Постанова

Іменем України

05 вересня 2022 року

м. Київ

справа № 755/3436/20

провадження № 61-20476св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Пророка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Якименко Микола Миколайович, на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 18 травня 2021 року у складі судді Чех Н. А. та постанову Київського апеляційного суду від 11 листопада 2021 року у складі колегії суддів: Савченка С. І., Верланова С. М., Мережко М. В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

На обґрунтування позовних вимог вказував, що із 2017 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, який розірвано рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 06 лютого 2019 року.

Вказував, що йому належить за договором дарування квартира АДРЕСА_1 , в якій відповідачка зареєстрована, однак, починаючи із 25 липня 2018 року відповідачка у квартирі не проживає, її речі відсутні, витрат на комунальні послуги не сплачує.

У зв`язку з викладеним просив визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 18 травня 2021 року прийнята відмова ОСОБА_1 від позову і провадження у даній справі закрито на підставі пункту 4 частини першої статті 255 ЦПК України.

Цією ж ухвалою повернуто ОСОБА_1 судовий збір за подання позову у розмірі 420 грн та стягнено з позивача ОСОБА_1 на користь відповідачки ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу у розмірі 4 000 грн.

Задовольняючи заяву відповідача про відшкодування витрат на правничу допомогу в сумі 4 000 грн, суд виходив з того, що дана сума підтверджена документами, в яких є розрахунок послуг та їх вартість та підтвердження оплати вказаної суми відповідачем представнику.

При цьому врахував те, що відповідач та її представник 18 травня 2021 року прибули до суду для розгляду справи, однак розгляду справи не було у зв`язку з поданням позивачем заяви про відмову від позову. Суд також врахував те, що позивач більше року мав документально підтверджену інформацію про те, що відповідач знята з реєстраційного обліку у спірній квартирі з березня 2020 року, однак наполягав на розгляді цієї справи.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 11 листопада 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 18 травня 2021 року змінено, стягнено із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на правничу допомогу у розмірі 2 500 гривень.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що вирішуючи заяву ОСОБА_2 , суд першої інстанції обґрунтовано керувався положеннями частини третьої статті 142 ЦПК України.

Однак суд апеляційної інстанції не погодився із визначеною судом сумою відшкодування витрат на правничу допомогу у розмірі 4 000 грн, оскільки стягнення 1 500 грн за участь адвоката у судовому засіданні є безпідставним, бо сторони участі у справі 18 травня 2021 року не брали.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У грудні 2021 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Якименко М. М., звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій вказує, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з порушенням норм процесуального права, а тому просить скасувати вказані судові рішення в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_2 про стягнення витрат на правову допомогу.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що аналіз частини п`ятої статті 142 ЦПК України свідчить про те, що загальне правило щодо компенсації судових витрат у разі закриття провадження передбачає, що у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Таким чином, відповідачу слід було довести, а суду встановити, які саме необґрунтовані дії ОСОБА_1 були здійснені в ході розгляду справи та в чому вони полягали, зокрема, але не виключно: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - порушення прав та інтересів відповідача тощо.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 29 квітня 2021 року у справі № 520/3710/18, від 29 липня 2021 року у справі № 922/2017/17, від 18 червня 2019 року у справі № 922/3787/17, від 09 липня 2019 року у справі № 922/592/17, від 24 березня 2021 року у справі № 922/2157/20, від 21 січня 2020 року у справі № 922/3422/18, від 26 квітня 2021 року у справі № 910/12099/17, від 19 квітня 2021 року у справі № 924/804/20).

Однак, суд апеляційної інстанції не усунувши порушень допущених судом першої інстанції, зазначених вище правових висновків Верховного Суду, не врахував, а зосередившись на питанні розрахунку витрат на професійну правничу допомогу, помилково розглянули питання розподілу судових витрат, встановленими для розподілу судових витрат між сторонами справи, що має безумовним наслідком необхідність скасування касаційним судом оскаржуваних судових рішень в частині розподілу судових витрат.

Окрім вищезазначеного, замість того щоб застосувати висновок Верховного Суду викладений у постанові від 29 липня 2021 року № 922/2017/17, в якій суд здійснив розподіл судових витрат саме відповідно до норм, що стосуються закриття провадження у справі, суд апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові посилається на висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 08 червня 2021 року у справі № 550/936/18, відповідно до тексту якого взагалі не вбачається підтвердження аргументації суду апеляційної інстанції.

Аргументи інших учасників справи

Відзиву на касаційну скаргу не надходило.

Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 01 лютого 2022 року відкрито касаційне провадження та витребувано цивільну справу № 755/3436/20 з Дніпровського районного суду м. Києва.

У липні 2022 року до Верховного Суду надійшла справа № 755/3436/20.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд встановив, що 18 травня 2021 року, тобто в день постановлення судом ухвали, представником відповідачки ОСОБА_2 адвокатом Папазовою Г. А. подана заява про відшкодування судових витрат у розмірі 4 000 грн. До заяви додані належним чином оформлений ордер, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю та посвідчення адвоката, копія договору про надання правової допомоги, рахунок на оплату із зазначенням конкретних робіт та їх вартості, а також посвідчена квитанція про сплату відповідачкою витрат у розмірі 4 000 грн.

Як вбачається із рахунку на оплату, виданого АБ «Галини Папазової» від 13 травня 2021 року № 9, загальна сума 4 000 грн включає: ознайомлення адвоката з матеріалами та надання консультації 500 грн, підготовка письмових пояснень 2 000 грн (а. с. 99-102) та участь у судовому засіданні 18 травня 2021 року 1 500 грн.

Водночас судом встановлено, що у судовому засіданні 18 травня 2021 року сторони, в тому числі відповідачка та її адвокат, участі не приймали, що стверджується протоколом судового засідання від 18 травня 2021 року, згідно якого судом лише досліджені письмові заяви сторін (а. с. 110).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій відповідають вказаним вимогам закону.

Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваних судових рішень, обговоривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Доступ до суду є правом особи, гарантованим, зокрема, частиною першою статті 55 Конституції України, пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, частиною першою статті 4 ЦПК України.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Частинами першою-п`ятою статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

У статті 142 ЦПК України передбачено порядок розподілу витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року в справі № 550/936/18).

Загальне правило щодо розподілу витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду передбачено частиною третьою статті 142 ЦПК України, згідно з якою у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача.

Такий висновок міститься у постановах Верховного Суду: від 21 квітня 2021 року в справі № 199/9188/16-ц, від 07 липня 2021 року в справі № 554/4353/17).

Як вірно зазначено судом апеляційної інстанції, із рахунку на оплату, виданого АБ «Галини Папазової» від 13 травня 2021 року № 9 вбачається, що загальна сума 4 000 грн включає, ознайомлення адвоката з матеріалами та надання консультації 500 грн, підготовка письмових пояснень 2 000 грн та участь у судовому засіданні 18 травня 2021 року 1 500 грн.

Однак сторони, в тому числі відповідачка та її адвокат, у судовому засіданні 18 травня 2021 року участі не приймали, що стверджується протоколом судового засідання від 18 травня 2021 року, згідно якого судом лише досліджені письмові заяви сторін. А отже, стягнення судом витрат у розмірі 1 500 грн за участь адвоката в судовому засіданні є помилковим, оскільки вказана робота адвокатом не виконана.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції змінюючи в оскаржуваній частині ухвалу суду першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення із позивача на користь відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 2 500 грн.

Доводи касаційної скарги про те, що у відповідності до частини п`ятої статті 142 ЦПК України відповідачу слід було довести, а суду встановити, які саме необґрунтовані дії ОСОБА_1 були здійснені в ході розгляду справи та в чому вони полягали, є безпідставними, оскільки вказані у частині третій та у частині п`ятій статті 142 ЦПК України підстави відшкодування витрат на користь відповідача є різними за своєю правовою природою.

Тобто частина п`ята статті 142 ЦПК України вказує на можливість відшкодування понесених відповідачем витрат внаслідок необґрунтованих дій позивача незалежно від підстав закриття провадження (частина перша статті 255 ЦПК України).

Частиною третьою статті 142 ЦПК України визначено безумовне право відповідача на відшкодування витрат лише у одному випадку, а саме при відмові позивача від позову. Дане право відповідача є обов`язковим, виникає виключно у єдиному випадку закриття провадження, а саме при відмові позивача від позову, і ніяким чином не пов`язується із наявністю чи відсутністю необґрунтованих дій позивача, як помилково вважає представник позивача.

Посилання скаржника на висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 29 квітня 2021 року у справі № 520/3710/18, від 29 липня 2021 року у справі № 922/2017/17, від 18 червня 2019 року у справі № 922/3787/17, від 09 липня 2019 року у справі № 922/592/17, від 24 березня 2021 року у справі № 922/2157/20, від 21 січня 2020 року у справі № 922/3422/18, від 26 квітня 2021 року у справі № 910/12099/17, від 19 квітня 2021 року у справі № 924/804/20, є безпідставними, оскільки обґрунтування вказаних справ і справи, що розглядається є відмінними.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Якименко Микола Миколайович, залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду від 18 травня 2021 року у незміненій після апеляційного перегляду частині та постанову Київського апеляційного суду від 11 листопада 2021 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Петров

А. І. Грушицький

В. В. Пророк