КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 22-ц/824/2152/2022 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Коцюрба О.П.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коцюрби О.П.,

суддів: Білич І.М., Слюсар Т.А.,

при секретарі - Качалабі О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 13 травня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Національної академії прокуратури України в особі Ліквідаційної комісії, Тренінгового центру прокурорів України, третя особа - Офіс Генерального прокурора про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулась в Дарницький районний суд міста Києва із вказаним позовом в якому просила визнати незаконним та скасувати наказ голови Ліквідаційної комісії Національної академії прокуратури України від 02 червня 2020 року № 229-к про її звільнення з посади старшого викладача відділу підготовки прокурорів з представництва інтересів держави у суді інституту спеціальної підготовки Національної академії прокуратури України з 17 червня 2020 року, поновити на вказаній або різнозначній посаді у Тренінговому центрі прокурорів України, стягнути з Національної академії прокуратури України або її правонаступника - Тренінгового центру прокурорів України на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 17 червня 2020 року до дня поновлення на роботі та понесені судові витрати за сплату судового збору в розмірі 840,80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Національної академії прокуратури України або її правонаступника _ Тренінгового центру прокурорів України.

Позовні вимоги обгрунтовувала тим, що звільнення її з посади є незаконним. Вказувала, що 25 вересня 2019 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», що передбачає створення на базі Національної академії прокуратури України Тренінгового центру прокурорів України без вказівки на ліквідацію Національної академії прокуратури України (п. 25 розділ ІІ «Прикінцеві та Перехідні положення»). Цим законом, слова - «Національна академія прокуратури України» у тексті Закону України «Про прокуратуру» замінено словами «Тренінговий центр прокурорів України», тобто, мова йде про реорганізацію такої академії, проте, законодавець не визначив конкретної форми її реорганізації.

Згідно з новою редакцією ст. 80 Закону України «Про прокуратуру», Тренінговий центр прокурорів України є державною установою, що здійснює підвищення кваліфікації прокурорів та функціонує при Офісі Генерального прокурора. Зважаючи на те, що за всіма правовими ознаками, Національну академію прокуратури України було реорганізовано, а не ліквідовано, вважає, що відповідач порушив установлений законом порядок її звільнення - не виконав належним чином обов`язок щодо її подальшого працевлаштування, не встановив факту неможливості переведення її на іншу роботу до реорганізованої установи згідно вимог ч. 2 ст. 40 КЗпП України.

Наведене свідчить про порушення відповідачем ч. 2 ст. 40 КЗпП України відповідно до якої, звільнення працівника з підстав, визначених п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України допускається лише при неможливості перевести працівника на іншу роботу, у зв`язку із чим вважає своє звільнення за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України відповідно до наказу від 02 червня 2020 року № 229-к незаконним.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 13 травня 2021 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Національної академії прокуратури України в особі Ліквідаційної комісії, Тренінгового центру прокурорів України, третя особа - Офіс Генерального прокурора про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі, посилаючись на необгрунтованість рішення Дарницького районного суду міста Києва від 13 травня 2021 року, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила, рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі,

В обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що Дарницький районний суд міста Києва при розгляді справи не проаналізував і не застосував Закон України «Про прокуратуру».

Вказує на те, що Законом України від 19 вересня 2019 року № 113-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», який набрав чинності 25 вересня 2019 року, слова - «Національна академія прокуратури України» у тексті Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру», замінено словами - «Тренінговий центр прокурорів України». Тому вважає, що застосована юридична техніка внесення змін до Закону України «Про прокуратуру» засвідчує факт того, що попередні ключові норми цієї статті не скасовувались, а зміни стосувалися однієї і тієї-ж установи з підготовки прокурорських кадрів.

Крім того, вказувала, що аналіз положень ст. 80 Закону України «Про прокуратуру» (у новій та попередній редакції), Статуту Національної академії прокуратури України, затвердженого Радою прокурорів України 01 листопада 2017 року, Статуту Тренінгового центру прокурорів України ( у редакції згідно з наказами Генерального прокурора від 05 березня 2020 року № 130 та від 29 травня 2020 року № 243) засвідчує, що обидві установи мають однакові основні функції і завдання: підвищення кваліфікації прокурорів і здійснення спеціальної підготовки кандидатів на посаду прокурора.

Також зазначила, що суд не взяв до уваги те, що оновлений Закон України «Про прокуратуру» визначає особливості діяльності Тренінгового центру прокурорів України, проте не містить жодних норм щодо ліквідації Національної академії прокуратури України та не наділяє Кабінет Міністрів України чи Генерального прокурора повноваженнями приймати таке рішення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що постановою Кабінету Міністрів України від 25 жовтня 2002 року № 1582 «Про утворення Академії прокуратури України» утворено Академію прокуратури України при Генеральній прокуратурі України. Міністерству освіти і науки доручено здійснити заходи, пов`язані з утворенням Академії.

Указом Президента України від 25 жовтня 2007 року № 1013/2007 «Про надання Академії прокуратури України статусу національної», ураховуючи загальнодержавне і міжнародне визнання результатів діяльності Академії прокуратури України та її вагомий внесок у розвиток національної освіти і юридичної науки, надано Академії прокуратури України статус національної і надалі іменувати її - Національна академія прокуратури України (далі - НАПУ, Академія).

Рішенням Ради прокурорів України від 01 листопада 2017 року № 19, затверджено Статут НАПУ (далі - Статут) у новій редакції.

Згідно з п. 1.11 Статуту, до основних завдань Національної академії прокуратури України було віднесено: здійснення спеціальної підготовки кандидатів на посаду прокурора з метою отримання та удосконалення ними знань та навичок практичної діяльності на посаді прокурора, складання процесуальних документів, вивчення прокурорської етики та засвоєння правил особистої безпеки прокурора; підвищення кваліфікації працівників прокуратури, у тому числі військових прокурорів; організація та проведення наукових досліджень у галузі права з метою впровадження результатів наукової роботи та їх подальшого використання у прокурорській діяльності; взаємодія з державними органами, навчальними та науковими установами, у тому числі міжнародними для організації науково-методичного забезпечення прокурорської діяльності та діяльності державних службовців прокуратури; сприяння у діяльності органів прокурорського самоврядування та кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів.

Основним видом діяльності Академії є вища освіта (КВЕД 85.42-основний), що підтверджується даними витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Виконання завдань Академії забезпечується працівниками Академії (п. 1.13 Статуту); до працівників Академії належать: керівництво Академії, науково-викладацький склад та обслуговуючий персонал (п. 3.1 Статуту).

За розділу 9 Статуту вбачається, що припинення діяльності Академії відбувається шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації в порядку, встановленому законодавством України.

На підставі наказу від 11 квітня 2018 року № 282-к, позивач ОСОБА_1 була призначена на посаду старшого викладача відділу підготовки прокурорів з представництва інтересів держави в суді інституту спеціальної підготовки Національної академії прокуратури України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03 березня 2020 року № 175 «Деякі питання реалізації законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», Національну академію прокуратури України ліквідовано; вирішено погодитися з пропозицією Генерального прокурора, що заходи з ліквідації зазначеної Академії здійснюються Офісом Генерального прокурора; взяти до відома, що Тренінговий центр прокурорів України створюється на базі Національної академії прокуратури України, що ліквідується.

В подальшому, 05 березня 2020 року Генеральним прокурором Рябошапкою Р.Г. прийнято наказ № 129 «Про ліквідацію Національної академії прокуратури України», яким, відповідно до ст.ст. 104, 105, 110, 111 ЦК України, статті 6 Закону України «Про управління об`єктами державної власності», статті 9 Закону України «Про прокуратуру» та пункту 25 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання реалізації законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» № 175 від 03 березня 2020 року, припинено НАПУ (код згідно з ) шляхом ліквідації; утворено комісію з ліквідації НАПУ; установлено, що відповідно до частини четвертої статті 105 ЦК України з моменту призначення комісії з ліквідації до неї переходять повноваження щодо управління справами, повноваження ОСОБА_2 - ректора НАПУ, припиняються.

Відповідно до попередження Національній академії прокуратури України про вивільнення від 06 квітня 2020 року № 13/432, ОСОБА_1 попереджено про наступне вивільнення від займаної посади з 17 червня 2020 року на підставі ч. 1 ст. 40, ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України у зв`язку з ліквідацією Академії.

Наказом голови Ліквідаційної комісії Національної академії прокуратури України від 02 червня 2020 року № 229-к, ОСОБА_1 звільнено з посади з 17 червня 2020 року (у зв`язку із ліквідацією Національної академії прокуратури України) на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України. (том 1 а.с.22).

Середньомісячна заробітна плата позивача відповідно до довідки від 13 липня 2020 року на час звільнення становила 25 694,40 грн.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції виходив із того, що обставини, на які посилалась ОСОБА_1 як на підставу для задоволення позову в частині скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі, не ґрунтуються на встановлених нормах цивільного та трудового законодавства України, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та не доведені позивачем, так як ліквідаційна комісія Національної академії прокуратури України дотрималась законності процедури та порядку звільнення ОСОБА_1 відповідно до ст. ст. 40, 48, 49-2 КЗпП України та Закону України «Про зайнятість населення», а її посилання на те, що Тренінговий центр прокурорів України є фактичним правонаступником Національної академії прокуратури України не відповідають дійсним обставинам справи та не підтверджені доказами, що знаходяться в матеріалах справи.

Суд також вірно вказав у своєму рішенні про те, що постанова Кабінету Міністрів України № 175 від 03 березня 2020 року, якою було ліквідовано Національну академію прокуратури України та накази Офісу Генерального прокурора щодо ліквідації Академії та створення Тренінгового центру прокурорів України не скасовані та не визнані протиправними. Наявність будь-яких судових спорів не може свідчити про протиправність чи незаконність зазначених нормативно-правових актів, які не скасовані у встановленому законом порядку.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками, так як вони відповідають обставинам справи і узгоджуються із нормами матеріального права.

У ч. 6 ст. 43 Конституції України зазначено, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

За правилами ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

В п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9 звернуто увагу судів на те, що, розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.

Встановивши, що звільнення ОСОБА_1 з посади старшого викладача відділу підготовки прокурорів з представництва інтересів держави у суді інституту спеціальної підготовки Національної академії прокуратури України за п.1 ст. 40 КЗпП України ( у зв`язку з ліквідацією Національної академії прокуратури України) відповідає вимогам закону, при цьому, дотримано порядок вивільнення, передбачений ст. 49-2 КЗпП України, доводи позивача в частині того, що Тренінговий центр прокурорів України є фактичним правонаступником Національної академії прокуратури України не відповідають дійсним обставинам справи та не підтверджені доказами, які знаходяться в матеріалах справи, тому, за таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до законного і обгрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Також, колегія суддів вважає, що рішення Дарницького районного суду міста Києва від 13 травня 2021 року ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, передбачених законом підстав для його скасування із ухваленням у справі нового рішення про задоволення позову при апеляційному розгляді не встановлено.

Колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції при розгляді цивільної справи не проаналізував і не застосував Закон України «Про прокуратуру», Закон України від 19 вересня 2019 року № 113-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», який набрав чинності 25 вересня 2019 року, в якому слова - «Національна академія прокуратури України» у тексті Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру» замінено словами «Тренінговий центр прокурорів України», тому, застосована юридична техніка внесення змін до Закону України «Про прокуратуру» засвідчує, що попередні ключові норми цієї статті не скасовувались, а зміни стосувалися однієї і тієї-ж установи з підготовки прокурорських кадрів, так як вони є необгрунтованими.

Так, мотивувальна частина рішення суду містить посилання на застосування вказаних норм матеріального права. При цьому, суд врахував, що п. 25 Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» передбачено створення Тренінгового центру прокурорів України на базі Національної академії прокуратури України.

Наявні у матеріалах справи докази безспірно свідчать про припинення діяльності Національної академії прокуратури України шляхом ліквідації, а не реорганізації або перепрофілювання підприємства.

Суд першої інстанції обгрунтовано зазначив у рішенні суду, що доводи позивача про наявність порушень трудового законодавства при її звільненні зводяться лише виключно правових наслідків реорганізації, проте такі доводи є безпідставними та не заслуговують на увагу суду, як на підставу задоволення позовних вимог, через відсутність як юридичного, так і фактичного правонаступника Національної академії прокуратури України.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що аналіз положень ст. 80 Закону України «Про прокуратуру» (у новій та попередній редакції), Статуту Національної академії прокуратури України, затвердженого Радою прокурорів України 01 листопада 2017 року та Статуту Тренінгового центру прокурорів України (у редакції згідно з наказами Генерального прокурора від 05 березня 2020 року № 130 та від 29 травня 2020 року № 243) засвідчує, що обидві установи мають однакові основні функції і завдання: підвищення кваліфікації прокурорів і здійснення спеціальної підготовки кандидатів на посаду прокурора, які належним чином були перевірені судом першої інстанції при розгляді справи.

Так, у мотивувальній частині рішення суд вказав, що доводи позивача про тотожність завдань, функцій, штатного розпису, структури Тренінгового центру прокурорів України і Національної академії прокурорів України, посадових обов`язків їх працівників, - не свідчать про наявність правонаступництва між відповідачами. Той факт, що частина державного майна, яке раніше було закріплене за Національною академії прокуратури України на праві оперативного управління, була передана Тренінговому центру наказом Офісу Генерального прокурора від 11 червня 2020 року № 50 б, також не може призводити до правонаступництва прав і обов`язків ліквідованої установи, зокрема у відносинах з працівниками такої установи.

Інші доводи апеляційної скарги щодо невірного застосування Дарницьким районним судом міста Києва судової практики у спірних правовідносинах не підлягають врахуванню, виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Мотивувальна частина рішення суду містить належним чином обгрунтовані висновки щодо неврахування судом судової практики, яка сформована у справах про поновлення на посадах в закладах та установах юридичних особах публічного права, які ліквідуються. В рішенні суду вказано, що так як Національна академія прокуратури України, так і Тренінговий центр прокурорів України не наділені владними повноваженнями, не відносяться до державних органів і суб`єктів державних повноважень, правовідносини із колишніми працівниками Академії є трудовими, які не пов`язані із проходженням публічної служби тому і порядок звільнення, внаслідок ліквідації Академії регулюється трудовим законодавством.

Доводи апеляційної скарги на необгрунтованість рішення Дарницького районного суду міста Києва від 13 травня 2021 року, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що не впливають на його законність.

Інших доводів щодо незаконності судового рішення апеляційна скарга не містить.

Аналізуючи вищевикладене та відповідно до приписів ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 13 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: О.П. Коцюрба

Судді: І.М. Білич

Т.А. Слюсар