Справа № 344/5549/18
Провадження № 2/344/187/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді Антоняка Т.М.,

секретарів: Максимів Н.М., Стефанець Г.Я., Мрічко Н.І.,

представника позивача: Шургот О.В.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Івано-Франківську цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання недійсним свідоцтва на право власності на землю та державного акту, визнання права власності на землю,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернувся 26.04.2018 року до Івано-Франківського міського суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання недійсним свідоцтва на право власності на землю та державного акту, визнання права власності на землю.

Позивач свої вимоги мотивує тим, що його покійному батькові - ОСОБА_5 на підставі Державного акта про право власності на землю серії ІІ-ІФ № 029344 від 28.01.1998 року передано у приватну власність земельну ділянку, площею 0,0910 га, із цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, за адресою: АДРЕСА_1 . Підставою видачі державного акта було рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 26.12.1996 року № 415. Згадана земельна ділянка була передана в зв`язку з тим, що на ній знаходиться житловий будинок з господарськими будівлями, який теж належав ОСОБА_5 на підставі дублікату Свідоцтва про право власності на будинковолодіння, яке видане 07.07.2001 року Івано-Франківським МУЖКГ, згідно рішення виконкому Івано-Франківської міської ради від 07.09.1946 року за № 260. На підставі договору дарування, посвідченого 29.08.2001 року, ОСОБА_5 безоплатно передав у власність позивача згаданий житловий будинок АДРЕСА_1 . Вважає, що при вирішенні спору слід керуватися нормами діючого на той час Земельного кодексу України в редакції від 13.03.1992 року, ч. 1 ст. 30 якого передбачала, що при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить до нового власника в розмірах, передбачених ст. 67 цього Кодексу і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі - споруди. Також звернув увагу, що у зв`язку зі смертю батька, йому та його брату ОСОБА_1 , як спадкоємцям першої черги, було видано свідоцтво про право власності на спадщину, відповідно до якого їм передано у спільну власність, з розміром часток по 1/2 кожному земельну ділянку площею 0,0910 га із цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, за адресою: АДРЕСА_1 . У 2018 році позивачу стало відомо, що відповідачу ОСОБА_1 видано Державний акт на право приватної власності на частину спірної земельної ділянки ЯЕ № 845213. Підставою видачі такого державного акту слугувала технічна документація, в яку внесено неправдиві відомості, а саме невідомою особою внесено підпис позивача, як власника землі, зі згодою на її поділ в натурі та виділення частини землі у власність відповідача.

Ухвалою від 02 грудня 2021 року проведено заміну відповідача ОСОБА_1 його правонаступником, спадкоємцем ОСОБА_4 .

Відповідачем ОСОБА_1 подано відзив на позовну заяву, в якому він вказав, що позивачем не надано суду доказів, що видачу державного акту на право власності на землю здійснено з порушенням порядку і норм законодавства України, позивачем не наведено доказів того, що при переході права власності на житловий будинок у нього виникло право власності на земельну ділянку. У зв`язку із цим просив в задоволенні позову відмовити (а.с. 48-51).

14.01.20219 року позивач скористався своїм правом на подання відповіді на відзив (а.с. 62-64).

Представник позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримала у повному обсязі. Просила задовольнити позов. В подальшому представник позивача ОСОБА_6 подав клопотання про розгляд справи без участі позивача.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник в судовому засіданні вимоги позову заперечували.

ОСОБА_4 , який залучений ухвалою суду від 02 грудня 2021 року як правонаступник відповідача ОСОБА_1 , в судове засідання не прибув. Про час і місце розгляду справи повідомлений належно, про що в матеріалах справи наявні докази.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею ч. 1 ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що у приватній власності громадянина ОСОБА_5 перебувала земельна ділянка, площею 0,0910 га із цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, за адресою АДРЕСА_1 , на підставі Державного акта про право власності на землю серії ІІ-ІФ № 029344 від 28.01.1998 року (а.с. 12).

Одночасно ОСОБА_5 був власником житлового будинку, що знаходиться на вищевказаній земельній ділянці на підставі дублікату Свідоцтва про право власності на будинковолодіння, яке видане 07.07.2001 року Івано-Франківським МУЖКГ, згідно рішення виконкому Івано-Франківської міської ради від 07.09.1946 року за № 260.

29.08.2001 року ОСОБА_5 уклав з позивачем ОСОБА_3 Договір дарування, відповідно до якого передав останньому у власність вищезгаданий житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с. 13).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, що вбачається з копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 22.09.2003 року (а.с. 14).

05.04.2006 року державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори Стецьків М.І. ОСОБА_1 видано Свідоцтво про право на спадщину за законом серії ВСР № 872730, реєстраційний № 3-80 на спадкове майно: 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,0910 га, із цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 22).

Встановлено, що 09.07.2008 року ОСОБА_1 видано Державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 845213, що знаходиться по АДРЕСА_1 (а.с. 30). Підставою видачі вказаного державного акту слугувала технічні документація з поділу в натурі земельної ділянки, що перебувала у спільній власності ОСОБА_3 та ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 , внаслідок чого у приватну власність ОСОБА_1 виділено земельну ділянку площею 0,0434 га з кадастровим номером 08:007:0233.

Відповідно до висновку експерта, за результатами проведення почеркознавчої експертизи від 08.05.2019 року № 752/753/980/20-28, відповідно до якого підпис у графі «Я.Вань», що міститься в технічній документації, зокрема у плані підтвердження меж та в акті встановлення меж земельної ділянки в натурі виконано не ОСОБА_3 , а іншою особою.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 помер (а.с. 107).

З матеріалів копії спадкової справи № 32/2021, наданої приватним нотаріусом Косівського районного нотаріального округу Тонюк М.М., на виконання ухвали суду від 21 липня 2021 року, вбачається, що після смерті ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , до нотаріуса звертався ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , із заявою про прийняття спадщини (а.с. 143).

Також, 03.03.2021 року до приватного нотаріуса Тонюк М.М. звернулася із заявою ОСОБА_7 , яка відмовилася від прийняття спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_1 на користь сина ОСОБА_4 (а.с. 152).

Заявою від 09.04.2021 року ОСОБА_8 , поданою на ім`я приватного нотаріуса Тонюк М.М., відмовився від прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_1 на користь сина померлого ОСОБА_4 (а.с. 156).

Ухвалою від 02 грудня 2021 року проведено заміну відповідача ОСОБА_1 його правонаступником, спадкоємцем ОСОБА_4 (а.с. 165).

Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Згідно ч. 1 ст. 30 ЗК України, (в редакції від 13.03.1992 року, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить до нового власника в розмірах передбачених ст. 67 цього Кодексу і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі - споруди.

Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Згідно ч. 4 ст. 364 ЦК України договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Виходячи із змісту ст. 392 ЦК України право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Механізм відчуження речових прав на житловий будинок, будівлю, споруду та прав на земельну ділянку під ними визначений як у діючому національному законодавстві - в статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України, так і в законодавстві, що діяло на час виникнення спірних правовідносин ч. 1 ст. 30 ЗК України в редакції від 13.03.1992 року.

При застосуванні приписів вказаних норм у судовій практиці сформувався принцип єдності юридичної долі земельної ділянки разом зі збудованим на ній об`єктом нерухомого майна, в основу якого покладено слідування землі за об`єктом нерухомості у разі переходу права власності на такий об`єкт на підставі того чи іншого юридичного факту.

Так у постанові Верховного Суду України від 12.10.2016 року у справі №6-2225цс16 зроблено правовий висновок, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Частина перша статті 30 ЗК України в редакції від 13.03.1992 року закріплює принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За приписом цієї частини визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на відповідні житловий будинок, будівлю чи споруду.

З моменту переходу права власності на розташоване на земельній ділянці нерухоме майно до нового власника у правовідносинах користування земельною ділянкою, на якій знаходиться це майно, відбувається фактична заміна землекористувача: права й обов`язки землекористувача переходять до нового власника відповідного нерухомого майна (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 у справі № 263/6022/16-ц).

Такий підхід відображено у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 25.11.2019 у справі № 150/300/16, від 27.11.2019 у справі № 461/2328/16-ц, від 15.01.2020 у справі № 204/9373/14-ц, від 01.07.2020 у справі № 2-95/12, від 15.07.2020 у справі № 127/2061/16-ц.

Такий же принцип слідування юридичної долі земельної ділянки долі нерухомості застосовано у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 29.10.2019 у справі № 921/99/18, від 18.02.2020 у справі № 907/132/19, від 16.06.2020 у справі № 914/1101/19, від 23.06.2020 у справі № 910/14057/18.

Тобто, в національному законодавстві закріплено принцип слідування юридичної долі земельної ділянки долі розміщеного на ній об`єкту нерухомості, він є усталеним і в його основу покладено слідування землі за об`єктом нерухомості та його спрямованістю фактично є об`єднання юридичної долі двох окремих об`єктів нерухомості (земельної ділянки та житлового будинку, будівлі, споруди), які при тому є окремими нерухомими речами щодо кожної з яких передбачено окремий режим їх формування, реєстрації як об`єктів цивільних прав

З огляду на вказане, набуття різним власникам житлового будинку, будівлі, споруди або земельної із застосуванням принципу єдності юридичної долі земельної ділянки разом зі збудованим на ній об`єктом нерухомого майна, може розцінюватися як порушення права на мирне володіння майном через призму застосування статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Тому, суд приходить до висновку, що заявлений в цій справі позов власника житлового будинку спрямований на усунення перешкод в здійсненні ним права власності на це майно. Відповідно, після набуття позивачем права власності на такий житловий будинок, видача ОСОБА_1 Свідоцтва про право власності за законом від 05.04.2006 року, реєстраційний №3-800 та Державного акту на право власності на земельну ділянку ЯЕ № 845213 від 09.07.2008 року не може вважатися правомірною і такі правовстановлюючі документи підлягають скасуванню, а порушене право позивача підлягає визнанню.

Обгрунтованими також є доводи позивача стосовно неправомірності видання 09.07.2008 року ОСОБА_1 Державного акта про право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 845213, оскільки такий акт видано з порушенням ст.ст. 356, 358, 392 ЦК України, які регулюють правовий режим майна спільної часткової власності та порядок його поділу (виділу).

Судом встановлено, що згоди, в порядку, встановленому чинним законодавством України на поділ земельної ділянки, позивач не надавав, його підписи в технічній документації, яка виготовлялася на поділ земельної ділянки, виготовлені іншою особою.

Зважаючи на вщевстановлені обставини, наявні підстави для задоволення позову.

На підставі ст.ст. 328, 356, 358, 392, ЦК України та керуючись ст.ст. 12, 13, 16, 49, 82, 200, 206, 211, 247, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання недійсним свідоцтва на право власності на землю та державного акту та визнання права власності на землю - задовольнити.

Визнати недійсним Свідоцтво про право на спадщину за законом від 05.04.2006 року, реєстраційний номер 3-800, що видане ОСОБА_1 , в частині 1/2 земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори Стецьків М.І.

Визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку ЯЕ № 845213 від 09.07.2008 року, що виданий ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,0434 га, з кадастровим номером :08:007:0233, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_3 право власності в цілому на земельну ділянку, площею 0,0910 га, із цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Тарас АНТОНЯК

Повний текст рішення складено та підписано 29.07.2022 року.