КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи № 752/8912/19 Апеляційне провадження № 22-ц/824/2685/2022Головуючий у суді першої інстанції - Колдіна О.О. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2022 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Андрієнко А.М., Вербова І.М.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана від її імені та в її інтересах адвокатом Сидоренком Ігорем Олександрович, який діє на підставі договору, на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 08 вересня 2021 року про зупинення провадження у справі по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому просила стягнути солідарно з відповідачів на її користь заборгованість за договором позики від 01.02.2019 в розмірі 860 282,00 дол США, що є еквівалентом 23 829 811,40 грн.

У вересні 2021 року ОСОБА_3 , через свого представника, подав клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили вироком суду у кримінальній справі № 753/1388/21 (провадження № 1-кп/752/359/21), яка перебуває в провадженні Бориспільського міськрайонного суду Київської області, за ознаками злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 189, та ч. 1 ст. 14, ч. 3 ст. 289, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 309 КК України, посилаючись на те, що відповідачами договір позики підписано проти їх реальної волі, під час позбавлення свободи в зв`язку з чим доведеність вини осіб у кримінальній справі може спростувати обґрунтованість позовних вимог позивача (т. 2 а.с. 74-75).

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 08.09.2021 клопотання ОСОБА_3 задоволено. Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики зупинено до набрання законної сили вироком суду у кримінальній справі № 753/1388/21 (провадження №1-кп/752/359/21), яка перебуває в провадженні Бориспільського міськрайонного суду Київської області (т. 3 а.с. 82-84).

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Вказує, що суд не звернув увагу, що спростування правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним). Якщо зауважити на гіпотетичні причини взаємопов`язаності справ, вказані в оскаржуваній ухвалі (правочин, з якого витікають позовні вимоги, був підписаний внаслідок вчинення відносно відповідачів злочину, без їх волі), то в даному випадку можна говорити про оспорюваність спірного у справі договору позики в силу правил ст. 231 ЦК України. Проте, недійсність договору позики від 01.02.2019, укладеного між позивачкою та відповідачами, не є предметом спору у даній справі про стягнення боргу за договором позики, та за жодних умов не може бути результатом розгляду Бориспільським міськрайонним судом Київської області кримінальної справи № 753/1388/21 (провадження № 1-кп/752/359/21).

Обставини, що стосуються заявленого у справі позову, можуть бути досліджені в рамках даної справи, а можливе встановлення певних обставин в порядку кримінального судочинства з огляду на положення ст. 82 ЦПК України не звільнятиме позивача та відповідачів від обов`язку доказування у цивільній справі (т. 3 а.с. 89-95).

24.11.2021 представником відповідачів ОСОБА_4 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що суд першої інстанції на підставі належно оцінених доказів та обставин справи, дійшов правильного висновку про те, що розгляд даної справи об`єктивно пов`язаний з результатом розгляду кримінальної справи, яка перебуває в провадженні Бориспільського міськрайонного суду Київської області (справа № 753/1388/21). Наявність цього факту і є об`єктивною неможливістю подальшого розгляду цивільної справи, адже це може призвести до того, що у відповідачів виникнуть незворотні наслідки у вигляді зобов`язань по недійсному договору (т. 3 а.с. 110-113).

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду про зупинення провадження у справі розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення.

Визначаючи наявність підстав, передбачених ст. 251 ЦПК України, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, визначена у п. 6 ч. 1 цієї статті, застосовується у тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні Голосіївського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.

В провадженні Бориспільського міськрайонного суду Київської області перебуває кримінальне провадження № 0010073 за ознаками злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 189, та ч. 1 ст. 14, ч. 3 ст. 289, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 309 КК України.

Відповідачі заперечують факт отримання грошових коштів за договором позики, зазначаючи, що даний договір був підписаний внаслідок вчинення відносно них злочину, без їх волі, що є предметом розгляду у кримінальному провадженні № 0010073, де вони визнані потерпілими.

Суд першої інстанції, задовольняючи клопотання представника відповідача ОСОБА_3 про зупинення провадження у справі, виходив з того, що відповідачі заперечують факт отримання грошових коштів за договором позики, зазначаючи, що даний договір був підписаний внаслідок вчинення відносно них злочину, без їх волі, що є предметом розгляду у кримінальному провадженні № 0010073, де вони визнані потерпілими. Розгляд цивільної справи № 752/8912/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики Голосіївським районним судом м. Києва та кримінальної справи № 2/753/1388/21 Бориспільським міськрайонним судом Київської області є взаємопов`язаний, обставини, встановлені в ході розгляду кримінального провадження, мають істотне значення при розгляді даної цивільної справи; доведеність факту застосування до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 погроз з метою підписання ними договору позики на користь ОСОБА_1 без передачі відповідної суми коштів може виключити задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики та підтвердить обставини, на які посилається сторона відповідачів, та що така доведеність можлива лише в межах кримінального провадження, що знаходиться в провадженні Бориспільського міськрайонного суду Київської області.

Водночас п. 5 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, на підставі якого місцевий суд оскаржуваною ухвалою зупинив провадження у справі, покладає на суд обов`язок зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі. При цьому суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

За змістом вищезазначеної норми, підставою зупинення провадження у справі є виключно об`єктивна неможливість розгляду даної справи до вирішення іншої справи, тобто неможливість встановлення судом обставин справи, відповідних їм правовідносин та формування судом правових висновків щодо шляхів вирішення спору, без вирішення іншої справи.

Отже, суд зупинив провадження у справі не у зв`язку з обставинами, з якими п. 5 ч.1 ст. 251 пов`язує таку процесуальну дію (об`єктивна неможливість розгляду справи), а у зв`язку з гіпотетичними обставинами, які можуть бути встановлені у кримінальному провадженні, яке знаходиться в провадженні Бориспільського міськрайонного суду Київської області.

Також, оскаржувана ухвала постановлена судом першої інстанції на стадії розгляду справи по суті. При цьому, вступні слова сторін судом не заслуховувались, а відповідачами не надано суду жодної заяви по суті справи. Крім того, матеріали справи не містять жодного передбаченого ЦПК України джерела, з якого вбачається у зв`язку з чим відповідачі заперечують факт отримання грошей за договором позики та жодної згадки про обставини, на які, з підстав суду, посилається сторона відповідачів.

Зупиняючи провадження у справі, суд першої інстанції не вказав, у чому полягає передбачена законом неможливість розгляду зазначеної справи до розгляду кримінальної справи, зважаючи на те, що незалежно від установлення судом у кримінальній справі винуватості певних осіб у вчиненні інкримінованих їм злочинів, у цивільній справі суд має виходити з презумпції правомірності правочину (ст. 204 ЦК України), з якого виникли позовні вимоги.

Суд першої інстанції не звернув увагу, що спростування правомірності правочину відбувається тоді, коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним). Якщо зауважити на гіпотетичні причини взаємопов`язаності справ, вказані в оскаржуваній ухвалі (правочин, з якого витікають позовні вимоги, був підписаний внаслідок вчинення відносно відповідачів злочину, без їх волі), то в даному випадку можна говорити про оспорюваність спірного у справі договору позики в силу правил ст. 231 ЦК України. Проте, недійсність договору позики від 01.02.2019, укладеного між позивачеи та відповідачами, не є предметом спору цивільної справи № 752/8912/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, та за жодних умов не може бути результатом розгляду Бориспільським міськрайонним судом Київської області кримінальної справи № 2/753/1388/21 (провадження № І-кп/752/359/21).

До спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Законодавець не пов`язує недійсність оспорюваного правочину з установленням вини певних осіб у вчиненні злочину без відповідного рішення суду про визнання такого правочину недійсним.

Відповідно обставини, що стосуються заявленого у справі позову, можуть бути досліджені в рамках даної справи, а можливе встановлення певних обставин в порядку кримінального судочинства з огляду на положення ст. 82 ЦПК України не звільнятиме позивача та відповідачів від обов`язку доказування у цивільній справі. Висновок же суду першої інстанції про те, що доведеність певних обставин можлива лише в межах кримінального провадження, що знаходиться в провадженні Бориспільського міськрайонного суду Київської області, є хибним, прямо суперечить приписам ст. 82 ЦПК України, та не корелюється з жодною іншою нормою процесуального права, у тому числі - іншого судочинства.

Таким чином, у суду першої інстанції не існує ніяких перешкод у розгляді цивільної справи № 752/8912/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики: дослідження наявних у справі доказів, з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених цими доказами.

З огляду на наведене вище, в оскаржуваній ухвалі відсутня достатня мотивація того, як вирок у кримінальній справі може вплинути на вирішення судом цивільного спору про стягнення боргу за договором позики.

Сутність викладеного дає підстави стверджувати, що суд першої інстанції зупинив провадження у справі з порушенням п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦІ1К України та всупереч принципу ефективності судового процесу, направленому на недопущення затягування розгляду справи, не врахувавши, що справи стосуються різних прав та правовідносин, а також не з`ясував, які норми підлягають застосуванню.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ухвала про зупинення провадження постановлена суддею передчасно, тому на підставі ст. 379 ЦПК України апеляційну скаргу слід задовольнити, ухвалу суду скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.268, 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана від її імені та в її інтересах адвокатом Сидоренком Ігорем Олександрович, який діє на підставі договору задовольнити.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 08 вересня 2021 року про зупинення провадження у справі по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді А.М. Андрієнко

І.М. Вербова