Справа № 629/7408/21
провадження № 2/632/246/22
12 вересня 2022 р. м. Первомайський
Первомайський міськрайонний суд Харківської області у складі:
судді - Кочнєва О.В.,
за участі секретаря - Венгер В.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу справу за позовною заявою кредитної спілки «Лозівський взаємний кредит» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості по відсотках за договором споживчого кредиту,
Підставою для зміни підсудності судом було зазначено, що відповідачі були зареєстровані у м.Первомайський Харківської області, що територіально відноситься до підсудності Первомайського міськрайонного суду Харківської області.
В разі порушення умов кредитного договору відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконувала, поручитель також не виконала зобов`язння по кредитному договору через його не виконання позивачльником, в зв`язку з чим утворилась заборгованість по відсотках, що стало підставою, за даними позивача, до двох судових розглядів, які завершилися судовими рышеннями про стягненням з відповідачів відповідних відсотків та судового збору у 2014 та 2015 роках.
Окремо у позовній заяві суду було надано деталізоване пояснення, чому зазначені у п.п.3.1. договору споживчого кредиту ПД №64 90% є відповідальністю, передбаченою ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, оскільки для застосування ставки 90% сторони обумовили фактичне порушення строку погашення кредиту та нарахування зазначеної ставки тільки на прострочену суму.
Ухвалою судді від 11 травня 2022 року справа була прийнята судом до свого провадження, відкрито спрощене позовне провадження по ній та справа призначена до розгляду на 20.06.2022 року з викликом сторін по справі (а.с.33).
Ухвалою суду від 20.06.2022 року провадження по справі було відкладено через першу неявку відповідачів (а.с.43).
Ухвалою суду від 04.08.2022 року на підставі ч.7 ст.81 ЦПК України витребувано з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України інформацію про можливий перетин кордону обома відповідачками та інформацію, чи не поверталися відповідачки в разі перетину кордону до держави Україна у період часу 24 лютого 2022 року і до часу підготовки відповіді, а також з Національної соціальної сервісної служби України інформацію з Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб про можливе набуття статусу внутрішньо переміщеної особи відповідачками та вказати територіальний орган, в якому обліковується вказані особи в разі, якщо вони мають відповідний статус (а.с.59-60).
Ухвалою суду від 22.08.2022 року відкладено розгляд справи для повторного виклику відповідачів та встановлено, що станом на даний час відповідачі не мають статус внутрішньо переміщених осіб (кожна окремо) та не перетинали кордон України після 24.02.2022 року, тобто знаходяться на території України та повинні отримувати судові виклики за місцем своєї реєстрації (а.с.74).
У судове засідання позивач в особі свого представника за посадою не прибув. Представник позивача за посадою надав у порядку ч.3 ст.211 ЦПК України засобами Електронного суду заяву, в якій просив судове засідання 12.09.2022 року проводити без участі представника позивача, заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, проти винесення заочного рішення суду не заперечував (а.с.79-80).
Належним чином повідомлені відповідачі, з яких ОСОБА_1 безпосередньо, отримавши судову повістку (а.с.81), а ОСОБА_2 у порядку п.4 ч.8 ст.128 та п.5 ч.6 ст.272 ЦПК України (а.с.82-83) повторно у судове засідання не прибули, причини неявки суду не повідомили, відзив з боку кожного з відповідачів до суду не надходив.
Тому суд у порядку статей 280 та 281 ЦПК України вважає за можливе вирішити справу по суті на підставі наявних у справі доказів, ухваливши заочне рішення.
Враховуючи, що сторони до суду не прибули, фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснюється.
Вирішуючи справу по суті, суд виходить з наступних обставин.
Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
На підставі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та закону.
Частиною 1 ст. 530ЦК України передбачено, що якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ч. 1 ст. 611ЦК України уразі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною 1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Частинами першою та другою ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
В постанові від 23.05.2018 року по справі №910/1238/17 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що положеннями частини 1 статті 1048 ЦК України врегульовано правовідносини щодо сплати процентів за правомірне користування чужими грошовими коштами, коли боржник одержує можливість законно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, тоді як частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.
Згідно з пунктом 6.23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 року у справі №910/1238/17 плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
При цьому у пункті 6.20 зазначеної постанови Велика Палата Верховного Суду роз`яснила, що термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.
Таким чином, у справі №910/1238/17 Великою Палатою Верховного Суду чітко розмежовано поняття «проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами» та «проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами», причому останні проценти кваліфіковано саме в якості плати боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання, врегульованої частиною 2 статті 625 ЦК України.
Отже, правова позиція Великої Палати Верховного Суду в зазначеній справі полягає у тому, що відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, у зв`язку з чим такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України.
З огляду на викладене суд вважає, що позивач має право на отримання 90% річних відповідно до п.п.3.1 договору споживчого кредиту ПД№64 від 09.02.2012 року саме на підставі ч.2 ст.625 ЦК України, про що позивач і просив у позовній заяві, оскільки ці проценти охоплюються диспозицією норми частини 2статті 625 ЦК України.
В той же час вимоги за процентами за період грудень 2021 року та січень 2022 року у розмірах 136,64 грн. та 136,64 грн. не можуть бути задоволенні, оскільки суперечать вимогам п.п.3.1 договору споживчого кредиту, в якому чітко вказується, що право на 90% за кредитом вважається правомірним, якщо воно нараховано не раніше 1 числа місяця, наступного за місяцем, в якому повинно було відбутися погашення кредиту.
Позов до Лозівського міськрайонного суду Харківської області поданий 28.12.2021 року, тобто нарахування 90% за грудень 2021 та січень 2022 року були здійснені позивачем наперед, коли час для їх можливо нарахування ще не настав.
В той же час задовольнити вимоги позивача в цій частині суд не може, виходячи з наступного. 15.03.2022 року був прийнятий Закон України №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дій норм на період дії воєнного стану», який набув чинності 17.03.2022 року, і який діяв на час відкриття провадження у справі. Вказаним законом доповнювався розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, а саме до вказаного розділу був внесений п.18, відповідно до якого:
«У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)».
Вказана норма є імперативною та не потребує доказуванню з боку відповідачів.
Таким чином, вимоги по стягненню 90% річних з відповідачів саме на підставі ст.625 ЦК України не можуть бути задоволенні, оскільки з 17 березня 2022 року діє норма, яка до 23.02.2022 року звільняє позичальників від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, а після 24.02.2022 року вказана норма чітко вказує, що нарахування по ст.625 ЦК України взагалі підлягає списанню.
Відповідно до ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Враховуючи вищевикладене у задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити, оскільки вони не можуть бути задоволені відповідно до вимог закону, а спосіб захисту був обраний саме позивачем по справі
Відповідно на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України за позивачем слід залишити і сплачений ним при зверненні до суду судовий збір, оскільки у задоволенні його позовної заяви суд відмовляє. Інші заявлені позивачем витрати, пов`язані з розглядом справи у суді, а саме витрати на направлення відповідачам відповіді на відзив у суму 135,00 грн. та витребування доказів у сумі 881,00 грн. ніякими доказами їх понесення не підтверджуються, а тому судом відхиляються як безпідставні.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 76-82, 141, 259, 263-265, 351-352, 354 ЦПК України, ст.ст. 11, 207, 625, п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, ЦК України, суд
У задоволенні позовних вимог кредитної спілки «Лозівський взаємний кредит» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості по відсотках за договором споживчого кредиту, відмовити у повному обсязі.
Заочне рішення може бути переглянуте Первомайським міськрайонним судом Харківської області за письмовою заявою кожного з відповідачів. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного тексту заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути такое поновлений в раз пропуску з іншої поважних причин.
Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги позивачем або заяви про перегляд заочного рішення, поданої відповідачем. У разі подання апеляційної скарги заочне рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. У разі подання заяви про перегляд заочного рішення воно або скасовується судом або підлягає оскарженню в загальному порядку, передбаченому ЦПК України, у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач, якому заочне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому копії заочного рішення суду.
Повний текст заочного рішення суду проголошений 12 вересня 2022 року.
Відповідачка 1: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Первомайським РВ УМВС України в Харківській області 09.02.2005 року, РНОКПП - НОМЕР_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідачка 2: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_4 , виданий Первомайським РВ УМВС України в Харківській області 11.03.1998 року, РНОКПП - НОМЕР_5 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .
Суддя О. В. Кочнєв