КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №369/9081/20 головуючий у І інстанції: Дубас Т.В. провадження 22-ц/824/5257/2022 доповідач: Сліпченко О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

02 вересня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: Сліпченка О.І. (суддя-доповідач), Сушко Л.П. Олійника В.І.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 листопада 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовною заявою до відповідача, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 06.08.2011 ОСОБА_1 підписав заяву № б/н про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», відповідно до якої відповідач отримав кредит на картковий рахунок у вигляді встановленого кредитного ліміту. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 29000,00 грн. Оскільки відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав та має заборгованість, позивач був змушений звернутися з відповідним позовом до суду та просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 85798 грн. 56 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102 грн. 00 коп.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28.12.2020 позовні вимоги було задоволено частково.

У березні 2021 року відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 грудня 2020 року.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27.04.2021 року заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 грудня 2020 року по цивільній справі №369/9081/20 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - скасовано. Визначено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 листопада 2021 року позов задоволено частково.

Стягнено із ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість у розмірі 56 432,91 грн., яка складається із тіла кредиту, та судовий збір.

Не погоджуючись із вказаним рішенням ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права.

Зазначає, що місцевий суд не врахував того, що матеріали справи не містять доказів отримання ним кредитних коштів у визначеному банком розмірі.

Вказує, що відсотки нараховані безпідставно, оскільки між сторонами не було укладено належним чином кредитного договору.

Крім того, посилається на те, що позивач пропустив строк позовної давності при зверненні із позовом.

Зауважує, що його не було належним чином повідомлено про розгляд справи.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач не погоджується із її доводами, вважає, що підстави для її задоволення відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами;

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів

3) показань свідків.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає не в повній мірі.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції входив з того, що із відповідача підлягають стягненню фактично отримані ним кошти, тобто заборгованість за тілом кредиту.

Колегія суддів погоджується з таким висновком, при цьому зазначає, що судом першої інстанції при розгляді справи було здійснено порушення процесуального законодавства, що є обов`язковою підставою для скасування рішення суду.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 06 серпня 2011 ОСОБА_1 підписав заяву № б/н про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», відповідно до якої відповідач отримав кредит на картковий рахунок у вигляді встановленого кредитного ліміту. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 29 000,00 грн.

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого Позивачем станом на 20.04.2020 року заборгованість Відповідача за кредитом складає 85798 грн. 56 коп., з яких: - 56432 грн. 91 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 56432 грн. 91 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 11797 грн. 17 коп. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.. 625; 13006 грн. 64 коп. - нарахована пеня, 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина), 4061 грн. 84 коп. - штраф (процентна складова).

Згідно зі ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

На підтвердження умов договору банк надав суду копію анкети-заяви, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, розрахунок заборгованості та виписку по рахунку відповідача.

Вказані документи дійсно не підтверджують погодження сторонами умов кредитування.

Як вбачається з матеріалів справи, ні витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», ні витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку не містять підпису ОСОБА_1 .

Анкета-заява містить лише анкетні дані відповідача, його контактну інформацію. Заява не містить даних про умови кредитування.

03 липня 2019 року Великою Палатою Верховного Суду було ухвалено постанову в аналогічній справі за позовом ПАТ «КБ «Приватбанк» до фізичної особи про стягнення заборгованості за картковим кредитом (справа №342/180/17).

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, які не містять підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Заява-анкета позичальника не містить положень щодо розміру процентів, неустойки. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Відповідно, у суду першої інстанції були відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» процентів та неустойки за договором кредиту.

В цій же постанові Велика Палата Верховного Суду вказала, що АТ КБ «Приватбанк» має право вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Отже, з урахуванням зазначеної позиції Великої Палати Верховного Суду позивач має право лише на повернення сум фактично отриманих коштів.

З огляду на наведене, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, щодо задоволення позову в частині стягнення кредитних коштів з відповідача, які він фактично отримав.

Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин, а тому доводи апеляційної скарги, щодо актуальності вказаної редакції Умов та правил надання банківських послуг у зв`язку із затвердженням їх наказом відхиляються.

За наведених обставин відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 , АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Сам по собі факт користування відповідачем грошовими коштами не дає підстав уважати, що з відповідачем погоджені розмір відсотків, пені та штрафів, порядок та підстави їх нарахування, а тому доводи апеляційної скарги, що позичальник, здійснюючи погашення заборгованості, тим самим висловив свою згоду з запропонованими банком умовами, є безпідставними і не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування рішення в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення відсотків та неустойки.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, щодо необхідності стягнення із відповідача тіла кредиту в розмірі 56 432,91 грн.

Факт отримання вищевказаних коштів підтверджується випискою по рахунку ОСОБА_1 (а.с. 16-24).

Доводи апеляційної скарги з приводу невірного нарахування відсотків до розміру заборгованості колегія суддів відхиляє, оскільки рішенням суду першої інстанції стягнено заборгованість в частині тіла кредиту, в іншій частині позовних вимог було відмовлено.

Посилання на відповідача на те, що позивач пропустив строк позовної давності колегія суддів відхиляє, оскільки з позовом Банк звернувся в липні 2020 року, а останній платіж, щодо погашення заборгованості, який свідчить про її визнання, відповідачем здійснювався 23 березня 2019 року, тобто позов подано в межах трьох років, як це передбачено ст. 257 ЦК України.

При цьому, слушними є доводи апеляційної скарги, щодо неповідомлення відповідача про розгляд справи, оскільки у відповідності до норм п. 3 ч. 3 ст. 367 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Матеріали справи дійсно не містять доказів на підтвердження повідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи 03 листопада 2021 року.

Відповідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи те, що місцевим судом було порушено норми процесуального права, рішення місцевого суду підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову, а саме стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 56 432,91 грн.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 листопада 2021 року скасувати на ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованогоза адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 )на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» (м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, ) заборгованість за кредитним договором у розмірі 56 432 (п`ятдесят шість тисяч чотириста тридцять дві) грн. 91 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено «02» вересня 2022 року.

О.І. Сліпченко

В.І. Олійник

Л.П. Сушко