Справа № 754/8319/21
У Х В А Л А

Іменем України

31 серпня 2022 року Деснянський районний суд міста Києва

у складі головуючого судді Гринчак О.І.

за участю секретаря судових засідань Чехун Ю.В.,

представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення коштів у сумі 20000,00 грн. на підставі розписки від 03 квітня 2021 року.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 01 червня 2021 року прийнято до розгляду вказану позовну заяву та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 05 липня 2021 року.

24 червня 2021 року до суду від представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Онищенка Тараса Олеговича надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Крім того, у відзиві на позовну заяву на підставі ст. 93 ЦПК України відповідач поставив 9 запитань позивачу.

05 липня 2021 року до суду від представника відповідача надійшло, зокрема, клопотання про зобов`язання позивача надати відповідь на поставлені питання про обставини, що мають значення для справи, в якому відповідач порушив перед позивачем 10 запитань.

У судове засідання 05 липня 2021 року позивач не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про розгляд справи повідомлявся належним чином.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 05 липня 2021 року клопотання представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Онищенка Тараса Олеговича про зобов`язання позивача ОСОБА_2 надати відповідь на поставлені питання про обставини, що мають значення для справи задоволено. Зобов`язано позивача ОСОБА_2 надати відповідь на поставлені у відзиві на позовну заяву питання про обставини, що мають значення для справи. Вказаною ухвалою встановлено ОСОБА_2 строк для надання таких відповідей до 01 вересня 2021 року.

Розгляд справи відкладено на 13 вересня 2021 року.

07 липня 2021 року до суду від представника позивача ОСОБА_2 адвоката Масехи Богдана Олеговича надійшла відповідь на відзив, у якій представник: просить визнати поважними причини пропуску процесуального строку, встановленого судом для подання відповіді на відзив та поновити ОСОБА_2 процесуальний строк подання відповіді на відзив; задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів.

Однак, у судове засідання сторони 13 вересня 2021 року не з`явилися. Позивач вимоги ухвали Деснянського районного суду міста Києва від 05 липня 2021 року не виконав, відповіді на поставлені відповідачем питання на підставі ст. 93 ЦПК України не надав, про відмову від надання відповіді на поставленні запитання суд не повідомив.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 13 вересня 2021 року продовжено стороні позивача ОСОБА_2 процесуальний строк на подання відповіді на відзив та прийнято відповідь на відзив до розгляду. У задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Онищенка Тараса Олеговича про застосування до позивача - ОСОБА_2 заходу процесуального примусу у виді штрафу у розмірі від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, за невиконання процесуальних обов`язків, покладених ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 05 липня 2021 року у справі № 754/8319/21 на позивача (за неподання належним чином оформленої відповіді на питання) відмовлено. Клопотання представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Онищенка Тараса Олеговича про повторне зобов`язання позивача ОСОБА_2 надати відповідь на поставлені питання про обставини, що мають значення для справи задоволено. Повторно зобов`язано позивача ОСОБА_2 надати відповідь на поставлені у відзиві на позовну заяву запитання про обставини, що мають значення для справи. Встановлено ОСОБА_2 строк для подання відповідей на запитання у формі заяви свідка до 01 листопада 2021 року.

Розгляд справи відкладено на 09 листопада 2021 року.

02 листопада 2021 року до суду від позивача надійшла заява свідка у порядку ст. 93 ЦПК України.

09 листопада 2021 року розгляд справи не відбувся з об`єктивних причин. Наступне судове засідання призначено на 09 грудня 2021 року.

У судове засідання 09 грудня 2021 року з`явився лише представник відповідача. У судовому засіданні оголошено перерву до 07 лютого 2022 року.

07 лютого 2022 року та 01 березня 2022 року розгляд справи не відбувся з об`єктивних причин. Наступне судове засідання призначено на 07 червня 2022 року.

У судове засідання 07 червня 2022 року з`явилися відповідач та його представник. Позивач до суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Розгляд справи відкладено на 31 серпня 2022 року.

У судове засідання 31 серпня 2022 року з`явився представник відповідача. Однак позивач повторно до суду не з`явився. З огляду на повторну неявку позивача у судове засідання представник відповідача просив залишити позов без розгляду.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи, позов залишається без розгляду.

Частиною п`ятою статті 223 ЦПК України передбачено, що у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач повторно не з`явився у судове засідання.

При цьому, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, зокрема, шляхом направлення судової повістки на адресу його зареєстрованого місця проживання ( АДРЕСА_1 ), проте поштове відправлення повернулась до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

З огляду на те, що 22.06.2022 на поштовому повідомленні проставлено відмітку «адресат відсутній за вказаною адресою», тобто за зареєстрованим місцем проживання позивача, в силу положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки позивачеві є 22.06.2022, та відповідно, він є повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Окрім того, Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).

Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Диспозитивність цивільного судочинства передбачає можливість учасників справи розпоряджатися своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зокрема право позивача у односторонньому порядку відмовитися від судового захисту заявленої ним вимоги.

Частинами першою-третьою статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Судом також враховано правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 21 вересня 2020 року у справі № 658/1141/18, згідно з якою системний аналіз наведених норм процесуального права (частин першої, другої, п`ятої статті 223 та пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України) свідчить про те, що законодавець диференціює необхідність врахування судом поважності/неповажності причин неявки позивача до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне. Тобто процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані з принципом диспозитивності цивільного судочинства, за змістом якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд залишає позовну заяву без розгляду. Зазначена норма дисциплінує позивача як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він може подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.

Таким чином, згідно з вимогами ЦПК України суд не зобов`язаний з`ясовувати причини повторної неявки в судове засідання належним чином повідомленого позивача і у випадку повторної неявки позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Правове значення в такому випадку має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання ним заяви про розгляд справи за його відсутності.

У рішеннях від 28 жовтня 1998 у справі «Осман проти Сполученого королівства» та від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Вказаними рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» ЄСПЛ вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Як вбачається із матеріалів справи, предметом даної справи є стягнення боргу на підставі розписки на суму 20 000,00 грн. від 03.04.2021.

Представник відповідача у відзиві вказує, що між позивачем та відповідачем не існувало договору позики, оскільки розписка написана не внаслідок реального отримання грошових коштів у борг, а внаслідок відносин, які виникли між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у зв`язку з тим, що останній потрапив у дорожньо-транспортну пригоду 03.04.2021, тобто розписка була написана для забезпечення виконання з відшкодування шкоди, а не дійсного укладення договору позики.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 11 червня 2021 року у справі № 753/11670/17, розглядаючи аналогічну справу зазначив, що досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. За своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Відповідно до приписів частин першої-четвертої статті 128 ЦПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.

Суд зауважує, що у цій справі позивач викликався до суду саме судовими повістками про виклик до суду, а не судовими повістками-повідомленнями про розгляд справи, відповідно явка позивача до суду була обов`язковою, однак позивач до суду не з`явився, причин неявки не повідомив. Окрім того, позивач до матеріалів справи не надав оригіналу розписки, і в судове засідання не з`явився, і не надав для огляду оригіналу розписки.

Зважаючи, що належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання, не повідомив про причини неявки, і його нез`явлення перешкоджає розгляду справи, суд вважає, що наявні підстави для залишення позову без розгляду.

У зв`язку з наведеним, залишення позову без розгляду, як це передбачено законом, а саме п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Суд роз`яснює, що відповідно ч. 2 ст. 257 ЦПК України особа, заяву якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Керуючись ст. 2, 13, 223, 257, 260, 261, 353, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 08.09.2022.

Суддя Деснянського районного

суду міста Києва Оксана ГРИНЧАК