопада 2019 року та постанову Київського апеляційного суду

від 04 лютого 2020 року, а також оскаржив рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 листопада 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 лютого 2020 року.

Касаційна скарга на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва

від 19 листопада 2019 року та постанову Київського апеляційного суду

від 04 лютого 2020 року мотивована наявністю обов`язкових підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, передбачених пунктами 1, 2, 4,

8 частини першої статті 411 ЦПК України. Зокрема ОСОБА_1 вказував, що розгляд справи в суді апеляційної інстанції здійснено неповноважним складом суду, оскільки заміна судді-доповідача Сліпченка О. І. на суддю-доповідача Мельника Я. С. була здійснена з порушенням порядку визначення судді для розгляду справ, передбаченого ЦПК України, а про заміну складу суду його не повідомлено в установленому законом порядку.

Суддя Сушко Л. П. не мала права розглядати справу, оскільки підлягала відводу на підставі частини другої статті 37 ЦПК України, у зв`язку з тим, що вже розглядала зазначену справу та брала участь у врегулюванні спору у цій справі за участю судді. Ухвалені суддею Сушко Л. П. судові рішення

є незаконними, оскільки викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді, заявником три рази подано заяви про її відвід, однак апеляційним судом у їх задоволенні було відмовлено.

Також заявник посилався на те, що станом на дату подання апеляційної скарги він не отримував копію позовної заяви та доданих до неї документів,

а тому висновок апеляційного суду про те, що йому було відомо про розгляд справи ще у 2018 році, а відтак наявності можливості для подання зустрічної позовної заяви у визначений частиною першою статті 193 ЦПК України строк

є помилковим. ОСОБА_1 зазначає, що про наявність зазначеної справи його було повідомлено судовою повісткою-повідомленням судді Київського апеляційного суду Ратнікової В. М. від 16 листопада 2018 року, яку ним отримано лише 26 листопада 2018 року. Заявником неодноразово подано заяви про видачу копії ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви та доданих до неї документів, однак відповіді на них не отримав. Під час ознайомлення з матеріалами справи заявник не мав змоги їх сфотографувати, оскільки його телефон робив неякісні фото. Також вказував на порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині постановлення ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 19 листопада 2019 року про повернення зустрічного позову за його відсутності.

Касаційна скарга на рішення Дарницького районного суду м. Києва

від 19 листопада 2019 року та постанову Київського апеляційного суду

від 18 лютого 2020 року мотивована наявністю обов`язкових підстав для скасування судових рішень, передбачених частиною першою статті 411 ЦПК України.

Зокрема, заявник посилався на те, що справу розглянуто та вирішено неповноважним складом суду, оскільки суддя Дарницького районного суду

м. Києва Коренюк А. М. та суддя Київського апеляційного суду Сушко Л. П. підлягали відводу, заявником чотири рази заявлявся відвід судді Дарницького районного суду м. Києва Коренюк А. М. та три рази - судді Київського апеляційного суду Сушко Л. П., однак у задоволенні зазначених заяв суди безпідставно відмовили.

Як на підставу для відводу судді Дарницького районного суду м. Києва

Коренюк А. М. посилався наявність обґрунтованого сумніву в її неупередженості та об`єктивності, оскільки вона відкрила провадження

у справі у порушення вимог статей 128, 130, 190 ЦПК України, а саме не надіслала йому копію ухвали про відкриття провадження у справі разом

з копією позовної заяви та доданими до неї документами, призначила справу до розгляду з порушенням передбачених частиною третьою статті 189 ЦПК України строків, та започаткувала злочинну схему з незаконного заволодіння його майном, що свідчить про конфлікт інтересів у зазначеної судді з ним.

Суддя Київського апеляційного суду Сушко Л. П., на переконання заявника, підлягала відводу (самовідводу) на підставі частини другої статті 37 ЦПК України, оскільки брала участь у врегулюванні спору у справі за участю судді,

а тому не могла брати участь у перегляді справи по суті або перегляді

будь-якого ухваленого у справі судового рішення, що підтверджується ухвалами від 17 квітня 2019 року та 18 квітня 2019 року у справі

№ 753/11845/18.

Суд першої інстанції у порушення норм процесуального права розглянув справу за відсутності відповідача, не повідомивши його про дату, час та місце судового засідання. Судова повістка в судове засідання, призначене на

19 листопада 2019 року йому не була вручена, поштовий конверт з відмітками «за закінченням терміну зберігання», «адресат відсутній» повернувся на адресу суду. Посилання судів попередніх інстанцій на те, що про розгляд справи був повідомлений його адвокат Карасьов В. М., який діяв на підставі доручення про надання безоплатної вторинної правової допомоги від 14 березня

2019 року, на переконання заявника є помилковим, оскільки адвокат Карасьов В. М. не був його представником у цій справі, надане йому доручення про надання безоплатної вторинної правової допомоги від 14 березня

2019 року, на підставі якого Карасьов В. М. ознайомлювався з матеріалами цієї справи, стосувалося представництва його інтересів у Дарницькому районному суді м. Києва у справі про оскарження дій державного виконавця. Його представником у зазначеній справі є адвокат Семенюк К. В., на звернення якого суд не надав відповіді на питання, чи надсилалася

ОСОБА_1 копія ухвали суду про відкриття провадження у справі разом

з копією позовної заяви та копіями доданих до неї матеріалів.

ОСОБА_1 зазначав про необ`єктивність та упередженість перевірки обставин дорожньо-транспортної пригоди, за наслідками якої поза межами строку накладення адміністративного стягнення, відносно нього було неправомірно складено протокол про адміністративне правопорушення, та

в порушення статей 38, 247, 268 КУпАП розглянуто справу про адміністративне правопорушення за його відсутності, у якій суд закриваючи провадження

у справі з підстав спливу строку притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченого статтею 38 КУпАП, одночасно помилково зробив висновок про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

Крім того, як на підставу для скасування постанови апеляційного суду посилався на те, що його не було належним чином повідомлено про розгляд справи в суді апеляційної інстанції, зокрема судову повістку у судове засідання, призначене на 18 лютого 2020 року отримано ним 19 лютого

2020 року. Про проведення судового засідання 18 лютого 2020 року заявника було повідомлено телефоном з невідомого номеру, а тому оскільки суд не мав відомостей про належне його повідомлення про розгляд справи, судове засідання апеляційного суду відбулося з грубим порушенням вимог процесуального законодавства.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 вересня 2021 року касаційні скарги

ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 19 листопада 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 04 лютого 2020 року залишено без змін.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 листопада 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 лютого 2020 року залишено без змін (провадження № 61-4025св20).

Під час перегляду зазначених судових рішень в касаційному порядку, у квітні 2020 року, ОСОБА_1 звернувся до Дарницького районного суду м. Києва

з заявою про переглядза нововиявленими обставинами рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 листопада 2019 року.

Заяву обґрунтовано тим, що рішення Дарницького районного суду м. Києва

від 19 листопада 2019 року, залишене без змін постановою Київського апеляційного суду від 18 лютого 2020 року, постановлено без надання судами оцінки більшості доказам у справі та без урахування низки істотних обставин, які мають значення для вирішення такої справи, а отже, на думку заявника, існують істотні обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається до суду з цією заявою, вказані обставини

є суттєвими та істотними, а тому є підставою для перегляду такого рішення за нововиявленими обставинами.

На переконання заявника, у разі вчинення судом належних процесуальних дій згідно з чинним законодавством, було б прийняте інше рішення, проте суд таких дій не вчинив, тобто судом першої інстанції під час розгляду справи допущені порушення норм процесуального права.

Вказані підстави, на його думку, є нововиявленими, а тому існують підстави для перегляду рішення Дарницького районного суду м. Києва

від 19 листопада 2019 року.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 29 квітня 2020 року

у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 листопада 2019 року відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 25 липня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 29 квітня 2020 року - без змін.

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 29 квітня

2020 рокута постанову Київського апеляційного суду від 25 липня 2022 року,

в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу до Деснянського районного суду м. Києва за підсудністю на новий розгляд, оскільки на переконання заявника розгляд судової справи відбувся з порушенням правил територіальної юрисдикції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не надано належної оцінки всім доводам заявника, викладеним у заяві, неповно з`ясовано фактичні обставини справи.

Вказані у заяві підстави для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами хоча за своєю суттю і є посиланнями на порушення судами норм процесуального права, проте впливають на результат розгляду справи, оскільки, на переконання заявника, свідчать про «фальшування» цивільної справи № 753/11845/18.

1. Касаційна скарга подана до Верховного Суду з пропуском строку на касаційне оскарження, проте заявник просить цей строк поновити, посилаючись на те, що строк пропущено з поважних причин, оскільки копію повного тексту постанови Київського апеляційного суду від 25 липня

2022 року було отримано заявником 08 серпня 2022 року.

Відповідно до статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо

в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється

з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Ураховуючи наведені заявником обставини та надані на їх підтвердження докази, Верховний Суд вважає, що строк на касаційне оскарження пропущено

з поважних причин, а тому його слід поновити.

2. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог абзацу 6 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2,

3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судами норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Перевіривши доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження

у справі слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до частини першої та другої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Згідно з частиною четвертою статті 423 ЦПК Українине є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Частиною п`ятою статті 423 ЦПК України визначено, що при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

У пунктах 3, 4, 5, 7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» судам роз`яснено, що нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених статтею 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені

в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини.

Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення,

є нововиявленими обставинами.

Обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення і не пов`язані з вимогою в цій справі, а тому не могли бути враховані судом при ухваленні судового рішення, є новими обставинами і можуть бути підставою для пред`явлення нової вимоги.

Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неналежне повідомлення заявника про час і місце розгляду справи, неповне встановлення фактичних обставин справи, порушення порядку дослідження доказів) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.

Не можуть бути визнані нововиявленими обставини, на які посилалась особа, яка брала участь у справі, у своїх поясненнях, в скарзі або які могли бути встановлені при з'ясуванні судом обставин у справі.

Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним,

і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

Аналогічні висновки викладені в ухвалах Верховного Суду від 02 вересня

2021 року у справі № 320/8219/15-ц (провадження № 61-14068ск21),

від 14 вересня 2021 року у справі № 200/15603/15-ц (провадження

№ 61-14168ск21), від 14 лютого 2022 року у справі № 500/3720/14 (провадження № 61-19398ск21).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 травня 2021 року у справі

№ 752/4995/17 (провадження № 14-41цс21) зазначила, що нововиявлені обставини треба підтверджувати фактичними даними (доказами), що

в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення за нововиявленими обставинами лише за умови, що вони можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, яку надав суд у такому рішенні.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України визначено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В ухвалі Верховного Суду від 17 вересня 2021 року у справі № 370/1333/19 (провадження № 61-14603зно21) вказано, що одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоби, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів. Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного й обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу

є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (рішення Європейського суду з прав людини

від 09 червня 2011 року у справі «Желтяков проти України»).

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, наявність доказу, недоступного раніше, який однак міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні, а також те, що цей доказ є вирішальним (рішення «Праведная проти Росії»,

від 18 листопада 2004 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини

і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес

у безладний рух.

Відповідно до вимог частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 листопада 2019 року, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, вірно виходили з того, що наведені заявником підстави та обставини не є нововиявленими у розумінні статті 423 ЦПК України, оскільки при належному виконанні своїх процесуальних обов`язків

у змагальному процесі могли бути встановлені при розгляді справи, а тому не можуть бути підставою для скасування судового рішення у зв`язку

з нововиявленими обставинами.

Крім того, Верховний Суд звертає увагу заявника, що підставам, на які він посилається як на нововиявлені, було надано оцінку в межах перегляду справи судами апеляційної та касаційної інстанцій, за апеляційною, та, відповідно, касаційною скаргами ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 листопада 2019 року.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень убачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судами норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень,

а зводяться до незгоди заявника з висновками суду щодо оцінки доказів та їх переоцінки судом касаційної інстанції, що заборонено частиною першою статті 400 ЦПК України.

Керуючись статтями 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 29 квітня 2020 року та постанови Київського апеляційного суду від 25 липня 2022 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 29 квітня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду

від 25 липня 2022 року за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць