печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2022 року Печерський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Бусик О.Л.

при секретарі судових засідань - Яковлевій А.О.

за участю:

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представника позивача за об`єднаним позовом - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , Київської міської ради, треті особи: Головне управління юстиції України в місті Києві, ОСОБА_5 , Служба у справах дітей Дарницької районної державної адміністрації, про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини та за об`єднаним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , третя особа - Головне управління юстиції України в місті Києві, про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В:

22 листопада 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом до Київської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті тітки ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що у встановлений законом шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини вона не звернулася до Другої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини з тієї причини, що на момент смерті тітки вона знаходилася на восьмому місяці вагітності.

Зауважує, що після пологів була зайнята дитиною, оскільки постійні медичні огляди, щеплення та вірусні захворювання займають безліч часу.

Крім того, зазначає, що має на утриманні ще одну доньку, яка потребує постійного стороннього догляду та опіки.

Просить встановити їй додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини з огляду наведені вище обставини.

Ухвалою судді ОСОБА_32. від 26 грудня 2016 року відкрито провадження у справі за даним позовом.

28 листопада 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила встановити факт її спільного проживання однією сім`єю із ОСОБА_7 з 2000 року до дня смерті останньої; визнати за нею в порядку спадкування право власності за законом на квартиру АДРЕСА_1 .

Позов мотивовано тим, що за життя ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , належало по 1/2 частці квартири АДРЕСА_1 .

Зауважує, що в указаному житловому приміщенні вона проживала із спадкодавцями з грудня 1999 року та по день їх смерті, здійснювала за ними догляд, забезпечувала побутові потреби, а також після смерті подружжя проживає на цей час у спірному житловому приміщенні.

Також вказує, що 20 березня 1998 року ОСОБА_8 та ОСОБА_7 склали на її ім`я заповіт, яким заповіли ОСОБА_4 належні їх частки на квартиру АДРЕСА_1 .

При цьому, зазначає, що 18 червня 2004 року ОСОБА_8 подарував належну йому 1/2 частку зазначеної квартири ОСОБА_7

ОСОБА_4 пояснює, що в установлені строки звернулася із заявою про прийняття спадщини, однак державним нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори їй видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом лише на 1/2 частку квартиру АДРЕСА_1 , однак у видачі свідоцтва на іншу 1/2 частку вказаного житлового приміщення їй було відмовлено, оскільки не було встановлено факту проживання разом із спадкодавцем однією сім`єю протягом останніх п`яти років до дня смерті.

Позивач зауважує, що відповідачі ОСОБА_6 , яка є рідною сестрою та ОСОБА_1 , яка є племінницею померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 , як спадкоємці другої черги (остання за правом представлення, так як її мати та рідна сестра спадкодавця померла на час відкриття спадщини), у встановлений строк із заявами про прийняття спадщини не зверталися.

Посилаючись на те, що вона проживала із спадкоємцем, починаючи з 2000-го року та до дня смерті, а також прийняла спадщину після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 , просить позов задовольнити.

29 листопада 2016 року Печерським районним судом м. Києва (суддя Литвинова І.В.) позовну заяву ОСОБА_4 залишено без руху, надавши позивачу строк у 5 (п`ять) днів для усунення зазначених недоліків.

13 грудня 2016 року Печерським районним судом м. Києва після усунення недоліків, відкрито провадження в указаній цивільній справі (суддя Литвинова І.В.).

26 грудня 2016 року Печерським районним судом м. Києва відкрито провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 (суддя ОСОБА_32.).

01 лютого 2017 року до Печерського районного суду м. Києва надійшли пояснення від ОСОБА_6 на позов ОСОБА_4 , з яких вбачається, що остання не заперечує проти вказаного позову, оскільки позивач ОСОБА_4 проживала однією сім`єю з її рідною сестрою ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та її чоловіком ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , в квартирі АДРЕСА_1 , з 1999 року та по день смерті її сестри, весь час доглядала за спадкодавцями, які тяжко хворіли, матеріально їм допомагала.

02 лютого 2017 року Печерським районним судом м. Києва (у складі головуючого судді Литвинової І.В.) об`єднано в одне провадження позов ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа - Головне управління юстиції України в місті Києві, про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини з позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , третя особа - Головне управління юстиції України в місті Києві, про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання права власності в порядку спадкування за законом.

04 квітня 2017 року Печерським районним судом м. Києва (у складі головуючого судді ОСОБА_32.) в судовому засіданні ухвалою суду до участі в справі за позовом ОСОБА_1 залучено в якості співвідповідача ОСОБА_4 та в якості третьої особи неповнолітню ОСОБА_5 , та викликано в наступне судове засіданні її законних представників.

06 червня 2017 року Печерським районним судом м. Києва (у складі головуючого судді ОСОБА_32.) в судовому засіданні ухвалою суду до участі в справі ОСОБА_1 в якості третьої особи залучено Службу у справах дітей Дарницької районної державної адміністрації.

30 червня 2017 року до Печерського районного суду м. Києва надійшли пояснення від представника Головного управління юстиції України в м. Києві на позови ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , в яких останній при розгляді справи покладається на розсуд суду, з огляду на те, що дії посадових осіб Головного управління юстиції України в м. Києві не оскаржуються.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 31 січня 2019 року (в складі головуючого судді ОСОБА_32.) визначено розгляд даної цивільної справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання по справі з повідомленням учасників справи.

04 березня 2019 року до Печерського районного суду м. Києва надійшов відзив ОСОБА_4 на позов ОСОБА_1 , в якому вона просить у задоволенні вказаного позову відмовити, посилаючись на те, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували факт родинних відносин позивача із спадкодавцем ОСОБА_7 ; наведені позивачем причини пропуску строку для прийняття спадщини є неповажними та суперечать матеріалам справи; доказів того, що остання з 02 вересня 2015 року по листопада 2016 року не мала змоги подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини не надано.

11 березня 2019 року до Печерського районного суду м. Києва надійшов відзив від ОСОБА_1 на позов ОСОБА_4 , з якого вбачається, що остання просить у задоволенні цього позову відмовити, посилаючись на те, що між нею та померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 тіткою ОСОБА_7 існували родинні відносини; хоча її тітка потребувала сторонньої допомоги через свій похилий вік та хворобу, однак до неї за допомогою не зверталася та вона не мала змоги таку надавати в зв`язку із сімейними обставинами; ОСОБА_4 періодично відвідувала тітку, однак ніколи з нею не проживала в квартирі АДРЕСА_1 , та не була членом її сім`ї, а постійно проживала за місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , де й працює на посаді вчителя у Хотівському навчально-виховному комплексі; також за її зареєстрованим місцем проживання Києво-Святошинським районним судом Київської області було розірвано шлюб 26 листопада 2011 року та Виконавчим комітетом Хотівської сільської ради Києво-Святошинського району зареєстровано 18 вересня 2012 року її другий шлюб, там же ОСОБА_4 отримала у жовтні 2012 року новий паспорт; також просить врахувати під час вирішення спору, що її малолітні діти та її сім`я потребують поліпшення житлових умов, а ОСОБА_4 заволоділа усім спадковим майном, яке без її згоди використовує протягом більше трьох років.

11 березня 2019 року до Печерського районного суду м. Києва надійшли пояснення на позов ОСОБА_4 від законного представника неповнолітньої третьої особи в справі за позовом ОСОБА_1 - ОСОБА_1 , в яких останній просить у задоволенні вказаного позову відмовити, з мотивів, аналогічних тим, що зазначені у відзиві ОСОБА_1 на позов ОСОБА_4 , що також надійшов 11 березня 2019 року до Печерського районного суду м. Києва.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11 березня 2019 року (у складі головуючого судді ОСОБА_32.) закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

01 жовтня 2021 року на підставі розпорядження керівника апарату від 01 жовтня 2021 року, у зв`язку зі смертю судді ОСОБА_32. здійснено повторний автоматизований розподіл та визначено суддю для розгляду справи та передано згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями - судді Печерського районного суду м. Києва Бусик О.Л.

Ухвалою судді Бусик О.Л. від 08 жовтня 2021 року прийнято до провадження матеріали цивільної справи за вказаними позовами.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник, кожен зокрема, поданий останньою позов підтримав, та просив задовольнити, у задоволенні позову ОСОБА_4 просили відмовити.

В судовому засіданні представник позивача за об`єднаним позовом - ОСОБА_3 заперечував проти задоволення позову ОСОБА_1 , який просив залишити без задоволення, натомість просив задовольнити позов ОСОБА_4 з підстав, наведених у ньому.

Решта учасників судового розгляду в судове засідання не з`явилися, кожен із них про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Подали суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Суд, заслухавши обґрунтування позивача ОСОБА_1 та її представника, а також представника позивача за об`єднаним позовом - ОСОБА_3 , дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 02 вересня 2015 року, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції в м. Києві.

Також судом з`ясовано, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер чоловік ОСОБА_7 - ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 13 лютого 2009 року, виданим Відділом реєстрації смерті у м. Києві.

Згідно зі свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 від 18 серпня 2006 року, ОСОБА_9 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), зареєструвала шлюб із ОСОБА_10 18 серпня 2006 року (актовий запис № 639). Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_9 ».

Як вбачається із свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , батьками ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_13 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , у віці 71 рік.

Згідно із свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_6 від 11 липня 1981 року, ОСОБА_12 та ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уклали шлюб 11 липня 1981 року. Після укладення шлюбу, дружині ( ОСОБА_14 ) присвоєно прізвище « ОСОБА_14 ».

Як вбачається з витягу № 8 від 26 листопада 2016 року з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища ОСОБА_16 та ОСОБА_14 зареєстрували шлюб 18 серпня 1962 року Центральному відділі державної реєстрації шлюбів Головного територіального управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 6463; 10 вересня 1974 року ОСОБА_18 та ОСОБА_14 , зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві (актовий запис № 2228).

Крім того, з витягу № 4 від 19 січня 2017 року з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища вбачається, що ОСОБА_8 та ОСОБА_14 зареєстрували шлюб 28 квітня 1967 року, а з витягу № 6 від 02 грудня 2016 року з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, що батьками ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є ОСОБА_22 та ОСОБА_23 .

При цьому, відповідно до архівної довідки, виданої Державним архівом м. Києва 06 січня 2017 року, батьками ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_6 є також ОСОБА_22 та ОСОБА_23 .

Таким чином, дослідивши надані докази, судом достовірно встановлено, що ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є тіткою позивача ОСОБА_1 .

Тобто остання, як племінниця спадкодавця за правом представлення, оскільки її мати та рідна сестра ОСОБА_7 - ОСОБА_13 , померла ІНФОРМАЦІЯ_4 (ч. 3 ст. 1266 ЦК України) відноситься до другої черги спадкоємців за законом.

ОСОБА_9 14 листопада 2016 року подала до Другої київської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 тітки ОСОБА_7 .

Листом нотаріуса від 24 листопада 2016 року вих. № 9131/01-16 повідомлено ОСОБА_1 , що якщо спадкоємець протягом шести місяців з моменту відкриття спадщини не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Роз`яснено право на звернення з позовом суду для визначення їй додаткового строку, достатнього для подання нею заяви про прийняття спадщини.

Зі змісту ч.1 ст.1269, ч.1 ст.1270 ЦК України слідує, що спадкоємець який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК Українипро надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини, та виходить з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Як на підставу пропуску строку для прийняття спадщини з поважної причини, ОСОБА_9 зазначає, що на момент смерті тітки вона знаходилася на восьмому місяці вагітності, а після пологів була зайнята дитиною, оскільки постійні медичні огляди, щеплення та вірусні захворювання займають безліч часу, до того ж у неї на утриманні ще є донька, яка потребує постійного стороннього догляду та опіки.

Постановою Верховного Суду від 24 вересня 2020 року у справі № 310/2327/18 визначено, що судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 13 грудня 2018 року у справі № 703/1560/17 (провадження № 61-7643св18).

Враховуючи викладене, суд вважає, що непрацездатність позивача ОСОБА_9 в зв`язку з пологами та подальшим доглядом малолітніх дітей, не може бути об`єктивною, непереборною, істотною перешкодою для подання заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк.

Поряд із цим, у постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, зокрема, що спадкоємець є таким, що спадщину не прийняв, якщо свідомо, за відсутності будь-яких перешкод своєчасно не вчиняв дії з прийняття спадщини протягом шести місяців з моменту її відкриття.

Позивачем не надано доказів на підтвердження поважності пропуску нею строку для прийняття спадщини з моменту її відкриття. Вона не була позбавлена можливості звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Об`єктивних причин, пов`язаних з непереборними, істотними труднощами для подачі такої заяви у позивача не було.

При цьому, доданою позивачем ОСОБА_1 до матеріалів справи медичною документацією не підтверджується факт того, що остання чи її малолітні діти тривалий час чи протягом усього шестимісячного строку, в межах якого вона мала право подати відповідну заяву до нотаріальної контори, перебували на стаціонарному лікуванні.

Тобто, позивач своїм правом на прийняття спадщини у встановлений законом строк не скористалася, вона з власної волі не зверталася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті тітки, а тому пропустила такий строк без поважних причин з власних міркувань, у зв`язку з чим, суд, вважає, що підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 відсутні.

Вказані обставини також підтверджуються заявою останньої, отриманою 03 листопада 2016 року Другою київською державною нотаріальною конторою, зі змісту якої вбачається, що позивач ОСОБА_9 не змогла вчасно звернутися із заявою про прийняття спадщини через те, що її обдурювали та обманювали, для того, щоб вона змогла звернутися до суду; її тітка незаконно переоформила спірну квартиру та вона хоче дізнатися як йдуть справи з 1/2 часткою квартири АДРЕСА_1 , однак яка не містить жодного посилання наобставини непрацездатності позивача у зв`язку з її вагітністю та пологами чи доглядом за малолітньою дитиною.

Тому, з огляду на викладене, позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Що ж стосується вимог об`єднаного позову ОСОБА_4 , то суд зазначає наступне.

12 березня 1998 року ОСОБА_7 заповіла на випадок своєї смерті належну їй 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 .

Як вбачається із копії спадкової справи № 808/2015, заведеної Другою київською державною нотаріальною конторою 07 жовтня 2015 року щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 , 07 жовтня 2015 року ОСОБА_4 подано заяву про прийняття спадщини, а саме на квартиру АДРЕСА_1 .

Поряд із цим, судом з`ясовано, що ОСОБА_8 18 червня 2004 року подарував належну йому 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , ОСОБА_7 (договір дарування зареєстровано в реєстрі № 4452).

Згідно із заявою ОСОБА_6 до Другої київської державної нотаріальної конторі від 16 квітня 2016 року, справжність підпису якої засвідчено нотаріально державним нотаріусом Погорілою Л.С. та зареєстровано в реєстрі № 4-1297, остання відмовляється від спадщини, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 сестри - ОСОБА_7

18 березня 2016 року державним нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори Погорілою Л.С. видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 12 березня 1998 року (реєстровий № 6у-422) на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 (зареєстроване в реєстрі № 4-892).

Постановою державного нотаріуса Другої київської державної нотаріальної контори Погорілої Л.С. від 08 квітня 2016 року про відмову у вчиненні виконавчих дій, відмовлено ОСОБА_4 у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_7 , 1934 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з відсутністю доказів родинних та інших відносин спадкоємця із спадкодавцем, оскільки нотаріусом, зокрема, встановлено, що ОСОБА_4 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , при цьому, спадкодавець на день смерті проживала та була зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1 .

Згідно з актом, складеним 21 березня 2016 року працівниками ЖЕД «Липкижитлосервіс», ОСОБА_4 дійсно проживає в квартирі АДРЕСА_1 , з 2000 року.

ОСОБА_4 також отримала довідку про причину смерті ОСОБА_7 , а також лікарське свідоцтво про смерть останньої № 58.

Крім того, мати позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_25 оформила 03 вересня 2015 року в якості замовника договір-замовлення на придбання-оформлення предметів і послуг похоронного призначення померлої ОСОБА_7 , сплативши суму авансу.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_10 , який є чоловіком ОСОБА_1 зазначив, що із спадкодавцем перебували в дружніх відносинах. Допомагали ОСОБА_7 , приблизно кожен місяць були в гостях у неї. ОСОБА_7 тяжко хворіла. Хто її супроводжував до лікарні та привозив лікарів не знає. Останні шість місяців тітка була у важкому стані. Зв`язок підтримували телефоном.

Свідок ОСОБА_25 , яка є матір`ю позивача за об`єднаним позовом ОСОБА_4 , суду пояснила, що із сім`єю ОСОБА_26 потоваришували в 1971-1972 роках. Чоловік ОСОБА_7 - ОСОБА_8 після третього інсульту був у важкому стані та їх сім`я надала йому супровід під час звернення до лікарів. Поховали ОСОБА_8 в їх населеному пункті. Спадкодавець ОСОБА_7 також перебувала у поганому стані та потребувала стороннього догляду, яку супроводжували її чоловік та доньки. Допомагали робити ремонт. Більше ніхто не допомагав. Похованням та оформленням відповідних документів займалася їх сім`я. Без стороннього догляду ОСОБА_7 не могла бути. ЇЇ донька проживала у спірній квартирі із спадкодавцем як друзі.

Свідок ОСОБА_27 , яка була другом сім`ї ОСОБА_26 , в судовому засіданні показала, що її батьки та вона знаються давно, ходили один до одного в гості, разом відпочивали. ОСОБА_4 сім`ї ОСОБА_26 допомагала весь час, робила ремонт, проживала в їх квартирі, навіть після того, як вийшла заміж. Позивач проживала із сім`єю ОСОБА_26 , оскільки вони хворіли, і потребували допомоги. ОСОБА_4 купувала їм ліки, продукти. Вона також допомагала позивачу ОСОБА_4 робити ремонт в квартирі АДРЕСА_1 , що належала сім`ї ОСОБА_26 . ОСОБА_4 займалася викликом лікарів ОСОБА_7 та її чоловікові ОСОБА_8 . Вона навідувалась до ОСОБА_26 один-два рази на місяць. ОСОБА_8 останні перед смертю роки був лежачим і його доглядала ОСОБА_4 . Якщо не мала змоги наглядати ОСОБА_4 то її підміняла її мати ОСОБА_25 . Інших осіб, хто допомагав спадкодавцям не бачила. ОСОБА_7 хворіла на онкологію та цукровий діабет. Проходити лікування їй допомагала ОСОБА_4 . ОСОБА_7 останні роки потрібна була допомога та нагляд, який їй забезпечувала ОСОБА_4 . Останній рік перед смертю ОСОБА_7 була лежача і доглядати себе не мала змоги. Похоронами подружжя ОСОБА_26 займалася позивач ОСОБА_4 . Вона ОСОБА_1 не бачила. ОСОБА_6 бачила декілька разів. Позивач ОСОБА_4 проживала з першим чоловіком та дітьми в квартирі АДРЕСА_1 , а з другим чоловіком та дітьми деякий час в указаному житлі, а деякий час в с. Хотів, де вона працює вчителем. На даний час ОСОБА_4 проживає в квартирі АДРЕСА_1 , в якій також проживала до 2015 року. З 2010 року, відколи провідувала сім`ю ОСОБА_26 бачила ОСОБА_4 та її матір ОСОБА_25 , а також чоловіка позивача та її дітей.

Свідок ОСОБА_28 , яка є сусідкою спадкодавця ОСОБА_7 вказала, що проживає в сусідній квартирі та спілкувалися з останньою, починаючи щільніше з 2004 року через її хворобу. Також знала чоловіка спадкодавця - ОСОБА_8 . Стан здоров`я в подружжя був поганий. З ними постійно була ОСОБА_29 . Вона близько чотирьох разів на тиждень бувала в квартирі ОСОБА_26 , де проживала ОСОБА_30 , про яку вона спочатку подумала, що це їх донька. Коли подружжя ОСОБА_26 хворіло за ними доглядала ОСОБА_30 з чоловіком і її батьки. Вони жили разом із сім`єю ОСОБА_26 як рідні. Похованням ОСОБА_8 у с. Хотів займалася ОСОБА_30 та її мати, яка й подзвонила їй у двері о другій годині ночі, коли він помер і викликала швидку медичну допомогу. Перед смертю стан ОСОБА_8 був жахливим, він був прикутий до ліжка. Спадкодавець ОСОБА_7 також важко хворіла, двічі онкозахворюванням. ОСОБА_30 допомагала їй лікуватись, та її чоловік теж. Щоб хтось крім ОСОБА_30 допомагав спадкодавцю не бачила. Без допомоги ОСОБА_31 не могла обійтися, яка з нею проживала разом із дітьми. Похованням ОСОБА_7 також займалася ОСОБА_30 та її родина. На даний час ОСОБА_30 проживає в квартирі АДРЕСА_1 . Перед смертю ОСОБА_7 була лежачою та з нею постійно були ОСОБА_30 та її мати. ОСОБА_30 проживала в квартирі ОСОБА_26 з 2004 року та була вічно поруч з подружжям. Бачила як ОСОБА_30 купувала продукти. ОСОБА_7 розповідала, що гроші витрачала ОСОБА_30 . ОСОБА_30 з дітьми та другим чоловіком постійно проживали в квартирі ОСОБА_26 . ОСОБА_30 працює вчителем у с. Хотів.

Загалом покази свідків, з яких вбачається, що ОСОБА_4 проживала із спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, здійснювала догляд за нею, поховала останню, і прийняла спадкове майно, не суперечать одне одному.

При цьому, суд не приймає за достовірні показання відповідача за об`єднаним позовом ОСОБА_1 , з огляду на зацікавленість її у вирішенні цього спору, оскільки вона є спадкоємцем другої черги за законом і претендує на спірне спадкове майно.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до положень ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України).

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ст.1222 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст.1261-1265 цього Кодексу.

Судом під час дослідження доказів була встановлена наявність заповіту, складеного спадкодавцем ОСОБА_7 за життя на користь ОСОБА_4 на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1

З урахуванням того, що ОСОБА_8 18 червня 2004 року подарував належну йому 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , ОСОБА_7 , на яку остання заповіт не склала за життя, тому спадкування вказаної частки нерухомого майна здійснюється за законом.

За змістом ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст.1259 цього Кодексу.

Черговість спадкоємців за законом встановлено ст. ст. 1261-1265 ЦК України.

З досліджених судом документів спадкової справи, заведеної на майно померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачається, що її сестра - відповідач по справі ОСОБА_6 , яка відповідно до положень ст. 1262 ЦК України належить до спадкоємців за законом другої черги, звернулася до державного нотаріуса із заявою про відмову від спадщини, тобто не прийняла у шестимісячний строк з дня смерті своєї сестри спадщину, яка відкрилась внаслідок її смерті, в тому числі і спадкове майно, не охоплене складеним на користь ОСОБА_4 заповітом.

Крім того, із вказаної спадкової справи також вбачається, що ОСОБА_9 , як племінниця спадкодавця та спадкоємець за правом представлення другої черги за законом (ст. 1262, ч. 3 ст. 1266 ЦК України), звернулась до приватного нотаріуса із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом лише 14 листопада 2016 року, тобто не прийняла у шестимісячний строк з дня смерті своєї тітки ОСОБА_7 спадщину, яка відкрилась внаслідок її смерті, в тому числі і спадкове майно, не охоплене складеним на користь ОСОБА_4 заповітом -1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , та останній з підстав викладених по тексту вище, відмовлено судом у визначені додаткового строку для прийняття спадщини.

Таким чином, відповідачі за об`єднаним позовом ОСОБА_4 - ОСОБА_6 та ОСОБА_9 не реалізували своє право на спадкування за законом, як спадкоємці другої черги.

Відповідно до ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до положень ч.ч.2, 4 ст.3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Для набуття права на спадкування за законом на підставі ст.1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення з спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 21 березня 2019 року в цивільній справі №461/4689/15-ц та у постанові від 12 серпня 2019 року у справі №521/16365/15, який відповідно до положень ч.4 ст.263 ЦПК України враховується судом при виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, такими засобами: письмовими доказами, показаннями свідків.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підставі викладеного, надавши оцінку зібраним у справі доказам в цілому, а також кожному доказу окремо, суд приходить до висновку про задоволення позову ОСОБА_4 в частині встановлення факту її проживання однією сім`єю зі спадкодавцем ОСОБА_7 не менше як п`ять років до часу смерті останньої - ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить реальність сімейних відносин між ними, підтверджена дослідженими судом письмовими доказами та показаннями свідків, а саме: пов`язаність спільним місцем проживання, побутом та наявністю взаємних прав і обов`язків.

Крім того, судом при розгляді даної справи приймається до уваги те, що норми ст.ст.15, 16 ЦК України не містять посилань на обмеження захисту в суді цивільного права чи інтересу у спосіб, що встановлений законом.

В даному випадку у спосіб, встановлений п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, шляхом встановлення факту, що має юридичне значення.

Таким чином, заявник ОСОБА_4 наділена правом на захист свого цивільного права в судовому порядку, оскільки підстави її звернення до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, свідчать про наявність обмеження її права на подання нотаріусу документів щодо підтвердження права спадкування у встановленому законом порядку після смерті спадкодавця ОСОБА_7 .

Що ж стосується доводів ОСОБА_1 про те, що місцем реєстрації ОСОБА_4 є: АДРЕСА_2 , а не оспорюване спадкове житлове приміщення, то суд зазначає, що місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

Тому, відсутність реєстрації місця проживання останньої за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що вона не проживала зі спадкодавцем і такого ж висновку дійшов Верховний суд у постанові від 10 січня 2019 року в справі № 484/747/17.

З огляду на викладене, враховуючи встановлення судом факту проживання позивача ОСОБА_4 із спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, тобто одержання нею права на спадкування за законом як спадкоємцем четвертої черги, позивач в силу положень ч.3 ст.1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 , а тому заявлена нею позовна вимога про визнання права власності, задоволенню не підлягає.

На підставі вищевикладеного, керуючисьст. ст. 1-23, 76-81, 89, 95, 141, 258-259, 263-265, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , Київської міської ради, треті особи: Головне управління юстиції України в місті Києві, ОСОБА_5 , Служба у справах дітей Дарницької районної державної адміністрації, про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини - відмовити.

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , третя особа - Головне управління юстиції України в місті Києві, про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання права власності в порядку спадкування за законом - задовольнити частково.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , разом зі спадкодавцем ОСОБА_7 , не менше як п`ять років і до часу відкриття спадщини, а саме до дня смерті останньої - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 18 серпня 2022 року.

Суддя О.Л.Бусик