Провадження № 22-ц/4808/943/22
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М.
Суддя-доповідач Девляшевський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого Девляшевського В.А. (суддя-доповідач),

суддів: Бойчука І.В., Пнівчук О.В.,

секретаря Максимів Ю.В.,

з участю: позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом вселення, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду, ухвалене головуючою суддею Бабій О.М. 14 червня 2022 року, повний текст якого складено 24 червня 2022 року,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , в якому просив суд зобов`язати відповідачів не чинити йому перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом вселення та зобов`язання надати ключі від квартири. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач є власником 1/2 частини згаданої квартири, право власності на яку він набув згідно рішення суду про поділ спільного майна подружжя. Відповідачами є його колишня дружина та сини. Зазначив, що відповідачі - сини ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не впускають позивача до помешкання, змінили замки на вхідних дверях, що підтверджується рапортом поліції від 06.08.2021. Враховуючи вказане, просив позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 14 червня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає оскаржене рішення незаконним і необґрунтованим. На думку апелянта, судом першої інстанції не взято до уваги пояснення позивача, що він є власником 1/2 частини житла за адресою: АДРЕСА_2 , а відповідачі чинять йому перешкоди у користуванні житлом, не впускають його до квартири. Вказане підтверджується показанням свідка ОСОБА_8 , рапортом ГУ НП Івано-Франківської області від 06.08.2021 та відеозаписом. Апелянт зазначає, що відповідачі змінили вхідні замки та відмовляються впустити його в квартиру. ОСОБА_1 вказує, що він не може зареєструвати право власності за собою на належну йому частку квартири, оскільки для цього необхідна наявність технічного паспорту на спірну квартиру, якого апелянт не має. Натомість зазначає, що відповідачі погоджуються надати йому технічний паспорт на квартиру, якщо він напише розписку про відмову від проживання у згаданому житлі або погодиться відчужити квартиру комусь із відповідачів.

Враховуючи вказане, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 18 липня 2022 року відкрито апеляційне провадження у справі та надано строк на подання відзиву протягом десяти днів з дня одержання ухвали. Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення копію ухвали відповідачі отримали 01 серпня 2022 року.

Відповідачами відзив на апеляційну скаргу надіслано 01 вересня 2022 року, тобто після закінчення встановленого судом строку на його подання і клопотання про продовження строку при цьому не заявлено.

В силу вимог статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

У зв`язку з цим апеляційний суд залишає ці відзиви без розгляду.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилися, хоча про час і місце судового розгляду була повідомлені належно. ОСОБА_5 05.09.2022 подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із перебуванням у відрядженні, однак документального підтвердження цієї обставини не надав. Отже, є правові підстави для розгляду справи за їх відсутності.

У судовому засіданні апеляційного суду позивач та його представник доводи апеляційної скарги підтримали з наведених у ній мотивів, просили її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 доводи апеляційної скарги заперечив, рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим. В своїх поясненнях він зазначив, що він не заперечує проти проживання батька у спірній квартирі, однак така його позиція не узгоджується з позицією інших відповідачів.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та його представника, відповідача ОСОБА_3 , перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на таке.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Зазначеним вимогам судове рішення в даній справі не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту чинення відповідачами йому перешкод у користуванні спірною квартирою.

З цим висновком колегія суддів апеляційного суду не погоджується з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Івано-Франківського міського суду від 20.01.2017.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 25 листопада 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ задоволено. Визнано майно квартиру АДРЕСА_1 спільною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . Здійснено поділ вказаного майна шляхом визнання права власності по 1/2 частки квартири за сторонами.

Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.

Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

За положеннями статті 47 Конституції України та статті 9 ЖК України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною першою статті 317 ЦК України визначено, що власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до частини першої та другої статті 358 ЦК України Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунення будь-яких порушень свого права від будь-яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Згідно статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України», в контексті вказаної Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло.

Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, ОСОБА_1 покликався на порушення відповідачами його права власності, а саме - на користування квартирою АДРЕСА_1 . Зазначав, що перешкоди у користуванні житлом полягають у заміні відповідачами ключів у вхідних дверях та не допуском його до згаданого житла.

Заперечуючи позовні вимоги, відповідач ОСОБА_3 посилався на те, що не може чинити позивачу перешкоди в користуванні квартирою, оскільки останній вже понад два роки проживає за кордоном.

Проте, матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 звертався до правоохоронних органів з приводу чинення йому перешкод в користуванні майном. З копії рапорту Івано-Франківського РУП ГУНП В Івано-Франківській області вбачається, що 06.08.2021 о 11:15 год. від ОСОБА_1 надійшло повідомлення про конфлікт з дітьми, які не впускають заявника в квартиру за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 19).

Крім того, наявність перешкод в користуванні названою квартирою підтвердив також в судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_8 , який пояснив, що в жовтні минулого року він з позивачем піднявся на четвертий поверх до спірної квартири та спробували відімкнути замок, однак ключ не підійшов.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги названі докази, оскільки вони свідчать про наявність у позивача перешкод в користуванні спірним житловим приміщенням.

Посилання відповідачів на те, що вони були відсутні у спірній квартирі, а тому не могли чинити перешкод позивачу, колегія відхиляє. Як з`ясовано апеляційним судом між ОСОБА_1 і колишньою дружиною ОСОБА_4 тривалий час існують конфлікті відносини, у зв`язку із чим позивач був змушений перейти проживати в інше житло. Однак, в даний час у нього є необхідність у користуванні спірною квартирою, співвласником якої він є.

Твердження відповідачів щодо недоведеності чинення позивачу перешкод в користуванні спірною квартирою спростовуються, в тому числі їх поясненнями у відзивах на позовну заяву щодо неможливості спільного проживання. Заперечуючи проти проживання позивача в квартирі, ними тим самим фактично визнано порушення прав позивача.

Крім того апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідач ОСОБА_4 заперечувала саме право власності ОСОБА_1 на спірну квартиру, що вбачається з її пояснень, викладених у рішенні Івано-Франківського міського суду від 25.11.2020. Ця обставина в подальшому і була причиною виникнення спору щодо користування житлом.

Разом з тим наявність неприязних стосунків з відповідачами, не є підставою для усунення позивача у праві на користування власною квартирою.

Відповідачі за наявності доброї волі до вирішення спору за вказаний період мали достатньо часу та можливостей передати ключі від вхідних дверей квартири позивачу, однак цього не зробили.

Оскільки ОСОБА_3 на пропозицію колегії суддів суду апеляційної інстанції не передав ОСОБА_1 ключі від вхідних дверей, то ця обставина вказує на зацікавленість відповідача у тому, що він спростовує, а саме - чинення перешкод в користуванні спірною квартирою для позивача.

Схожі висновки висловлені також в постанові Верховного Суду від 05 вересня 2022 рокуу справі № 569/2864/20.

На думку колегії суддів, вищенаведені обставини не можуть слугувати підставою для позбавлення права позивача на майно та можливості використання його за призначенням, а звідси - для відмови в задоволенні позовних вимог.

При цьому суд враховує, що право власності презюмується статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на вищенаведене, беручи до уваги належність позивачу на праві власності 1/2 частини спірної квартири, він не може бути позбавлений права користування та розпоряджання своїм житлом на власний розсуд, зокрема права використовувати його для власного проживання.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що факт існування об`єктивних перешкод в користуванні позивачем квартирою знайшов своє підтвердження. А зважаючи на те, що право власності, як абсолютне право, має захищатися лише при доведенні самого факту порушення, то апеляційний суд вважає необхідним зобов`язати відповідачів не чинити перешкоди ОСОБА_1 в користуванні житлом.

Вищезазначеного суд першої інстанції не врахував, дійшовши помилкового висновку про відмову в задоволенні позову. Оскільки рішення суду першої інстанції не може вважатися законним і обґрунтованим, воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 268, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 14 червня 2022 року скасувати. Ухвалити нове рішення. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом вселення задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 не чинити ОСОБА_1 перешкод у користуванні власністю 1/2 житлового приміщення квартири АДРЕСА_1 .

Вселити ОСОБА_1 у квартиру АДРЕСА_1 та зобов`язати ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 надати ОСОБА_1 ключі від квартири АДРЕСА_1 .

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного її тексту.

Суддя-доповідач: В.А. Девляшевський

Судді: І.В. Бойчук

О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 12 вересня 2022 року.