Провадження № 22-ц/801/728/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ан О. В.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2022 рокуСправа № 127/34606/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Матківської М.В., Міхасішина І.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу №127/34606/21 за матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи Служби у справах дітей Вінницької міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 15 лютого 2022 року, яке ухвалене суддею Ан О.В. у Вінницькому міському суді Вінницької області, повний текст складено 15 лютого 2022 року,

в с т а н о в и в :

В грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , за участю третьої особи Служби у справах дітей Вінницької міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 11 січня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Залишаючи без руху позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу слід вказати місцезнаходження відповідача, так як довідкою наданою Департаментом адміністративних послуг Вінницької міської ради відомості відносно ОСОБА_2 відсутні, також позивачу необхідно залучити у якості третьої особи службу у справах дітей ї міської (селищної, районної) ради за місцем проживання дитини, для складення висновку та належного захисту прав неповнолітньої особи.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 15 лютого 2022 року позовну заяву передано на розгляд до Шаргородського районного суду Вінницької області.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції, виходив з того, відповідно до інформаційної довідки, яка видана Мурафською сільською радою Пеньківського старостинського округу Жмеринського району Вінницької області ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Враховуючи, що відповідач зареєстрована за вищезазначеною адресою і те, що до зміни адміністративного устрою Вінницької області населений пункт с. Пеньківка перебував у складі Шаргородського району Вінницької області, відповідно за правилами ст. ч.1 ст. 27 ЦПК України, територіальна підсудність розгляду справи відноситься до Шаргородського районного суду Вінницької області.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає ухвалу суду незаконною, постановленою з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просив ухвалу суду скасувати, а справу направити до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позовна заява підсудна Вінницькому міському суду Вінницької області, оскільки відповідач проживає в АДРЕСА_2 .

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду - без змін.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 23 березня 2022 року розгляд справи в апеляційній інстанції призначено без повідомлення учасників справи згідно ч.1 ст.369 ЦПК України.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , за участю третьої особи Служби у справах дітей Вінницької міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, Закону України «Про виконання рішень, застосування практики Європейського суду з прав людини», інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, який закріплений у п. 1 ст. 6 Конвенції, оскільки, за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Відповідно норм ЦПК України існує загальна підсудність справ за місцезнаходженням відповідача (ст. 27 ЦПК України), альтернативна підсудність за вибором позивача (ст.28 ЦПК України) та виключна підсудність (ст. 30 ЦПК).

За правилами загальної підсудності, ч. 1 ст. 27 ЦПК України встановлено, що позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

За правилами альтернативної підсудності, відповідно до ч. 1 ст. 28 ЦПК України, позови про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Частиною 9 статті 28 ЦПК України передбачено, що позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).

З матеріалів справи вбачається, що предметом позову у справі є усунення перешкод у спілкуванні з дитиною.

Зазначена категорія справ не передбачає ані альтернативної підсудності за вибором позивача, ані виключної, а тому позов має бути пред`явлено за загальним правилом, а саме за зареєстрованим місцем проживання відповідача або перебування відповідача.

При зверненні до Вінницького міського суду Вінницької області позивач керувався тим, що відомим йому місцем проживання відповідача є АДРЕСА_3 , що відповідає територіальній юрисдикції Вінницького міського суду Вінницької області та вимогам частини 1 статті 27 ЦПК України.

Відповідно до ст. 187 ч.6 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

Якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу (ч.9 ст. 187 ЦПК України).

Матеріали справи свідчать, що суд першої інстанції дотримався вимоги ст. 187 ч.6 ЦПК України, встановив місце реєстрації відповідача.

Відповідно до інформаційної довідки, яка видана Мурафською сільською радою Пеньківського старостинського округу Жмеринського району Вінницької області ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно положень п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, зокрема, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Встановивши, що відповідач зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , що до зміни адміністративного устрою Вінницької області населений пункт с. Пеньківка перебував у складі Шаргородського району Вінницької області, відповідно за правилами ст. ч.1 ст. 27 ЦПК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про передачу справи на розгляд до Шаргородського районного суду Вінницької області за територіальною підсудністю.

В ухвалі Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду № 569/15147/17 від 14.09.2020 суд зазначив, що тлумачення статті 29 ЦК України у поєднанні зі статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» у відповідній редакції та Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-XII дає підстави для висновку, що постійне місце проживання громадян України може бути підтверджено як відміткою у паспорті так і іншими документами згідно із статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

При цьому обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, зокрема, що його дитина ходить до дитячого садка у м. Вінниці, відповідно до наведених норм процесуального закону не впливають та не враховуються судом при визначенні підсудності у спорі.

Крім того, апеляційний суд не бере до уваги твердження позивача, що справа підсудна Вінницькому міському суду Вінницької області з підстав того, що відповідач працює на посаді касира в АТ «Ощадбанк» в м. Вінниці, оскільки зазначене не підтверджене належними та допустимими доказами.

Отже, доводи апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанції щодо підсудності справи не спростовують.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки вона є законною та обґрунтованою.

Інші твердження апелянта колегією суддів перевірені та визнані недоведеними та такими, що не впливають на законність оскаржуваної ухвали.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд. та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINAv. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСІІЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 15 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 30 березня 2022 року.

Головуючий Сопрун В.В.

Судді Матківська М.В.

Міхасішин І.В.