Справа № 369/6242/22
Провадження №4-с/369/65/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.09.2022 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Пінкевич Н.С.,

секретаря Смушко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи Вишневий відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», про визнання протиправним дій та зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернувсь до суду з даною скаргою. Свої вимоги мотивував тим, що на підставі виконавчого листа, виданого районним судом, було відкрито виконавче провадження ВП №5346361 про стягнення з нього на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості в розмірі 72 223,33. В рамках виконавчого провадження, державним виконавцем прийнято постанову про накладення арешту на все його майно. На час подання скарги виконавче провадження закінчено, провадження знищено за строками зберігання. Але арешт з його майна не був знятий, що порушує вимоги Закону України «Про виконавче провадження». На його звернення виконавча служба надавала фактично відписки, але питання зняття арешту не вирішувалось.

Вказав, що на даний час будь-яка заборгованість за кредитним договором у нього відсутня. Таким чином, накладений арешт порушує його права власника на вільне володіння, користування та розпорядженням майном.

Просив суд визнати неправомірними дії в.о. начальника Вишневого ВДВС у Бучанському районі Київської області Хайдарі Р.Р. щодо не зняття арешту з нерухомого майна ОСОБА_1 , а саме: квартири АДРЕСА_1 ; зобов`язати в.о. начальника Вишневого ВДВС у Бучанському районі Хайдарі Р.Р. відкрити виконавче провадження ВП №5346361, долучити до матеріалів виконавчого провадження довідку АТ КБ Приватбанк, надати ОСОБА_1 постанову про стягнення витрат виконавчого провадження, вжити заходів щодо фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, вчинити дії щодо зняття (скасування) арешту з нерухомого майна ОСОБА_1 , а саме кватири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер обтяження 6820012.

10 серпня 2022 року до суду надійшли заперечення на скаргу. Не погоджуючись з доводами скарги в.о. начальника Вишневого ВДВС у Бучанському районі Київської області Хайдарі Р.Р. вказано, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 боргу. Виконавче провадження було відкрито ще в 2007 році та у 2008 році виконавчий лист повернутий стягувачу. При цьому боржником не був сплачений виконавчий збір в сумі 722,33 грн., а тому державний виконавець не вирішував питання про скасування арешту з майна, що відповідає вимогам ст..40 Закону України «Про виконавче провадження». З поданої довідки ОСОБА_1 довідки про відсутність заборгованості не можливо встановити коли саме погашена заборгованість перед стягувачем. Тому подана скарга є необґрунтованою. Просили відмовити в задоволенні скраги.

При розгляді скарги, представник ОСОБА_1 адвокат Косюк І.В. скаргу підтримав та просив задоволити вимоги у повному обсязі.

У судове засідання представники заінтересованих осіб Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), АТ КБ «ПриватБанк» не з`явились. Про час та місце розгляду скарги повідомлені. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Представник Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) просив слухати скаргу з урахуванням поданого заперечення.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

За ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

При цьому виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Встановлено, що 22 червня та 29 червня 2021 року адвокатом ОСОБА_1 Косюком І.В. було направлено заяву про скасування арешту з квартири ОСОБА_1 . Дана заява отримана Вишневим відділом державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) та надано відповідь 25 червня та 10 вересня 2022 року щодо неможливості зняття арешту з майна.

З огляду на наведене не знайшли свого підтвердження доводи про бездіяльність виконавчої служби. По суті скарги ОСОБА_1 не погоджується з наявним арештом на його майно.

Так, встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 29 березня 2007 року).

Також встановлено, що судовим наказом Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 вересня 2007 року стягнено з ОСОБА_1 на користь ЗАТ «Приватбанк» заборгованість в розмірі 7172,47 грн. та судові витрати в розмірі 50,86 грн. (справа 2-н-98/07).

На виконанні в Києво-Святошинському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області (на даний час Вишневий відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ)) перебував виконавчий лист №2-н-98/07 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ЗАТ «Приватбанк» заборгованість в розмірі 7223,33 грн.

Постановою державного виконавця ВДВС Києво-Святошинського РУЮ від 01 листопада 2007 року відкрито виконавче провадження (ВП №5346361).

Постановою державного виконавця Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ в Київській області накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_1 та оголошено заборону на його відчуження.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №281366077 від 26 жовтня 2021 року вбачається, що на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 накладений арешт Першою київською обласною державною нотаріальною конторою 19 березня 2008 року за №6820012 на підставі постанови №367824 ВДВС Києво-Святошинського РУЮ, 05 березня 2008 року.

За ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» (чинного на час прийнятті постанови про арешт майна боржника) арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Постанова про арешт боржника та оголошення заборони на його відчуження виноситься державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення (якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження) та не пізніше наступного

робочого дня із дня виявлення майна.

Проведення опису майна боржника здійснюється не пізніше ніж протягом місяця з моменту отримання інформації про місцезнаходження майна.

Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем

штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті, та органам, що ведуть Державний реєстр обтяжень рухомого майна.

Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису та арешту майна боржника. Під час проведення опису та арешту майна боржника державний виконавець має право оголосити заборону розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмежити права користування майном,

здійснити опечатування або вилучити його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису та арешту. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються державним виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням

властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Порушення заборони державного виконавця розпоряджатися або користуватися майном, на яке накладено арешт, тягне за собою передбачену законом відповідальність зберігача майна.

Вилучення арештованого майна з передачею його для реалізації здійснюється у строк, встановлений державним виконавцем, але не раніше ніж через п`ять днів після накладення арешту. Продукти та інші речі, що швидко псуються, вилучаються і

передаються для продажу негайно після накладення арешту.

Виявлені під час опису цінні папери, ювелірні та інші побутові вироби із золота, срібла, платини і металів платинової групи, дорогоцінного каміння і перлів, а також лом і окремі частини таких виробів, на які накладено арешт, підлягають обов`язковому вилученню і не пізніше наступного робочого дня передаються на зберігання установам Національного банку України, які зобов`язані прийняти їх на безоплатній основі. Арешт на цінні папери накладається в порядку, встановленому законодавством про депозитарну систему України.

Під час проведення опису майна боржника - юридичної особи та накладення арешту на нього державний виконавець також використовує відомості щодо належного боржнику майна за даними бухгалтерського обліку. Під час прийняття державним виконавцем постанови про арешт майна боржника арешт поширюється на усі поточні рахунки боржника, у тому числі ті, що будуть відкриті боржником після винесення державним виконавцем постанови про арешт майна.

У порядку, встановленому цією статтею, виконавець, в провадженні якого знаходиться виконавче провадження, за заявою стягувача чи з власної ініціативи може накласти арешт на майно особі, яка має заборгованість перед стягувачем, яка підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Відповідно до частини першої, другої статті 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження;розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини першої статті 26 Закону встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

У відповідності до пункту 1 частини першої статті 3 Закону виконавчий лист, виданий судом, є виконавчим документом, який відповідно до цього Закону підлягає примусовому виконанню.

Частиною першою статті 48 Закону встановлено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Враховуючи, що виконавець зобов`язаний вживати всіх заходів, спрямованих на виконання судового рішення, на час прийняття постанови було відкрито виконавче провадження, накладення арешту на майно боржників забезпечує виконання судового рішення, тому доводи скарги в частині незаконності дій державного виконавця по прийняттю постанови про накладення арешту є правомірними та такими, що відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Про наявність обставин, зазначених у пунктах 2-6 частини першої цієї статті, виконавець складає акт.

У разі повернення виконавчого документа з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, стягувачу повертаються невикористані суми внесеного ним авансового внеску. На письмову вимогу стягувача виконавцем надається звіт про використання авансового внеску. У разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої цієї статті арешт з майна знімається.

Про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску виконавець виносить постанову.

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

З матеріалів виконавчого провадження ВП 5346361, які надані з Автоматизованої системи виконавчих проваджень, встановлено, що постановою головного державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області від 08 квітня 2008 року на підставі ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий лист №2-н-98/07 повернуто стягувачу через не авансування витрати на виготовлення технічної документації на квартиру в АДРЕСА_3 , яка належить на праві власності боржнику.

З матеріалів справи, пояснень сторін вбачається, що при поверненні виконавчого листа арешт з майна боржника ОСОБА_1 не був знятий, матеріали виконавчого провадження знищені по строкам зберігання.

Оскільки виконавчий лист повернутий на підставі ст. 37 Закону, тому дії виконавця відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження» щодо не зняття арешту на час повернення. Суд також враховує, що скаржник просить суд виконавця відкрити виконавче провадження при цьому не просить суд скасувати постанову про завершення виконавчого провадження, що унеможливлює вчинення виконавцем будь-яких дій виконавцем при закінченому провадженні. Також скаржник не надав суду доказів на підтвердження того, що станом на листопад 2007 року - квітень 2008 року у нього була відсутня заборгованість перед банком в тому числі й на підставі судового наказу.

Тому вимоги скарги в частині визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії цій частині суд вважає необґрунтованими.

Судом також встановлено, що на час вирішення скарги в суді ОСОБА_1 заборгованості перед АТ КБ «Приватбанк» не має станом на 17 червня 2022 року, що підтверджено довідкою від 17 червня 2022 року.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Відповідно до частини третьої статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

У пунктах 68, 70-72 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 904/7326/17(провадження № 12-197гс18) вказано, що право сторони виконавчого провадження на звернення зі скаргою до суду на підставі статті 339 ГПК України пов`язане з порушенням прав такої сторони під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця.

ОСОБА_1 у своїй скарзі зазначив, що за відсутності боргу порушені його права та свободи як власника наявністю постанови про арешт майна боржника в межах виконавчого провадження № 5346361 постанови про опис та арешт майна боржника, наявністю записів про обтяження відносно нього та які наявні у Державних реєстрах.

Суд зауважує, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей.

Суд повинен реалізовувати своє основне завдання (стаття 2 ЦПК України), а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У цій правовій ситуації відмова в задоволенні скарги щодо зняття арешту, накладеного на все майно ОСОБА_1 , в тому числі і на квартиру. у виконавчому провадженні ВП №5346361, унеможливила б у подальшому здійснення належного захисту майнових прав заявника щодо зняття арешту з її майна, оскільки чинне законодавство не регулює питання зняття обтяжень з майна боржника у випадку закінчення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання після повернення його стягувачу та відсутності відкритих виконавчих проваджень щодо заявника.

При цьому суд враховує те, що наявність протягом тривалого часу (більше 15 років) нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Статтею 451 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Отже, оскільки на виконанні у державній виконавчій службі відсутні виконавчі провадження, а арешт на майно боржника у виконавчому провадженні діє з 2007 року, за обставинами цієї справи наявні підстави для зняття арешту, накладений на все майно ОСОБА_1 у межах виконавчого провадження №5346361, оскільки надалі у застосуванні арешту відсутня необхідність. Тому вимоги скарги в цій частині підлягають до задоволення.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

На підставі зазначеного та керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст.12,81,141,200,206,263-265,447-453ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи Вишневий відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», про визнання протиправним дій та зобов`язання вчинити діїзадоволити частково.

Скасувати постанову про арешт майна ОСОБА_1 , накладений в межах виконавчого провадження ВП№5346361, і зняти арешт та заборону відчуження з майна ОСОБА_1 , а саме, що накладений на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 зареєстрований арешт Першою Київською обласною державною нотаріальною конторою 19 березня 2008 року за №6820012 на підставі постанови №367824 ВДВС Києво-Святошинського району Київської області, 05 березня 2008 року (реєстраційний номер обтяження 6820012).

У задоволенні решти вимог відмовити.

Інформація про боржника: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .

Ухвала суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи(вирішення питання) без повідомлення(виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали виготовлений 12 вересня 2022 року.

Суддя