Справа № 2-4796/2009
Провадження № 4-с/161/8/22
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.03.2022 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Кирилюк В.Ф.,

за участю секретаря судового засідання Шолом С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в заді суду в місті Луцьку скаргу боржника ОСОБА_1 на бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів),

В С Т А Н О В И В:

23 грудня 2021 року скаржник звернулася до суду із цією скаргою.

Скарга обгрунтовано тим, що вказує, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна їй стало відомо про наявність обтяження №4713885 у вигляді арешту належного їй майна. Підставою обтяження є постанова заступника начальника Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Волинській області Самчука О.П. від 13 лютого 2014 року у межах виконавчого провадження №42016924. Однак, в Єдиному реєстрі боржників відомості про ОСОБА_1 відсутні.

У відповідь на запит представника скаржника органом ДВС було повідомлено, що на виконанні Відділу перебувало виконавче провадження №42016924 про стягнення з неї заборгованості на користь ВАТ «ВТБ Банк», в межах якого було накладено арешт на майно боржника. 16 червня 2014 року державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

Враховуючи наведене, ОСОБА_1 просить суд:

1) визнати протиправною бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), щодо не зняття (не скасування) арешту з нерухомого майна, яке належить на праві власності боржнику, накладеного постановою заступника начальника Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Волинській області Самчука О.П. від 13 лютого 2014 року у межах виконавчого провадження №42016924;

2) зняти арешти з нерухомого майна, яке належить на праві власності боржнику, накладений постановою заступника начальника Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Волинській області Самчука О.П. від 13 лютого 2014 року у межах виконавчого провадження №42016924 (реєстраційний номер обтяження 4713885).

Скаржник у судове засідання не прибула, але у письмовій заяві її представник просить справу слухати за їх відсутності.

Державний виконавець відзиву на скаргу не подав, у судове засідання не прибув.

Стягувач відзиву на скаргу не подав, у судове засідання свого представника не направив.

Дослідивши письмові матеріали скарги, суд дійшов висновку, що її слід задовольнити частково, з наступних підстав.

Судом встановлено, що на виконанні Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Волинській області перебувало виконавче провадження №42016924, з примусового виконання виконавчого листа Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 листопада 2009 року №2-4796/09 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВТБ Банк» заборгованості у розмірі 6 192 062,62 грн. та судових витрат у загальному розмірі 2 022,06 грн.

Постановою державного виконавця від 13 лютого 2014 року накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника. Відомості про вказане обтяження зареєстровані у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером 4713885 (спеціальний розділ).

В подальшому, постановою державного виконавця від 16 червня 2014 року виконавчий лист був повернений стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент винесення постанови), у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення (а.с.22).

Відомостей про повторне пред`явлення виконавчого листа стягувачем, або його правонаступником, матеріали справи не містять.

У жовтні 2021 року боржник зверталася до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), який є правонаступником Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Волинській області, з проханням зняти вищенаведений арешт у зв`язку з його неактуальністю, на що конкретної відповіді на отримала (а.с.17).

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

В першу чергу суд вважає необхідним визначитися, чи є в нього юрисдикція на розгляд цієї скарги.

Суд зазначає, що розділом VII ЦПК України передбачений порядок здійснення судового контролю за виконанням судових рішень.

Так, статтею 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

А у частині першій статті 448 ЦПК України передбачено, що скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Отже, позивач, як боржник у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення суду, яке ухвалено в порядку цивільної юрисдикції, реалізує своє право на оскарження постанови державного виконавця про накладення арешту на майно, або бездіяльності виконавцю стосовно не зняття такого арешту, шляхом звернення до суду, який видав виконавчий документ, з відповідною скаргою.

Звернення з вимогами про скасування арешту на майно в порядку позовного провадження можливе лише для осіб, які не є стороною виконавчого провадження (спадкоємців, іпотекодержателів, осіб, які вважають себе власниками майна тощо), адже такі вимоги будуть пред`являтися не в межах процедури контролю за виконанням судового рішення, а як різновид негаторного позову.

До подібного за змістом висновку стосовно підсудності та порядку розгляду спорів стосовно скасування арешту на майно за зверненням боржника у виконавчих провадження, дійшов і Верховний Суд у постанові від 02 січня 2020 року №201/10187/18.

Отже, заявник, як боржник у виконавчому провадженні, вірно звернувся до суду саме із скаргою в порядку розділу VII ЦПК України, а не з позовом.

Щодо доводів скарги по суті, суд зазначає таке.

Так, в матеріалах справи відсутні будь-які докази виділення в окреме виконавче провадження постанови про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору та здійснення за ним провадження. З відповіді Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), слідує, що всі виконавчі провадження стосовно неї завершені, а жодного відкритого виконавчого провадження немає.

Суд зауважує, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення виконавчого збору з боржника, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном, яке закріплено у статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В такому випадку, на думку суду, зважаючи на поведінку державного виконавця, який не здійснює виконавчого провадження з примусового виконання постанови про стягнення з боржника виконавчого збору, чим підтвердив відсутність з боку держави майнових претензій до боржника, а також відсутність протягом тривалого часу ініціативи стягувача у повторному пред`явленні виконавчого документу до виконання, слід задовольнити скаргу частково, а саме зобов`язати скасувати такий арешт.

У вимогах скарги про визнання протиправною бездіяльності державного виконавця стосовно не скасування арешту, суд відмовляє, оскільки будь-якого неправомірного діяння державний виконавець не вчинив, адже він не може самостійно скасувати арешт на майно, без відповідного судового рішення.

Також слід відмовити у задоволенні скарги в частині «зняття арешту з нерухомого майна», оскільки такого способу захисту порушеного права ч.2 ст.451 ЦПК України не передбачає. В даному випадку суд може захистити право заявника лише шляхом зобов`язання державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, усунути порушення (поновити порушене право заявника), про що він і постановляє цю ухвалу.

Керуючись ст. 451 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Скаргу задовольнити частково.

Зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) скасувати арешт нерухомого майна ОСОБА_1 , який накладений постановою заступника начальника Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Волинській області Самчука О.П. від 13 лютого 2014 року у межах виконавчого провадження №42016924, номер запису обтяження у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 4713885 (спеціальний розділ).

У задоволенні решти вимог скарги відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала у повному обсязі складена та підписана 24 березня 2022 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.Ф. Кирилюк