ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 548/98/17 Номер провадження 22-ц/814/637/22Головуючий у 1-й інстанції Миркушіна Н. С. Доповідач ап. інст. Хіль Л. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: судді Хіль Л.М.,

Суддів: Карпушина Г.Л., Кузнєцової О.Ю.,

секретар: Таценко Т.Р.,

За участі: представників відповідача Антоненко В.О., Любченко О.О., Ладур О.В., третьої особи- ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 16 листопада 2021 року по справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Комунального некомерційного підприємства "Хорольська міська лікарня" Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області, за участю третьої особи - ОСОБА_1 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И В :

У січні 2017 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до суду з вказаним позов в якому просили стягнути з Комунальне некомерційне підприємство «Хорольська міська лікарня» Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області, як працедавця, третьої особи ОСОБА_1 відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України матеріальну шкоду в розмірі 22 888, 44 грн., що включає витрати на поховання ОСОБА_4 , обстеження та лікування позивача ОСОБА_3 внаслідок передчасної смерті сина та відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України відшкодувати їм моральну шкоду в розмірі по 400 000, 00 грн. кожному.

В обґрунтування позову вказували, що 01.11.2013 року після доставлення близько 4 години ранку до лікувального закладу Хорольської ЦРЛ (на даний час Комунальне некомерційне підприємство «Хорольська міська лікарня» Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області), близько 8 години ранку хворий ОСОБА_4 помер, що доводиться копією свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_1 (т.1 а.с.14).

За вищевказаним фактом 11.11.2013 року було порушено кримінальне провадження №0000704 по обвинуваченню по ч.1 ст.140 КК України лікаря анестезіолога відділення анестезіології та інтенсивної терапії Хорольської центральної районної лікарні Бажан С.М., який є третьою особою по справі - ОСОБА_1 .

Ухвалою Хорольського районного суду від 26.12.2016 року, яка набрала законної сили 03.01.2017 року, по кримінальній справі №548/1312/16-к (т.1 а.с. 4,5) було звільнено ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності за ст. 140 ч.1 КК України у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 , яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000704 від 11.11.2013 року - закрито на підставі заяви обвинуваченого ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Винниченко Л.П. про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строку притягнення до кримінальної відповідальності, оскільки обвинувачений ОСОБА_1 визнав себе винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 140 ч.1 КК України, відповідно до обвинувачення викладеного в обвинувальному акті від 19.08.2016 року.

Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 16 листопада 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Комунального некомерційного підприємства «Хорольська міська лікарня» Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області за участю третьої особи - ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином - відмовлено за безпідставністю.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржили ОСОБА_2 , ОСОБА_3 посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просили рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити їхній позов в повному обсязі.

В обгрунтування апеляційної скарги вказують, що оскільки третя особа ОСОБА_1 визнав вину у неналежному виконанні своїх посадових обов`язків, що призвело в подальшому до смерті їхнього сина ОСОБА_4 , тому відповідач повинен відшкодувати витрати на матеріальну шкоду, що включає витрати на поховання ОСОБА_4 , обстеження та лікування позивача ОСОБА_3 внаслідок погіршення здоров`я викликаного передчасною смертю сина, а також відшкодувати моральну шкоду.

15.02.2022 року від КНП « Хорольська міська лікарня» Хорольської міської радиЛубенського району Полтавської області надіслано відзив на апеляційну скаргу в якому просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.п.3,4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Місцевим судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 згідно копії свідоцтва про народження Серія НОМЕР_2 (т.1 а.с.12) є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

01.11.2013 року після доставлення близько 4 години ранку до лікувального закладу Хорольської ЦРЛ (на даний час Комунальне некомерційне підприємство «Хорольська міська лікарня» Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області), близько 8 години ранку хворий ОСОБА_4 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_1 (т.1 а.с.14).

За вищевказаним фактом 11.11.2013 року було порушено кримінальне провадження №0000704 по обвинуваченню по ч.1 ст.140 КК України лікаря анестезіолога відділення анестезіології та інтенсивної терапії Хорольської центральної районної лікарні Бажан С.М., який є третьою особою по справі - ОСОБА_1 .

Ухвалою Хорольського районного суду від 26.12.2016 року, яка набрала законної сили 03.01.2017 року, по кримінальній справі №548/1312/16-к (т.1 а.с. 4,5) було звільнено ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності за ст. 140 ч.1 КК України у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 , яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000704 від 11.11.2013 року - закрито.

Дане кримінальне провадження закрите на підставі заяви обвинуваченого ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Винниченко Л.П. про звільнення його від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження в зв`язку з закінченням строку притягнення до кримінальної відповідальності, яка мотивована тим, що обвинувачений ОСОБА_1 визнає себе винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 140 ч.1 КК України, відповідно до обвинувачення викладеного в обвинувальному акті від 19.08.2016 року.

У вищевказаній ухвалі суду єдиною підставою звільнення ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності та закриття вищевказаного кримінального провадження вказано закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Відмовляючи в задоволенні позову місцевий суд дійшов висновку про те, що позов є безпідставним та необґрунтованим, не підкріплений належною доказовою базою, так як відсутній юридичний склад правопорушення, оскільки вина ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення не доведена вироком суду, між певними неправомірними діями останнього і шкодою завданою позивачам немає безпосереднього причинного зв`язку, а тому позов є таким, що не підлягає задоволенню.

Проте, апеляційний суд не може погодитись з таким висновком місцевого суду з огляду на наступне.

Відповідно до частини першоїстатті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 15 ЦК Українипередбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

За приписами ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , працюючи на підставі наказу головного лікаря Хорольської ЦРЛ № 69 від 01.08.2012 року на посаді лікаря анестезіолога відділення анестезіології та інтенсивної терапії Хорольської центральної районної лікарні, яка знаходиться в АДРЕСА_1 , перебуваючи на робочому місці, після доставлення до лікувального закладу о 04 годині тяжкохворого ОСОБА_4 неналежно виконав свої професійні обов`язки, що призвело вподальшому до смерті хворого ОСОБА_4 .

Ухвалою Хорольського районного суду від 26.12.2016 року, яка набрала законної сили 03.01.2017 року, по кримінальній справі №548/1312/16-к (т.1 а.с. 4,5) було звільнено ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності за ст. 140 ч.1 КК України у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 , яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000704 від 11.11.2013 року закрито на підставі заяви обвинуваченого ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Винниченко Л.П., яка мотивована тим, що обвинувачений ОСОБА_1 визнає себе винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 140 ч.1 КК України, відповідно до обвинувачення викладеного в обвинувальному акті від 19.08.2016 року.

Колегія суддів звертає увагу, що кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України закрито у зв`язку із закінченням строків давності, тобто з нереабілітуючих підстав.

При цьому, з урахуванням вищезазначених приписів ч. 6 ст. 82 ЦПК України, враховуючи, що вищезазначеною ухвалою встановлено, що ОСОБА_1 вчинив злочин передбачений ч. 1 ст. 140 КК України, а також сам визнав себе винним у вчиненні даного правопорушення, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для відшкодування матеріальної та моральної шкоди саме відповідачем.

Щодо відшкодування матерільної шкоди слід зазначити наступне.

З матеріалів справи вбачається, що після смерті сина у ОСОБА_3 погіршився стан здоров`я , що підтверджується відповідними медичними висновками.

В матеріалах справи наявні докази, а саме квитанції на придбаванні ліків для позивача ОСОБА_3 за лікування на загальну суму 5334,07 яка підлягає стягненню з відповідача (т.1 а.с.17-20,30-31).

Матеріальні збитки на суму в розмірі 17554,37 грн. зазначені в позовній заяві не підтверджені належними та допустимими докази, а тому задоволенню не підлягаєть.

Щодо відшкодування моральної шкоди слід зазначити наступне.

Відповідно до положень частин першої та другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, якщо шкода завдана внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно роз`яснень, що містяться в п. 3, п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року №4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди (із змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 року №5) під моральною шкодою розуміються втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ. Моральна шкода може полягати зокрема: у приниженні честі, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я. При визначенні моральної шкоди суд з`ясовує чим підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями вони заподіяні, чи знаходяться дії відповідача в причинному зв`язку з наслідками, що настали.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, яка не може бути виправленою шляхом лише констатації судом факту порушення (ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікована 17.07.1997). Достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є визнаний судом факт порушення права (справедлива сатисфакція потерпілій стороні, справи Савула проти України , № 12868/05, рішення від 10.12.2009р.; Войтенко проти України , № 18966/02, рішення від 29.06.2004р.).

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

При оцінці обґрунтованості вимог позивачів у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних за обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат.

Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.

Разом з тим, з огляду на моральну зумовленість виникнення інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що позивачам слід відшкодувати моральну шкоду у розмірі по 50000 грн кожному.

Враховуючи вищевикладене, позов слід задовольнити частково, а рішення місцевого суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по суті заявлених вимог.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч.13 ст.141 ЦПК України).

Позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , на підставі п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», звільнені від сплати судового збору,

З матеріалів справи вбачається, що в суді першої інстанції підлягав сплаті судовий збір у розмірі 8228,88 грн.

Оскільки позов задоволено частково, а саме: на 12,8% слід стягнути з відповідача судові витрати за подачу позову на користь держави у розмірі 1053,30грн грн., а за подачу апеляційнуої скарги 1579,95 грн.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, п.п.3,4 ч.1 ст.376, ст.ст.382,383 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,- задовольнити частково.

Рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 16 листопада 2021 року, - скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Комунального некомерційного підприємства "Хорольська міська лікарня" Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області, за участю третьої особи - ОСОБА_1 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином,- задовольнити частково.

Стягнути з Комунального некомерційного підприємства "Хорольська міська лікарня" Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 5334,07 матеріальної шкоди.

В рахунок відшкодування моральної шкоди стягнути з Комунального некомерційного підприємства "Хорольська міська лікарня" Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 по 50000 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Комунального некомерційного підприємства "Хорольська міська лікарня" Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області судові витрати за подачу позову у розмірі 1053,30грн.

Стягнути з Комунального некомерційного підприємства "Хорольська міська лікарня" Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області судові витрати за подачу апеляційної скарги у розмірі 1579,95 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя Л.М. Хіль

Судді: Г.Л. Карпушин

О.Ю. Кузнєцова

Повний текст постанови складено 28.03.2022 року