КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 755/1869/21
провадження № 22-ц/824/7423/2022
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Кирилюк Г.М.,

суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т. А.

при секретарі Полянчук І. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», заінтересовані особи: Акціонерне товариство "ОТП Банк", Товариство з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна", ОСОБА_1 , приватний виконавець Корольов Вадим Вячеславович, про заміну сторони виконавчого провадження, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 19 березня 2021 року в складі судді Гаврилової О. В.,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (далі - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія») звернулося до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження.

Заява мотивована тим, що 10 грудня 2010 року Дніпровський районний суд м. Києва ухвалив рішення по цивільній справі № 2-2775/1-10, яким позовну заяву ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором № МL-005/154/2007 в розмірі 604 367,83 грн, судовий збір у сумі 1 700,00 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення у розмірі 120,00 грн.

31 жовтня 2019 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» укладено Договір факторингу № 1-10/19, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором № МL-005/154/2007 від 06 листопада 2007 року, укладеним між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 та всіма договорами забезпечення перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія».

Відповідно до додатку № 5 до договору факторингу № 1-10/201 «Перелік договорів відступлення прав вимоги» зазначено порядок переходу права вимоги від ПАТ «ОТП Банк» до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відносно боржника ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 05 листопада 2010 року щодо кредитного договору № МL-005/154/2007 від 06 листопада 2007 року.

Враховуючи викладене, заявник просив замінити стягувача по справі № 2-2775/1-10 з ПАТ «ОТП Банк» на його правонаступника ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» щодо виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 10 грудня 2010 року.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 19 березня 2021 року у задоволенні заяви ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» про заміну сторони виконавчого провадження відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 03 червня 2021 року апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» задоволено. Ухвалу Дніпровського районного міста Києва від 19 березня 2021 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким заяву ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» про заміну сторони виконавчого провадження задоволено. Замінено сторону виконавчого провадження - стягувача з ПАТ «ОТП Банк» на його правонаступника ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» у цивільній справі № 2-2775/1-10 за позовом ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № ML-005/154/2007 від 06 листопада 2007 року у виконавчому провадженні № АСВП60335400 відкритого приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Корольовим В. В. 16 жовтня 2019 року.

Постановою Верховного Суду від 23 лютого 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Київського апеляційного суду від 03 червня 2021 року скасовано. Передано справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В поданій апеляційній скарзі ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» просить скасувати ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 19 березня 2021 року та постановити нове рішення, яким замінити первісного стягувача ПАТ «ОТП Банк» на його правонаступника - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія».

Свої доводи мотивує тим, що на підтвердження відступлення ПАТ "ОТП Банк" на користь ТОВ "ОТП Факторинг Україна" прав вимоги за кредитним договором № МL-005/154/2007 від 06 листопада 2007 року заявником було надано договір купівлі-продажу кредитного портфелю від 05.11.2010, укладений між ПАТ "ОТП Банк" та ТОВ "ОТП Факторинг Україна". Так як ТОВ "Довіра та Гарантія" не є стороною договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 05.11.2010, воно не могло надати відповідних додатків до договору.

Правом надання відзиву на апеляційну скаргу учасники справи не скористались.

В судовому засіданні представник ТОВ " Фінансова компанія " Довіра та Гарантія" - Даніліна С. С. апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Боржник ОСОБА_1 просив відмовити в задоволенні поданої апеляційної скарги.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 10 грудня 2010 року по справі № 2-2775/1-10 позов ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено, ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором №МL-005/154/2007 в розмірі 604 367, 83 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

05 листопада 2010 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «ОТП Банк» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до умов якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, ПАТ «ОТП Банк» продає (переуступає) ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права на кредитний портфель, який включає в себе кредитні договори (перелік яких міститься у Додатку 1 до цього Договору), а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» приймає такий кредитний портфель та зобов`язується сплатити на користь ПАТ «ОТП Банк» винагороду.

18 березня 2011 року представником ПАТ «ОТП Банк» отримано два виконавчих листи, що підтверджується розпискою в довідковому листі до справи.

31 жовтня 2019 року між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір факторингу № 1-10/19, відповідно до умов якого ТОВ «ОТП Факторинг Україна» передає (відступає) ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» право вимоги, а ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» приймає право грошової вимоги, що належить ТОВ «ОТП Факторинг Україна», стає кредитором за Кредитними договорами.

Відповідно до Реєстру боржників (Додаток № 1 до Договору факторингу № 1-10/2019 від 31 жовтня 2019 року), ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відступлено ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» право вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № МL-005/154/2007 від 06 листопада 2007 року.

Згідно переліку договорів відступлення права вимоги (Додаток № 5 до договору факторингу № 1-10/2019 від 31 жовтня 2019 року), ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відступлено ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» право вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № МL-005/154/2007, згідно договору купівлі продажу кредитного портфелю від 05 листопада 2010 року.

У приватного виконавця виконавчого округу м. Києва на виконанні знаходиться виконавче провадження № АСВП 60335400, боржник - ОСОБА_1 , стягувач - АТ «ОТП БАНК».

Згідно з частиною п`ятою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Відповідно до частини першої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює сторону її правонаступником. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження (частина п`ята статті 442 ЦПК).

Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 цього Кодексу).

За змістом частини першої статті 512 ЦК України відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України).

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

За змістом статті 512 ЦК України, статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Виходячи з цих норм права, зокрема, пунктів 1, 2 частини 1 статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

У разі такої заміни кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження, і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13 та постанові Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 2-230/11 (провадження № 61-46230св18), у постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі №6-1355/10 (провадження №61-12076св18).

Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є правонаступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

По своїй суті заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії виконання судового рішення.

Питання процесуального правонаступництва вирішується судом, який при повинен дослідити по суті обставини правонаступництва та не може обмежитися встановленням формальних умов застосування відповідного припису.

Предметом розгляду у цій справі є заява ТОВ "ФК "Довіра та Гарантія ", яким укладений договір факторингу від 31 жовтня 2019 року з ТОВ "ОТП Факторинг Україна" про відступлення права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № МL-005/154/2007, про заміну стягувача з ПАТ "ОТП Банк".

Відмовляючи в задоволенні заяви ТОВ "ФК "Довіра та Гарантія" про заміну сторони виконавчого провадження, суд першої інстанції виходив з того, що доказів на підтвердження відступлення ПАТ "ОТП Банк" на користь ТОВ "ОТП Факторинг Україна" прав вимоги за кредитним договором № МL-005/154/2007 від 06 листопада 2007 року , укладеним між ПАТ "ОТП Банк" та ОСОБА_1 , заявником до матеріалів поданої заяви долучено не було.

Скасовуючи постанову Київського апеляційного суду від 03 червня 2021 року в даній справі, Верховний Суд виходив з того, що апеляційний суд належним чином не з`ясував обставину відступлення права вимоги за договором від 05 листопада 2010 року між ТОВ "ОТП Фактринг Україна" та ТОВ "ОТП Банк", відповідні висновки суду першої інстанції не спростував.

При новому апеляційному розгляді судом встановлено, що відповідно до умов укладеного 05 листопада 2010 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «ОТП Банк» договору купівлі-продажу кредитного портфелю, ПАТ «ОТП Банк» продає (переуступає) ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права на кредитний портфель, який включає в себе кредитні договори (перелік яких міститься у Додатку 1 до цього Договору), а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» приймає такий кредитний портфель та зобов`язується сплатити на користь ПАТ «ОТП Банк» винагороду ( п. 3.1 ст.3 договору).

На підтвердження факту передачі кредитного портфелю, в момент укладення цього договору ПАТ «ОТП Банк» зобов`язується передати ТОВ «ОТП Факторинг Україна» кредитні документи ( п.4.1 ст.4 договору).

Передача кредитного портфелю ( з усіма кредитними документами) ТОВ «ОТП Факторинг Україна» підтверджується підписанням відповідного акту передачі документів сторонами цього договору.

« Винагорода» - сума коштів, зазначена у статті 5.1 цього договору, що підлягає сплаті ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на користь ПАТ «ОТП Банк» в якості компенсації вартості кредитного портфелю ( ст. 1 договору) .

Відповідно до п.5.1 ст. 5 цього договору винагорода, сплачена в якості компенсації вартості кредитного портфелю, сплачується у національній валюті України та складає 275 914 980,58 грн.

Відповідно до п.5.2 ст.5 цього договору, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» сплачує винагороду після підписання сторонами відповідного Акту приймання-передачі кредитного портфелю та отримання рахунку від ПАТ «ОТП Банк» шляхом переказу коштів на банківський рахунок продавця. ТОВ «ОТП Факторинг» сплачує винагороду протягом 1 календарного дня з дати отримання рахунка.

Відповідно до п. 6.4 «а» ст. 6 цього договору ТОВ «ОТП Факторинг Україна» зобов`язується вчасно та у строки, вказані у цьому договорі, сплатити винагороду ПАТ «ОТП Банк».

Доказів підписання вказаним сторонами акту передачі кредитних документів, а також сплати компенсації вартості кредитного портфелю суду надано не було.

Наведені обставини є самостійною та достатньою підставою для відмови ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» в задоволенні поданої заяви, оскільки останнім не доведено обставину відступлення права вимоги за договором від 05 листопада 2010 року між ТОВ «ОТП Факторинг» та ТОВ «ОТП Банк».

У пункті 6 частини другої статті 356 ЦПК України передбачено, що в апеляційній скарзі мають бути зазначені, зокрема, нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої-третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні.

Аналогічні за змістом висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 145/474/17 (провадження № 61-35488св18), постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2018 року у справі № №346/5603/17 (провадження №61-41031св18) та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року у справі № 404/251/17 (провадження № 61-13405св18).

Суд апеляційної інстанції не може врахувати як доказ витяг з додатку 1 до договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 05.11.2010, оскільки останній суду першої інстанції надано не було, будь-якого клопотання чи обґрунтування поважності причин неподання доказу подано не було.

Оскільки доводи апеляційної скарги, які стали підставою відкриття апеляційного провадження, висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали не впливають, судові процедури повинні бути справедливі для всіх учасників процесу, що відповідає положенням статті 6 Конвенції, а тому колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 369, 374, 375, 381-383 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 19 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 01 вересня 2022 року.

Суддя-доповідач: Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. А. Семенюк