Справа № 369/2427/22
Провадження №4-с/369/56/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.08.2022 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Янченко А.В.,

при секретарі судового засідання Безкоровайній М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві скаргу адвоката Івасина Олександра Романовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на постанову державного виконавця про стягнення виконавчого збору, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернулася до суду зі скаргою у якій просив: визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця від 15.03.2021 року про стягнення виконавчого збору.

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04.11.2021 року скасовано заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27.05.2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Житомирської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за Кредитним договором № 014/7336/73/102445 від 05.01.2007 року в загальному розмірі 654 995,01 грн, яка складається із заборгованості по кредиту в розмірі 10562,79 доларів США, що еквівалентно 116 589,60 грн, заборгованості по відсоткам 7 611,84 доларів США, що еквівалентно 120049,09 грн, нарахованої пені за прострочення тіла кредиту та відсотків по кредиту в розмірі 368 356,32 грн.

У провадженні Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебувало відносно ОСОБА_1 декілька виконавчих проваджень № 51455642, 64852546, 64825413, причиною яких стало зазначене вище рішення суду.

Боржник направив клопотання про закінчення зазначених вище виконавчих проваджень (вхідний номер 22932 від 23.11.2021 року), проте в порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» головний державний виконавець Стебловська Ю.О. жодних дій не вчинила, виконавчі провадження № 51455642, 64852546, 64825413 не закінчила, арешт не припинила, а з пенсії боржника продовжують вираховуватися грошові кошти.

04.02.2022 року з рахунку боржника було списано 66 937,50 грн згідно виконавчого документа № 51455642 від 15.03.2021 року.

У телефонній розмові з державним виконавцем стало відомо, що на підставі скасованого заочного рішення їй був пред`явлений виконавчий лист. В рамках виконавчого провадження № 51455642 нею була видана постанова про стягнення виконавчого збору. В подальшому виконавче провадження № 51455642 нею була видана постанова про стягнення виконавчого збору. В подальшому виконавче провадження № 51455642 було закрите за відсутністю у боржника коштів, проте суму виконавчого збору державний виконавець стягнула.

При цьому державному виконавцю було достеменно відомо, що заочне рішення від 27.05.2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Житомирської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за Кредитним договором № 014/7336/73/102445 від 05.01.2007 року в загальному розмірі 654 995,01 грн, яка складається із заборгованості по кредиту в розмірі 10562,79 доларів США, що еквівалентно 116589,60 грн., заборгованості по відсоткам 7 611,84 доларів США, що еквівалентно 120049,09 грн., нарахованої пені за прострочення тіла кредиту та відсотків по кредиту в розмірі 368356,32 грн було скасоване.

Скаржник відзначає, що фактично рішення суду не було виконане державним виконавцем, а тому і сума виконавчого збору не може бути стягнута.

16.02.2022 року Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області відкрито провадження у справі.

Сторони в судове засідання не з`явилися.

У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Судовий контроль за виконанням судових рішень, ухвалених відповідно до ЦПК України, здійснюється відповідно до розділу VІІ Цивільного процесуального кодексу України (ст. ст. 447-453).

Згідно зі ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно із ч. 1 ст. 448 ЦПК України, скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Статтею 449 ЦПК України передбачено, що скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Щодо вимог заявника про визнання протиправними дій державного виконавця та скасування постанови державного виконавця від 15.03.2021 року про стягнення виконавчого збору суд зазначає наступне.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02.06.2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

При визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Згідно із частиною першою статті 1 Закону «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом пункту 5 частини першої статті 3 Закону «Про виконавче провадження» постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є окремими виконавчими документами.

Тобто примусовому виконанню підлягають не лише виконавчі документи, видані судами в передбачених законом випадках на виконання судових рішень, але й постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу.

Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно із частиною першою статті 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК України з особливостями, встановленими статтею 450 цього Кодексу, за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються.

За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу (частина перша статті 451 ЦПК України).

Отже, як право на звернення зі скаргою, так і порядок її розгляду та постановлення ухвали пов`язані з наявністю судового рішення, ухваленого за правилами ЦПК України, та його примусовим виконанням.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Частиною першою статті 287 КАС України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Крім загального порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, визначеного наведеними нормами процесуального законодавства, відповідні спеціальні норми встановлені й Законом України «Про виконавче провадження», згідно із частиною першою статті 74 якого рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Водночас частиною другою статті 74 зазначеного Закону передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

З урахуванням вищенаведеного можна зробити висновок, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

Аналогічний висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 06.06.2018 року (справа № 127/9870/16-ц), від 30.01.2019 року (справа № 161/8267/17), 03.04.2019 року (справа № 370/1034/15-ц) та інших.

За положеннями п. 1 ч. 1 ст.255 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За наведених обставин провадження за скаргою адвоката Івасина Олександра Романовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на постанову державного виконавця про стягнення виконавчого збору підлягає закриттю, оскільки розгляд таких вимог віднесено до юрисдикції адміністративних судів, скарга в цій частині не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. ст. 255, 260, 261, 447-452 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження за скаргою адвоката Івасина Олександра Романовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на постанову державного виконавця про стягнення виконавчого збору - закрити.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.В. Янченко