ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5964/22 Справа № 932/3942/20 Суддя у 1-й інстанції - Кондрашов І.А. Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.Ю., Макарова М.О.,

за участю секретаря судового засідання Лопакової А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Дніпровської міської ради в особі Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 06 липня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради, Дніпровської міської ради в особі Департаменту житлового господарства Дніпровського міської ради, про визнання наймачем житлового приміщення,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради, Дніпровської міської ради в особі Департаменту житлового господарства Дніпровського міської ради, про визнання наймачем житлового приміщення.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що він користується житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 , починаючи з 29 листопада 1990 року, від моменту народження і по цей час.

Квартира перебуває у комунальній власності.

Особовий рахунок був оформлений на дідуся позивача ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 померла бабуся позивача ОСОБА_3 . Позивач проживав у цій квартирі без реєстрації тривалий час.

На сьогоднішній день померли всі родичі позивача, а саме дід, бабця, батько та рідний брат батька, однак особовий рахунок не переоформлений на позивача. Він проживає у квартирі один. Вважає, що має всі права та обов`язки наймача, оскільки на законних підставах вселився до квартири, сплачує комунальні платежі, несе витрати на поточний ремонт, тому набув право користування цим житловим приміщенням.

Позивач звернувся з приводу переоформлення особового рахунку на своє ім`я, проте йому було відмовлено.

Враховуючи зазначене, позивач просив суд визнати наймачем житлового приміщення квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 06 липня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради, Дніпровської міської ради в особі Департаменту житлового господарства Дніпровського міської ради, про визнання наймачем житлового приміщення, задоволено.

Визнано ОСОБА_1 наймачем житлового приміщення, а саме квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнуто з Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840 гривень, 80 коп.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, Дніпровська міська рада звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що при винесенні рішення судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права, недостатньо повно досліджені письмові докази та дійсні обставини справи.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за потрібне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 на підставі ордеру № 425 серія 1, від 16 лютого 1978 року, виданого виконкомом Бабушкінської райради народних депутатів, було надано у користування квартиру, житловою площею 38,66 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 , із розрахунку на 4 члена сім`ї.

У квартиру були вселені члени сім`ї ОСОБА_2 , а саме ОСОБА_3 (жінка), ОСОБА_4 (син) та ОСОБА_5 (син).

Як вбачається з копії ОСОБА_6 картки, особовий рахунок був оформлений на ОСОБА_2 .

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2018 року встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_1 , серії НОМЕР_1 , виданого Шевченківським районним відділом державної РАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області, актовий запис № 2076, у графі «Батько» вказаний ОСОБА_5 .

Як вбачається зі свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого Шевченківським районним відділом державної РАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області, актовий запис № 1421, ОСОБА_5 (батько) помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого відділом реєстрації смерті Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 2322, ОСОБА_2 (дід) помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданого відділом реєстрації смерті Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис 5597, ОСОБА_3 (бабуся) померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно лікарського свідоцтва про смерть № 1920 від 14.09.2015 року, ОСОБА_4 (брат батька) помер ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Актом КП «Жилсервіс-2» від 23 січня 2018 року підтверджено, що ОСОБА_1 мешкає у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , з дня народження по теперішній час.

Позивач неодноразово звертався до КП «Жилсервіс-2» із заявами про переоформлення особового рахунку на своє ім`я, проте в усіх випадках заяви не були задоволені.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позивач вселився у спірне житлове приміщення, як член сім`ї наймача, який помер, а тому має право на визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача.

Проте, погодитися з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може, з наступних підстав.

Відповідно до частин першої та другої статті 61 статей 64 та 65 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач і члени його сім`ї.

Наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення, як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Частиною першою статті 106 ЖК України передбачено, що повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 11 липня 2012 року № 6-60цс12, у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (частини перша та друга статті 64 ЖК України). Крім того, особи, що вселилися в жиле приміщення, як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (частина друга статті 65 ЖК України).

При цьому, під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання.

Оскільки, відповідно до вимог закону вселення та проживання в квартирі може бути здійснено лише у встановленому порядку, членом сім`ї наймача, в розумінні частини другої статті 64 ЖК України, може бути визнано лише осіб, які вселилися у встановленому порядку та на відповідній правовій підставі постійно проживають в квартирі разом з наймачем.

Статтею 107 ЖК Української РСР визначено, що у разі вибуття наймача та членів його сім`ї, договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. У зв`язку зі смертю основного наймача, договір найму на квартиру підлягає оформленню на ім`я члена сім`ї, який має право користуватися квартирою.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності - достатніми. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.

Пленум Верховного Суду України в пункті 9 Постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникають в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз`яснив, що при вирішенні спорів про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи зареєстровані вони в даному жилому приміщенні, чи є зазначене приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, чи обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням та чи не зберігає ця особа за собою право власності чи користування іншим житлом.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 не було надано суду належних та допустимих доказів щодо наявності письмової згоди наймача ОСОБА_2 на його вселення, реєстрацію та проживання у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 .

Наймач квартири ОСОБА_2 який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , за життя не звертався до відповідних органів з питання реєстрації місця проживання позивача у спірній квартирі, а тому твердження ОСОБА_1 про постійне проживання у спірній квартирі саме зі згоди квартиронаймача, не підтверджується матеріалами справи, а тому відсутні правові підстави вважати, що останній набув права користування спірною квартирою у встановленому законом порядку.

Окрім того, згідно відповіді Шевченківської районної у місті Дніпрі ради від 27.02.2019 року за №Га-001, ОСОБА_1 повідомлено, що останнім надано не повний пакет документів, необхідних для зміни умов договору найму за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 38). Позивачем не надано доказів на підтвердження того, що останньому в установленому законом порядку, було відмовлено у визнанні його основним квартиронаймачем.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_1 не надано до суду доказів проживання у спірній квартирі, як члена сім`ї наймача, зареєстрованим у спірній квартирі він не був, питання про визнання за ним права користування жилим приміщенням під час життя основного наймача ОСОБА_2 не ставив, у зв`язку з чим у суду не має законних підстав визнавати ОСОБА_1 наймачем житлового приміщення.

Враховуючи зазначене, рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що відповідно п.2 ч.1 ст. 376 ЦПК України є підставою для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду з ухваленням нового рішення по справі про відмову в задоволенні заявлених позовних вимог.

На підставі ст. 141 ЦПК України, з позивача на користь апелянта підлягає стягненню сума судових витрат, сплачених при подачі апеляційної скарги в розмірі 1485 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дніпровської міської ради в особі Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради задовольнити.

Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 06 липня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради, Дніпровської міської ради в особі Департаменту житлового господарства Дніпровського міської ради, про визнання наймачем житлового приміщення відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Дніпровської міської ради в особі Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради судовий збір у розмірі 1485 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному поряду безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судді: