Справа № 405/4345/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.08.2022 Ленінський районний суд м. Кіровограда в складі

головуючої судді: Шевченко І.М.

з участю секретаря : Мишевець Т.І.

позивача : ОСОБА_1 та його представника адвоката Шолух С.Г.

відповідача ОСОБА_2 та його представника адвоката Феоктістова О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Кропивницька міська державна нотаріальна контора № 1 Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про визнання заповіту недійсним та усунення від спадкування,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовом, в якому просить визнати недійсним заповіт, складений ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчений Першою міською державною нотаріальною конторою № 1 12.08.2010 року за реєстровим № 2-109, усунути відповідача від права на спадкування за законом на спадкове майно ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та стягнути з відповідача на його користь судові витрати по справі.

Позов обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла їх мати ОСОБА_3 , яка була зареєстрована і проживала в АДРЕСА_1 і якій на праві власності належала Ѕ частина вказаного будинку. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 є він та його рідний брат відповідач по справі.

24.05.2021 року він звернувся із заявою до Першої міської державної нотаріальної контори № 1 про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Постановою № 1021/02-31 від 24.05.2021 року йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, в зв`язку з тим, що 12.08.2010 року ОСОБА_3 складено заповіт на все майно на іншу людину. Заповіт був посвідчений Першою міською державною нотаріальною конторою № 1 12.08.2010 року за реєстровим № 2- 1095.

Зазначає, що мати за життя страждала психічним захворюванням, а тому є всі підстави стверджувати, що нотаріально посвідчений заповіт, складений особою, яка через власний психічний та емоційний стан не усвідомлювала значення своїх дій. По даному факту його представником здійснено адвокатський запит від 09.04.2021 року до Комунального некомерційного підприємства «Обласна клінічна психіатрична лікарня кіровоградської обласної ради» і згідно наданої відповіді від 15.04.2021 року за № 700/19, громадянка ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1985 року перебувала під наглядом лікарів-психіатрів з приводу тяжкого хронічного психічного розладу у формі параноїдальної шизофренії. Багаторазово проходила курс стаціонарного лікування в зазначеному медичному закладі (24 рази). Під час перебування в стаціонарі ОСОБА_3 отримувала лікування згідно затверджених протоколів лікування МОЗ. Також ОСОБА_3 потребувала постійного прийому підтримуючої терапії поза межами стаціонару (за місцем проживання), про що зазначено в кожній виписці із медичної карти стаціонарного хворого у графі лікувальні і трудові рекомендації. В 2010 році ОСОБА_3 до КНП «Обласна клінічна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради» не зверталась. Враховуючи тяжкість хронічного захворювання матері, її психічний стан міг погіршуватись, про що свідчать багаторазові стаціонарні лікування у період з 1985 по 2021 роки. Вважає, що у зв`язку з викладеним, укладений матір`ю заповіт є недійсним.

Крім того, відповідач по справі, будучи рідни сином померлої та знаючи про тяжкість її захворювання, не надавав належної допомоги матері, не приймав участі у її догляді та лікуванні, з`являвся до матері лише тоді. Коли вона отримувала пенсію в стані алкогольного сп`яніння, поводив себе грубо, що підтверджується фактом притягнення його до адміністративної відповідальності. Оскільки заповітбув складений на ім`я брата відповідача по справі, стверджує, що мати через свій похилий вік, тяжку хворобу та відсутність матеріальної самостійності забезпечити умови свого життя, потребувала саме його допомоги - ОСОБА_2 по її утриманню. Такою допомоги відповідач не надавав, а тому просить задовольнити позов і в частині вимог щодо усунення відповідача від права на спадкування.

Ухвалою суду від 18.06.2021 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

16.07.2021 року відповідачем подано відзив на позов.

21.07.2021 року вирішено питання щодо забезпечення позову.

20.09.2021 року позивачем подано відповідь на відзив.

Ухвалою суду від 11.11.2021 року у справі призначена судова психіатрична експертиза, провадження у справі зупинено.

14.03.2022 року провадження у справі відновлено.

Ухвалою суду від 04.07.2022 року підготовче провадження у справі закрито, справа призначена до розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, посилаючись на обставини, що в ньому викладені, представник позивача пояснила, що мати сторін хворіла близько 20 років та потребувала стороннього догляду, позивач жив з нею, надавав необхідну допомогу та здійснив її поховання, відповідач від надання такої допомоги ухилявся, проживав за іншою адресою досить тривалий час, допомоги на поховання матері не надавав.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали, відповідач пояснив, що на момент смерті матері він жив за іншою адресою, так як не може знайти спільну мову з дружиною брата, жив за іншою адресою біля 15 років, але регулярно допомагав матері, купував їжу, годував матір і вдома і за місцем своєї роботи куди мати приходила. Перед смертю мати хворіла та перебувала в лікарні, він відвідував матір, платив кошти на утримання матері щомісячно по 2 тис. грн. благодійних внесків, забирав її додому, а померла мати в лікарні. Похованням займався брат, повідомив, що у нього все є для поховання матері і усунув його. Крім того, він хворів на «ковід» і не міг прийти до матері перед смертю.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений, причини неявки суду не сповістив.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть № 132 від 22.03.2021 року та свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_1 .

ОСОБА_3 записана матір`ю сторін по справі в їх свідоцтвах про народження, була зареєстрована та проживала в АДРЕСА_1 і їй на праві власності належала Ѕ частина вказаного будинку.

Вказані обставини не заперечуються сторонами по справі, а тому вважаються судом встановленими.

Відповідно до норм ст. 1261 ЦК України спадкоємцями першої черги померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 є сторони у справі: позивач - ОСОБА_1 та відповідач - ОСОБА_2 .

Як вбачається із постанови за вих. № 1021/02-31 від 24.05.2021 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, в зв`язку з тим, що 12.08.2010 року ОСОБА_3 складено заповіт на все майно на іншу особу. Заповіт був посвідчений Першою кіровоградською державною нотаріальною конторою 12.08.2010 року за реєстровим № 2- 1095.

Судом встановлено, що дійсно 12.08.2010 року за реєстровим № 2- 1095 Першою кіровоградською державною нотаріальною конторою був посвідчений заповіт, відповідно до якого ОСОБА_3 усі свої права та обов`язки, які належать їй на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть належати їй у майбутньому та усе своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалось заповіла ОСОБА_2 .

Відповідно до ч.1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ч.1 ст. 1217 ЦК України).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу, відповідно до ч. 1, 2 ст. 1222 ЦК України.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в судовому порядку звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За вимогами ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Частиною 2 ст. 1257 ЦК України визначено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

У Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» частиною 2 пункту 18 визначено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними та на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу.

Згідно висновку проведеної у даній справі судово-психіатричної експертизи № 85 від 22.02.2022 року встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1985 року перебувала під наглядом лікарів-психіатрів з приводу тяжкого хронічного психічного розладу у формі параноїдальної шизофренії. Багаторазово проходила курс стаціонарного лікування в зазначеному медичному закладі (24 рази). Під час перебування в стаціонарі ОСОБА_3 отримувала лікування згідно затверджених протоколів лікування МОЗ. Також ОСОБА_3 потребувала постійного прийому підтримуючої терапії поза межами стаціонару (за місцем проживання), про що зазначено в кожній виписці із медичної карти стаціонарного хворого у графі лікувальні і трудові рекомендації, а тому комісія експертів прийшла до висновку, що ОСОБА_3 довготривалий час страждала психічним захворюванням у вигляді параноїдальної шизофренії, безперервний тип перебігу виражене емоційно-вольове зниження (F 20.00). Під час укладення спірного заповіту 10.08.2010 року не могла усвідомлювати значення своїх дій, надавати їм належної оцінки, керувати ними.

Відповідачем даний висновок не оспорено, лише підтверджено довготривалу хворобу матері та лікування матері в КНП «Обласна клінічна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради» на момент смерті, а тому суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача в частині визнання заповіту недійсним.

Щодо вимог позивача в частині усунення відповідача від права на спадкування судом відмічається наступне.

Статтею 1224 ЦК України визначено, що не мають права на спадкування за законом повнолітні діти, які ухились від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. За рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилилась від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі і тих, хто має право на обов`язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ.

У справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК України має значення сукупність обставин:ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, що характеризується умисною формою вини;перебування спадкодавця в безпорадному стані;потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Вказане кореспондується і п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7 яким роз`яснено, що правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК України стосується особи, яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України.

Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади).

При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Непред`явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови у позові про усунення від права на спадкування. Правило частини п`ятої статі 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема і тих, які відповідно до СК не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Як зазначив Вищий Спеціалізований Суд України в своєму листі від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» (пункт 4):відсутність спілкування протягом тривалого часу ще не є підставою для усунення особи від права на спадкування за законом;для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов`язку щодо її надання;ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч. 5 ст. 1224 ЦК має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Окрім того, на практиці стосунки між рідними в переважній більшості є недоступними для оточуючих і їм притаманні особливі та виключні взаємовідносини між собою, наявність яких можливо інколи і не сприймається суспільством, але на першому місці - процесуальних вимог щодо оцінки доказів.

Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України.

Судом встановлено, що мати сторін дійсно хворіла та мала діагноз параноїдальна шизофренія, під час перебування матері на стаціонарному лікуванні, яке мало місце безпосередньо перед її смертю, відповідач відвідував її, привозив харчування та оплачував благодійні внески до каси лікарні. Крім того, відповідач піклувався про матір і до її перебування в лікарні. Вказані обставини підтвердив і сам позивач, пояснивши, що він працював, а тому ці обов`язки за спільною згодою, були покладені на брата - відповідача по справі, суд приходить до висновку, що відповідач не ухилявся від догляду за матір`ю.

В судовому засіданні позивачем не доведено сукупність обставин, за яких можливе усунення від права на спадкування відповідача, відповідно до вимог ст. 1224 ЦК України, а саме: ухилення відповідача від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, що характеризується умисною формою вини; перебування спадкодавця в безпорадному стані та потребу спадкодавця в допомозі саме цих осіб. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні вимог позивача в частині усунення відповідача від права на спадкування.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає стягненню Ѕ частина сплаченого судового збору в розмірі 908 грн. (сплачено 1 816 грн. а.с. 1) та Ѕ частина витрат, пов`язаних з проведенням експертизи в сумі 4 250,00 грн. (сплачено 8 500 грн. а.с 218).

Керуючись ст. ст. 7, 12, 17, 18, 76, 141, 259, 263-265 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Кропивницька міська державна нотаріальна контора № 1 Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про визнання заповіту недійсним та усунення від спадкування задовольнити частково.

Визнати недійсним заповіт складений ОСОБА_3 та посвідчений Першою кіровоградською державною нотаріальною конторою 12.08.2010 року, зареєстрований в реєстрі за № 2-1095.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі в сумі 5 158,00 грн.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення в повному обсязі виготовлене 01.09.2022 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_2 , прож. АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_3 , прож. АДРЕСА_1 .

Третя особа: Кропивницька міська державна нотаріальна контора № 1 Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), , 04080 м. Кропивницький, вул. Велика Перспективна, 1Б.

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда Ірина Миколаївна Шевченко