ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 530/1636/19 Номер провадження 22-ц/814/555/22Головуючий у 1-й інстанції Должко С. Р. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Гальонкіна С.А., Карпушина Г.Л.

імена (найменування) сторін:

позивач: Зіньківська районна філія Полтавського обласного центру зайнятості

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Зіньківської районної філії Полтавського обласного центру зайнятості

на рішення Зіньківського районного суду Полтавської області, ухвалене 26 листопада 2021 року у складі судді Должко С. Р.

по справі за позовом Зіньківської районної філії Полтавського обласного центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів,-

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2019 року Зіньківська района філія Полтавського обласного центру зайнятості звернулася до суду із вказаним позовом та просила стягнути з ОСОБА_1 безпідставно отримані грошові кошти.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 18 березня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Зіньківської районної філії Полтавського обласного центру зайнятості з заявою про надання статусу безробітної та з 25 березня 2019 року їй було призначено виплату допомоги по безробіттю. 17.07.2019 позивачем було припинено реєстрацію відповідача як безробітної, оскільки було встановлено факт подання ОСОБА_1 недостовірних даних, а саме того, що в трудові книжці відповідача проставлена дата звільнення 01.03.2019 р., а в розпорядженні про припинення трудового договору зазначена дата звільнення 30.03.2019 р. ОСОБА_1 , звертаючись з заявою про надання статусу безробітної, не надала позивачу відомості, що вона перебувала у щорічній основній відпустці до 30.03.2019 р., чим порушила вимоги Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Таким чином, ОСОБА_1 , фактично перебуваючи у трудових відносинах, незаконно в період з 25.03.2019 по 12.06.2019 заволоділа коштами служби зайнятості в сумі 17627,12 грн., чим заподіяла шкоду державним інтересам на вищевказану суму.

Рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 26 листопада 2021 року у задоволенні позовних вимог Зіньківської районної філії Полтавського обласного центру зайнятості відмовлено в повному обсязі.

Рішення суду вмотивоване тим, що належними та допустимими доказами, не було підтверджено неправомірність дій відповідачки, оскільки в трудовій книжці ОСОБА_1 вказана дата звільнення 01 березня 2019 року, тобто з даного часу вона не перебувала у трудових відносинах, тому мала право на отримання статусу безробітної та отримувати допомогу по безробіттю.

Не погодившись з вказаним рішенням місцевого суду Зіньківська районна філія Полтавського обласного центру подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 26 листопада 2021 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на не неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішення суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 до 30 березня 2019 року перебувала у трудових відносинах, оскільки відповідно до наказу № 37-к від 01.03.2019 р. перебувала у відпустці, тому не мала права 18.03.2021 р. набувати статусу безробітного та отримувати допомогу по безробіттю. Вказали, що дата звільнення, зазначена в трудовій книжці відповідача, не відповідає фактичній даті звільнення, зазначеної в розпорядженні роботодавця, на підставі якого має вноситися запис до трудової книжки, відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок. Таким чином, ОСОБА_1 приховала інформацію про факт працевлаштування, подала недостовірні відомості та безпідставно набула грошові кошти за період з 25.03.2019 по 17.07.2019, які в добровільному порядку повернуті не були.

Від ОСОБА_1 до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відзив мотивований тим, що вона з 01 квітня 2003 року по 01 березня 2019 року працювала на посаді оператора комп`ютерного набору апарату Опішнянської селищної ради. Зазначила, що нею було подано заяву про надання основної щорічної відпустки тривалістю 26 календарних днів, після закінчення якої вона планувала звільнитися. Проте 01 березня 2019 року, фактично перебуваючи в перший день відпустки, вона була звільнена за згодою сторін, що не заборонено нормами закону. В цей же день, 01 березня 2019 року, їй повністю виплатили належні їй кошти та віддали на руки трудову книжку, що підтверджується розпорядженням селищного голови від 01 березня 2019 року за вих. № 38-к. Таким чином, норми Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» нею не порушені, тому відсутні підстави для стягнення коштів.

Від Полтавського обласного центру зайнятості на відзив ОСОБА_1 надійшли заперечення, які є аналогічні доводам апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення місцевого суду повною мірою відповідає вказаним вимогам.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, 18 березня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Зіньківської районної філії Полтавського обласного центру зайнятості з заявами про надання статусу безробітного та призначення виплати допомоги по безробіттю ( а. с. 16-17).

У вказаній заяві ОСОБА_1 власним підписом засвідчила, що ознайомлена з правами і обов`язками зареєстрованого безробітного та відповідальністю за подання недостовірних даних, документів, на підставі яких приймається рішення про надання статусу безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг.

З 25.03.2019 року відповідачу було призначено виплату допомоги по безробіттю згідно п. 1 ст. 22 та п. 1 ст. 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

17.07.2019 р. відповідно до ч. 8 п. 1 ст. 45 Закону України «Про зайнятість населення» було припинено реєстрацію відповідача як безробітного у зв`язку з встановлення факту подання особою недостовірних даних, що підтверджується актом № 8 розслідування страхових випадків та обгрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» Зіньківської районної філії Полтавського обласного центру зайнятостівід 17.07.2019 р. (а. с. 28 - 29).

Вищевказаним актом розслідування було встановлено, що згідно наданої трудової книжки гр. ОСОБА_1 , дату звільнення з останнього місця роботи Опішнянською селищною радою зазначено 01.03.2019 року. За результатами проведеного розслідування страхового випадку, згідно листа Опішнянської селищної ради від 27.06.2019 року № 767 та копій розпоряджень селищного голови від 01.03.2019 року за № 37-к «Про надання основної щорічної відпустки гр. ОСОБА_1 » та № 38-к «Про припинення трудового договору» встановлено факт працевлаштування безробітної ОСОБА_1 в Опішнянській селищній раді за період з 2003 року по 2019 роки та звільнення особи з роботи 30.03.2019 року.

На підставі акту розслідування Зіньківською районною філією Полтавського обласного центру зайнятості було видано наказ від 17.07.2019 р. № 10 про повернення допомоги по безробіттю гр. ОСОБА_1 , яку вона отримувала за період з 25.03.2019 року по 12.06.2019 року в сумі 17627 грн. 12 коп. (а.с. 30-31).

Даний наказ 17.07.2019 р. за вих. № 16/30/278-19 було направлено ОСОБА_1 для виконання, який вона отримала 23.07.2019 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а. с. 32-33).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, місцевий суд прийшов до висновку, що в діях відповідачки не було наміру спрямованого на незаконне отримання допомоги по безробіттю, в порушення вимог ч. 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», оскільки згідно трудової книжки ОСОБА_1 вона була звільнена з попереднього місця роботи - 01 березня 2019 року, тобто на момент отримання статусу безробітнього не перебувала у трудових відносинах.

Колегія суддів погоджується з даним висновком місцевого суду оскільки він відповідає вимогам закону та обставинам справи.

В силу ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до вимог статті 2 Закону України «Про зайнятість населення» безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи.

Згідно ст. 9 Закону України «Про зайнятість населення» кожен має право на соціальний захист у разі настання безробіття, що реалізується шляхом, зокрема, участі в загальнообов`язковому державному соціальному страхуванні на випадок безробіття, яке передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття.

Згідно із частиною другою статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

Відповідно до частини третьої статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Згідно з абзацом п`ятим частини першої статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» фонд має право стягувати відповідно до закону кошти фонду, виплачені особам, зареєстрованим як безробітні, у вигляді матеріального забезпечення на випадок безробіття та витрачені на надання соціальних послуг безробітним у разі встановлення факту їх отримання на підставі недостовірних відомостей, поданих особою.

Відповідно до ст. 1166 ч. 1 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною першою статті 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з пунктом першим частини першої статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.

Зазначений висновок міститься в постанові Верховного Суду від 06 лютого 2019 року справа № 545/163/17.

З урахуванням викладеного суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав, передбачених частиною третьою статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та статтею 1212 ЦК України, для стягнення з відповідача виплаченої їй допомоги по безробіттю. При цьому місцевим судом правильно зазначено про відсутність недобросовісності з боку відповідача, оскільки в трудовій книжці ОСОБА_1 вказана дата звільнення 01 березня 2019 року, тобто з даного часу вона не перебувала у трудових відносинах.

Таким чином, враховуючи вищевказані норми закону та дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач умисних та неправомірних дій не вчиняла, недостовірних відомостей не надавала.

Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_1 до 30 березня 2019 року перебувала у трудових відносинах не відповідають обставинам справи з огляду на наступне.

Згідно трудової книжки ОСОБА_1 , вона з 01 квітня 2003 року по 01 березня 2019 року працювала в Опішнянській селищній раді Полтавської області.

01 березня 2019 року ОСОБА_1 була звільнена з посади оператора комп`ютерного набору за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, відповідно до розпорядження № 38-к від 01.03.2019, про що зроблений відповідний запис у трудовій книжці.

У відповідності до ст. 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Наказом Міністерства праці України за № 58 від 29.07.1993 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі Інструкція).

Відповідно до пункту 1.1 Інструкції трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Згідно п. 2.2 Інструкції до трудової книжки вносяться відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.

Пунктом 2.6 Інструкції вказано, що у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис.

Відтак, з даних трудової книжки відповідача, які не містять виправлень та підчисток можливо достовірно встановити, що завершення трудових відносин ОСОБА_1 з Опішнянською селищною радою відбулося 01 березня 2019 року.

У постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі № 677/277/17 вказано, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення та не може впливати на особисті права працівника.

Окрім того, у постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №687/975/17, викладена правова позиція, в якій вказано, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Враховуючи, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника, місцевий суд прийшов до вірного висновку, що ОСОБА_1 з 01 березня 2019 року не перебувала у трудових відносинах, тому належними та допустимими доказами, не було підтверджено неправомірність дій відповідачки.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з`ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення місцевого суду, судовою колегією не встановлено.

Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 1, ст. 375, ст. 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Зіньківської районної філії Полтавського обласного центру зайнятості залишити без задоволення.

Рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 26 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О.Ю. Кузнєцова

Судді: С.А. Гальонкін

Г.Л. Карпушин