Справа № 145/244/21
Провадження № 22-ц/801/1288/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вальчук В. В.
Доповідач:Якименко М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2022 рокуСправа № 145/244/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Якименко М.М.,

суддів: Ковальчука О.В., Сала Т.Б.,

розглянувши в спрощеному провадженні без повідомлення учасників судового розгляду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Тиврівського районного суду Вінницької області від 04 травня 2022 року, постановлену суддею Тиврівського районного суду Вінницької області Вальчук В.В.,

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Приватного акціонерного товариства «Гніванський завод спецзалізобетону» про визнання незаконним та скасування наказу №1 від 16.11.2020 про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 11 березня 2022 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня отримання копії даної ухвали, оскільки позовна заява не відповідала вимогам ст. 175 та ч. 5 ст.177 ЦПК України.

04 травня 2022 ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу на підставі ст. 185 ЦПК України.

Не погодившись із зазначеною ухвалою ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм процесуального права при її постановленні. Просила скасувати ухвалу і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про повернення позовної заяви, оскільки матеріали справи не містять доказів отримання позивачем ухвали суду без руху від 11.03.2022, при цьому скаржник не повідомлений належним чином про існування даної ухвали.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.

Згідно з ч.2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37 - 40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Таким вимогам ухвала суду не відповідає.

Так ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 12.04.2021 було відкрито провадження у справі і призначено до судового розгляду на 28.04.2021.

03.06.2021 було подано відзив на позовну заяву.

16.06.2021 відповідно подано відповідь на відзив від позивача, а також 22.06.2021 заперечення на них від відповідача.

Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 10.03.2022 було задоволено заяву позивача про відвід головуючому судді Ратушняку І.О.

11.03.2022 справа передана протоколом автоматичного розподілу судової справи судді Вальчуку В.В., який ухвалою залишив позовну заяву без руху, надавши термін для усунення вказаних ним недоліків.

Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 04 травня 2022 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу на підставі ст. 185 ЦПК України.

Повертаючи позовну заяву, суд свій висновок мотивував тим, що неодноразово позивачу направлялась ухвала суду про залишення позовної заяви без руху від 11.03.2022, однак, відповідно до довідки Укрпошти про відправлення рекомендованих повідомлень адресат двічі (25.03.2022 та 04.04.2022) відмовилась від отримання. Також, відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_1 11.04.2022 отримала ухвалу суду і 18.04.2022 надала до суду заяву, в якій зазначила, що вона не отримувала даний лист під розпис і поняття не має хто за нього розписався. В зв`язку з чим просила надіслати їй належним чином затверджену ухвалу без руху, яку їй в черговий раз було направлено. Однак, позивач відповідно до довідки Укрпошти про відправлення рекомендованих повідомлень адресат 29.04.2022 відмовилася отримувати вказаний лист. Зазначено, що судом були вжиті всі можливі засоби для вручення ухвали суду без руху від 11.03.2022, але позивачем вимоги даної ухвали не усунуті.

Однак апеляційна інстанція не може погодитися з таким висновком суду. Згідно з ч.2 ст.185 ЦПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Так, в матеріалах справи наявні конверти з рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення із штрих-кодом: 155, 579 і 382, в яких зазначено, що «адресат відмовився» (а.с. 189-190, 192-193, 198-199) та рекомендоване повідомлення із штрих-кодом 834, що ОСОБА_1 11.04.2022 отримала ухвалу суду (а.с. 195).

Також, з матеріалів справи вбачається, що позивач 19.04.2022 зверталась до суду першої інстанції із заявою, в якій вказала, що не отримувала ухвали суду без руху від 11.03.2022, тому просила належним чином надіслати їй дану ухвалу (а.с. 196).

З відповіді начальника ВПЗ Гнівань Укрпошти Котика Л.А. від 21.05.2022 на звернення ОСОБА_1 слідує, що листоноша переплутала адресата з однаковими прізвищами та іменами, тому доставляла листи із штрих-кодами 155, НОМЕР_1 і НОМЕР_2 іншій особі, в результаті чого інша особа відмовлялась їх отримувати про що було зроблено відмітку та повернуто листи на зворотню адресу. Також, рекомендований лист із штрих-кодом 834 був помилково вручений не тому адресату і повідомлення про вручення листа було повернуто в суд (а.с. 211).

Тобто, як встановлено із матеріалів справи позивач не отримувала ухвалу суду першої інстанції про залишення її заяви без руху, а тому була позбавлена можливості усунути недоліки, які зазначені судом в ухвалі.

Разом із тим, колегія суддів наголошує на тому, що залишаючи без руху позовну заяву, суд безпідставно посилався на те, що позивачем: - не зазначено ціну позову; - всупереч пунктів 6, 8, 9, 10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, не надано відомостей про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; - не вказано переліку документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; - не вказано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; - не долучено підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Залишаючи позовну заяву без руху з підстав не зазначення ціни позову, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що 08.04.2022 позивач подала до суду заяву про зміну та зменшення позовних вимог, в якій просила позовну вимогу про стягнення моральної шкоди залишити без розгляду (а.с.29).

В свою чергу, спір щодо визнання незаконним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності є вимогою немайнового характеру, а тому не потрібно визначати ціну позову.

На вказані обставини суд першої інстанції не звернув уваги.

Посилання суду першої інстанції на те, що позивачем не вказано переліку документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви, а тому є підставою для повернення позовної заяви, на думку колегії суддів є не обґрунтованим, оскільки не є безумовним недоліком для повернення позовної заяви, а свідчить про надмірний формалізм при вирішенні питання про відкриття провадження у справі.

Вінницький апеляційний суд вказує на те, що в даній справі вчинялись ряд процесуальних дій попереднім суддею, сторонами подавались, як заперечення на позов, так і відповідь за заперечення на позов, подавались сторонами і відповідні докази в обґрунтування та заперечення позовних вимог.

Суд першої інстанції, повертаючи позовну заяву позивачу, також безпідставно посилався на те, що позивачем не долучено підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Європейський суд з прав людини вказав, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v. RUSSIA, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року).

Апеляційний суд вважає, що повернення позовної заяви із підстав, наведених судом першої інстанції, є формальним та сумнівним з точки зору дотримання права позивача на доступ до правосуддя, проголошеного ст. 55 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Судом першої інстанції залишено поза увагою, що відповідно до ст. ст. 81, 264 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи із аналізу ст. 175 ЦПК України, не підтвердження в судовому засіданні обставин, якими обґрунтовано позов, в тому числі тих, на які посилався суд першої інстанції, може бути підставою для відмови в позові за результатами розгляду справи, а не для залишення позовної заяви без руху та її повернення.

Питання про те, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються, у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 264 ЦПК України вирішується судом в нарадчій кімнаті під час ухвалення рішення по суті справи, а оцінка наданих стороною позивача обґрунтувань та доказів на предмет їх достатності на стадії відкриття провадження у справі законом не передбачена.

Однак, судом першої інстанції вказані норми процесуального права враховані не були. Фактично суд вдався до оцінки викладених позивачем обставин справи та доказів, що не віднесено до компетенції суду на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Суд першої інстанції не звернув увагу і на те, що подання доказів можливе і на наступних стадіях цивільного процесу, зокрема у підготовчому засіданні після відкриття провадження у справі.

Повертаючи заяву, суд фактично надав оцінку доказам, наданим позивачем в обґрунтування позовних вимог, що є неприпустимим.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості (статті 12, 13 ЦПК України).

З огляду на принцип диспозитивності у цивільному процесі особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Після відкриття провадження у справі суд першої інстанції, в разі наявності підстав визначених цивільним процесуальним законодавством, може провести підготовче судове засіданні, у якому мають бути з`ясовані всі питання, визначені статтею 189 ЦПК України, зокрема, щодо остаточної визначеності предмета спору, характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів тощо.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що суд першої інстанції порушив порядок розгляду справи, встановлений процесуальним законодавством, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, відповідно до ухвали Тиврівського районного суду Вінницької області від 14 квітня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у цій справі.

Апеляційний суд наголошує на тому, що у разі залишення позовної заяви без руху після відкриття провадження у справі, в ході розгляду справи (ч.11 ст. 187 ЦПК України), внаслідок не усунення недоліків, позовна заява залишається без розгляду (ч.13 ст. 187 ЦПК України), тоді як суд визнав позовну заяву неподаною та повернув позивачу на підставі статті 185 ЦПК України.

Проаналізувавши наведені норми та оцінивши обставини справи у сукупності, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції порушив порядок розгляду справи, встановлений процесуальним законодавством та безпідставно повернув позовну заяву після відкриття провадження у справі.

Наведені в апеляційній скарзі доводи є суттєвими та дають підстави вважати, що суд першої допустив порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення помилкової ухвали.

Відповідно до п. 3, 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин ухвала суду підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 369, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Тиврівського районного суду Вінницької області від 04 травня 2022 року скасувати і справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 вересня 2022 року.

Головуючий М.М. Якименко

Судді: О.В. Ковальчук

Т.Б. Сало