Провадження № 22-ц/801/235/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Король О. П.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2022 рокуСправа № 127/28249/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого: Копаничук С.Г.

Суддів: Оніщука В.В., Медвецького С.К.,

за участю секретаря Стахової Г.О. ,

учасники справи:

позивач : ОСОБА_1

відповідач : ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу особи ,що не брала участі в справі ОСОБА_3 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21.10.2021 року, постановлену у приміщенні того ж суду під головуванням судді Короля О.П. , у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права особистої власності на квартиру , скасування свідоцтва про право власності відповідача на Ѕ частку квартири ,-

В с т а н о в и в :

В липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права особистої власності на квартиру АДРЕСА_1 ,скасування свідоцтва про право власності відповідача на Ѕ частку вказаної квартири. Послався на те, що з листа Першої Вінницької державної нотаріальної контори від 21.08.2017 року він дізнався, що після смерті його тітки ОСОБА_4 , її чоловікові ОСОБА_2 було видано свідоцтво про право власності на 1/2 частку вказаної квартири, як спільного сумісного майна подружжя. Оскільки у 2008 році дану квартиру він вирішив придбати за власні кошти, проте з певних міркувань вирішив тимчасово оформити її на тітку, взявши він неї 30.12.2007 року на його ім`я довіреність на вчинення всіх необхідні дій по її придбанню, дана квартира не є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_2 ,а є його особистою приватною власністю.

15 січня 2008 року він на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_4 та ТОВ «ВінІнвестБуд» уклав договір №2/137-4/130 про участь у Фонді фінансування будівництва, на виконання якого протягом 15.01.2008 року по 13.03.2008 року згідно квитанцій вносив свої особисті кошти в розмірі 369 211 грн. ,а 09.10.2008 року ним було отримано на ім`я ОСОБА_4 свідоцтво про право власності на вказану квартиру, речове право якої було зареєстровано в КП «ВМБТІ» 29.12.2008 в книзі 805 за № 1943, реєстраційний № 25989963. 05.02.2013 року тітка ОСОБА_4 у нотаріуса Нижнекамського нотаріального округу Республіки Татарстан склала на ОСОБА_1 заповіт, яким заповіла йому все своє майно. За домовленістю ОСОБА_4 мала приїхати у Вінницю і переоформити право власності на квартиру на нього, проте ІНФОРМАЦІЯ_1 померла в м. Нижнєкамськ Республіки Татарстан Російської Федерації.

Стверджуючи, що грошові кошти внесені ним за рідну тітку на підставі довіреності належали йому, тобто, спірну квартиру було придбано ним за власні кошти, а тому вона не може являтись спільною сумісною власністю, посилаючись на ст.ст.392 ч.1 ЦК України, просив позов задовольнити.

Рішенням Вінницького міського суду від 21.10.2022 позов задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності в цілому на квартиру АДРЕСА_1 .Скасовано свідоцтво про право власності від 21.08.2017 р., видане державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори Єлісеєвою Т.Ю., зареєстроване в реєстрі за №3-1116, спадкова справа 260/2015 про право власності ОСОБА_2 на Ѕ частку вказаної квартири.

В апеляційній скарзі особа - що не брала участі в справі ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати через порушення судом норм матеріального і процесуального права, а у справі ухвалити нове рішення - про відмову у задоволенні позову. Зазначила, що на час ухвалення судом оскаржуваного рішення саме вона являлась власником 3/4 частин спірної квартири, які отримала в дар від ОСОБА_2 21.10.2020 року, проте участі у справі не брала ,а оскаржуваним рішенням суд вирішив питання про її права і обов`язки . Крім того, суд в порушення п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України, не закривши провадження у справі , повторно ухвалив рішення з приводу спору з ОСОБА_2 , оскільки спір між тими же сторонами про той же предмет і з тих же підстав уже розглядався Вінницьким міським судом у справі №127/18501/18, а ухвалене рішення постановою Вінницького апеляційного суду від 01.06.2020 року було скасовано і ухвалено нове рішення, яким позивачу у задоволенні вимог було відмовлено . При цьому позивач суду не повідомив,а суд при ухваленні рішення відповідно до п.п.4,5 ст.82 ЦПК не вважав встановленими обставини, які мають значення для розгляду справи і які були уже встановлені рішенням суду,що набрало законної сили .

У відзиві ОСОБА_1 вважає рішення суду законним і обгрунтованим, а доводи скарги безпідставними.

Справа призначалась до розгляду на 28.02.2022 року, позивач надав суду заяву про відкладення її розгляду в зв`язку з вступом до лав ТО і введенням воєнного стану на іншу дату після завершення військових дій. Будь-яких доказів участі в складі територіальної оборони ЗСУ ОСОБА_1 суду не надав, справа була призначена до розгляду на 17.03.2022 року.

В судове засідання 17.03.2022 року позивач не з`явився , про день, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином за адресою його місця проживання, перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку,повторно надав суду заяву,у якій посилаючись на ті ж обставини,знову просив відкласти розгляд справи до закінчення військових дій, при цьому підтверджуючих документів про участь його в лавах ТО ЗСУ суду не надав.

Згідно із ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Судові органи держави під час військового стану продовжують здійснювати судочинство до прийняття рішення про тимчасове його зупинення. Рішення про зупинення здійснення судочинства Вінницьким апеляційним судом станом на 17.03.2022 року не приймалось, зміни до цивільно- процесуального кодексу України в зв`язку з введенням військового стану щодо встановлених ним строків розгляду справи не вносились.

Відповідно до ч.1 ст. 371 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Апеляційне провадження було відкрите у справі 18.01.2022 року

Враховуючи вищевикладене, невизначеність строків військових дій, отримання позивачем судових повісток за зазначеною ним адресою місця проживання і не надання суду будь-яких підтверджуючих його заяви документів про перебування в складі ТО ЗСУ України,а також строки розгляду скарг на рішення суду, колегія суддів за відсутності підстав для відкладення розгляду справи ,ухвалила розглядати справу у відсутність позивача.

Заслухавши доповідача, осіб, що брали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги ,позовних вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення цим вимогам не відповідає.

Суд першої інстанції встановив, що 30 грудня 2007 року ОСОБА_4 видала на ім`я ОСОБА_1 довіренність з повноваженнями на придбання ним у її власність будь-якої квартири, розташованої в м. Вінниці , за способом, ціною та умовах на його власний розсуд, з правом укладення відповідних договорів (т. 1 а.с.4).

На підставі цієї довіреності, 15.01.2008 ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_4 уклав договір № 2/137-4/130 з ТОВ «ВінІнвестБуд» про участь у Фонді фінансування будівництва ,згідно якого зобов`язався здійснити фінансування будівництва будинку, яке будувало ТОВ «БМУ-3». За позивачем був закріплений в якості об`єкту інвестування приміщення №137, загальною проектною площею 69, 49 кв. м., поверх 4 кімнат 2 тип планування 2, ж/б №2

4-та черга забудови, 4-й квартал, ж/м «Поділля», м. Вінниця.

На виконання умов цього договору ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 вносив кошти ТОВ «ВінІнвестБуд», що підтверджується квитанціями : № 7/1 від 15.01.2008 року, у сумі - 176 000 грн; № 17 від 11.03.2008 року - 68 000 грн; № 10 від 12.03.2008 року - 71 500 грн; №18 від 12.03.2008 року - 50 500 грн; № 23 від 13.03.2008 року - 3 211 грн, а всього: 369 211, 00 грн.

ОСОБА_4 та ОСОБА_2 за період з 21.02.2008 року по 28.03.2008 року перерахували ОСОБА_1 платіжними дорученнями грошові кошти на загальну суму 983 000 рублів та 1000 доларів США .(а.с.188-192)

09.10.2008 на ім`я ОСОБА_4 було видано свідоцтво про право власності спірну квартиру АДРЕСА_1 , яке зареєстровано в КП «ВМБТІ» 29 грудня 2008 року .

04.03.2009 року ОСОБА_4 надала нотаріально завірену згоду на тимчасове проживання ОСОБА_1 строком на два роки у спірній квартирі.

Як зазначив суд і рішенні , внесення коштів позивачем підтверджується також розпискою, виданою ОСОБА_4 від 16.04.2013р. про те, що при придбанні вищевказаної квартири були внесені особисті грошові кошти ОСОБА_1 на суму 43000 доларів США, а також, договір та квитанції до депозитного договору, згідно з якими ОСОБА_1 12.03.2008 р. було отримано грошові кошти в загальній сумі 20947,75 доларів США.

ОСОБА_1 15.01.2008 року для купівлі спірної квартири позичив у ОСОБА_5 20 тис. доларів США ,а 20.01.2008 року кошти в розмірі 163 тис. грн. позичив у матері дружини - ОСОБА_6

09.10.2008 р. на квартиру АДРЕСА_1 було видано свідоцтво про право власності на ім`я ОСОБА_4 .

Згідно заповіту від 05.02.2013 року ,посвідченим ОСОБА_7 , в. о. нотаріуса Нижнекамського нотаріального округу Республіки Татарстан Садикової Р.З., ОСОБА_4 заповіла ОСОБА_1 все своє майно.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла в м. Нижнєкамськ Республіки Татарстан Російської Федерації.

Задовольняючи позов , суд виходив із того, що позивач належними допустимими і достатніми доказами підтвердив наявність у нього достатніх коштів на час укладення договору інвестування у будівництво ( близько 72000 доларів США ) , що співпадають з вартістю квартири і внесення їх на рахунок. Суд дійшов висновку ,що спірна квартира придбавалась за грошові кошти позивача, а не його тітки ОСОБА_4 чи ОСОБА_2 , а тому квартира не являється спільною сумісною власністю подружжя, відповідно, видача державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори Єлісєєвою Т.Ю. свідоцтва про право власності на Ѕ частку квартири на ім`я ОСОБА_2 , як спільного майна подружжя , є незаконним та підлягає скасуванню.

З таким висновком погодитись не можна ,оскільки суд дійшов до нього невірно встановивши обставини справи ,неправильно застосувавши норми матеріального і порушивши норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги в частині того,що суд порушив п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України, не закривши провадження у справі , повторно ухвалив рішення з приводу спору між тими самими сторонами ,про той самий предмет і з тих самих підстав, не заслуговують на увагу.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо ,зокрема, набрало законної сили рішення суду, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Позивач ,звертаючись до суду з даним позовом не зазначав, що у 2018 році він уже звертався до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання за ОСОБА_4 права особистої власності на спірну квартиру і скасування свідоцтва останнього на Ѕ частку квартири,як спільного майна подружжя, посилаючись на те,що вона була придбана за кошти позивача і рішенням Вінницького апеляційного суду від 01.06.2020 року , у задоволенні позову йому було відмовлено.

Разом із тим,у тій справі №127/18501/18 рішення суду ухвалювалось у спорі ,хоча і між тими самими сторонами і з тих самих підстав, однак предметом спору у тій справі було визнання права особистої власності на квартиру за тіткою позивача - ОСОБА_4 , в той час як у даній справі - визнання права особистої власності на спірну квартиру уже безпосередньо за позивачем. Відтак,підстав для закриття провадження у справі у суду не було .

В той же час , доводи скарги про те, що позивачем не було повідомлено про наявність рішення ,що набрало законної ,яким встановлені обставини у спорі,що не підлягають доказуванню при розгляді іншої справи між тими же сторонами , а суд відповідно до п.п.4,5 ст.82 ЦПК їх до уваги не взяв і не обґрунтовував ними оскаржуване рішення,заслуговують на увагу .

Відповідно до п.п .4,5 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Як вбачається з матеріалів справи,розгляд справи і ухвалення оскаржуваного рішення відбувались у відсутність відповідача ОСОБА_2 . У позові та матеріалах справи відсутні будь-які посилання позивача на рішення апеляційного суду у справі №127/18501/18 ,яким встановлено обставини,що мають значення для розгляду даної справи,у якій беруть участь ті самі сторони і які не підлягають доказуванню .

Тому ці доводи апеляційної скарги щодо недобросовісного користування позивачем є обґрунтованими.

Щодо інших доводів апеляційної скарги ОСОБА_3 в частині задоволення судом позову до неналежного відповідача і вирішення рішенням суду щодо її прав і обов`язків ,колегія суддів вважає,що такі доводи також заслуговують на увагу.

Так, позивач ,звертаючись до суду з позовом про визнання за ним права особистої власності на спірну квартиру і скасування свідоцтва про право власності на Ѕ частку квартири ОСОБА_2 , позивач належним чином не перевірив актуальну інформацію, кому на час пред`явлення позову належить спірна квартира .Суд під час розгляду справи вказаного також не перевіряв і ухвалив рішення про задоволення вимог , виходячи з того, що відповідачем у справі є ОСОБА_2 .

Разом із тим ,із доданої до апеляційної скарги ОСОБА_3 копії договору дарування частки квартири вбачається, що остання з 21.10.2020 року являється власницею ѕ часток спірної квартири, а на 1/4 частину свідоцтво про право на спадщину так і не видавалось.

В результаті при підготовці і поданні до суду позову ОСОБА_1 не зазначив її у якості належного відповідача за даним позовом і розглянув справу без залучення до участі в справі належного відповідача (співвідповідача)

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження».

Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

У даній справі суд розглянув справу за позовом до неналежного відповідача ,що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Тому доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу , а рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового рішення - про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.374,376,382-384 ЦПК України ,-

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21.10.2021 року скасувати .

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права особистої власності на квартиру,- відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий С.Г. Копаничук

Судді С.К. Медвецький

В.В. Оніщук