печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2022 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Литвинової І. В.,

при секретарі судового засідання - Орел А. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності і ділової репутації, визнання інформації недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права,

ВСТАНОВИВ:

I. Позиції учасників справи.

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив визнати недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права позивача, інформацію, поширену відповідачем ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом написання на плакатах: «ІНФОРМАЦІЯ_3», « ОСОБА_3 поверни вкрадене», « ІНФОРМАЦІЯ_1 », « ІНФОРМАЦІЯ_2 », стягнути судовий збір у розмірі 908, 00 грн. В обґрунтування позову зазначено, що вказаного дня за місцем роботи позивача у м. Києві по провулку Госпітальному фізичні особи у публічний спосіб вчинили дії, що зашкодили честі та діловій репутації позивача. Зокрема, тримаючи плакати з написами « ІНФОРМАЦІЯ_3», « ОСОБА_3 поверни вкрадене», « ІНФОРМАЦІЯ_1 », « ОСОБА_3 корупціонер та збочинець», вказані особи довели до відома необмеженого кола осіб заздалегідь недостовірні відомості, що спричинили шкоду честі та діловій репутації позивача. Особою, яка безпосередньо організувала, керувала діями та сама вчинила дії, спрямовані на спричинення шкоди честі та діловій репутації позивача, на думку позивача, є ОСОБА_2 , який весь час перебував за місцем вчинення правопорушення щодо честі позивача і також особисто висловлював щодо останнього неправдиві відомості, що шкодять його честі. Окрім цього, зазначено, що у позивача відсутні будь-які притягнення до кримінальної відповідальності з будь-яких підстав за будь-якими кримінальними правопорушеннями та проступками.

Позивач вважає, що твердження відповідача відносно позивача формують негативну громадську думку, руйнують його імідж та репутацію, а відтак є такими, що порушують право позивача на повагу до його честі, гідності та ділової репутації.

Від відповідача до суду відзив не надходив.

II. Процесуальні дії та рішення суду.

10 серпня 2022 року до Печерського районного суду м. Києва, на виконання ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 17 січня 2022 року, надійшла вказана позовна заява, для розгляду якої, у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), визначено суддю та передано, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

15 серпня 2022 року ухвалою судді у справі відкрито провадження для розгляду справи у спрощеному порядку без виклику сторін у судове засідання.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.

III. Фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 у позовній заяві вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: АДРЕСА_1, де розташоване його місце роботи, ОСОБА_2 та інші особи, шляхом написання на плакатах: «ІНФОРМАЦІЯ_3», « ОСОБА_3 поверни вкрадене», « ІНФОРМАЦІЯ_1 », « ІНФОРМАЦІЯ_2 », порушили його особисті немайнові права.

IV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін.

Основним Законом України проголошено найвищою соціальною цінністю людину, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпеку, кожен має право на повагу до його гідності (ст.ст. 3, 28 Конституції України).

Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно з частиною другою та третьою статті 34 Конституції України і статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб.

Статтею 201 Цивільного кодексу України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

Відповідно до статті 297 Цивільного кодексу України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно із статтею 299 Цивільного кодексу України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. Під діловою репутацією розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.

Згідно з статтею 200 Цивільного кодексу України та статтею 1 Закону України «Про інформацію», інформація - це документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що мали або мають місце в суспільстві, державі та навколишньому середовищі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що передбачено частиною другою ст. 77 ЦПК України.

Згідно з частиною першою статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Таким чином, доказуванням є процесуальна і розумова діяльність суб`єктів доказування, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів; докази і доказування виступають процесуальними засобами пізнання в цивільному судочинстві.

Процес доказування (на достовірність знань про предмет) відбувається у межах передбачених процесуальних форм і структурно складається з декількох елементів або стадій, які взаємопов`язані й взаємообумовлені. Виділяються такі елементи: твердження про факти; визначення заінтересованих осіб щодо доказів; подання доказів; витребування доказів судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі; дослідження доказів; оцінка доказів.

Так, позивачем було пред`явлено вимоги про визнання недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права, інформацію, поширену, на його переконання, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом написання на плакатах: «ІНФОРМАЦІЯ_3», « ОСОБА_3 поверни вкрадене», « ІНФОРМАЦІЯ_1 », « ІНФОРМАЦІЯ_2 », і у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовується така вимога.

Дослідженням доказів, які містяться у матеріалах справи, не встановлено підтвердження тих фактичних обставин, на які посилається позивач, обґрунтовуючи свій позов, зокрема, з поданих разом з позовною заявою фотоматеріалів неможливо встановити місце і час фотографування, осіб, які зафіксовані на цих фото, й чи існує причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача та шкодою, яку, на думку позивача, йому було завдано. Будь-яких інших доказів, у розумінні положень Глави 5 ЦПК України, на підтвердження позову матеріали справи не містять, і відповідно, доказів, що відповідач вчинив дії, які порушували особисті немайнові права позивача, суду не надано.

Окрім цього, суд зауважує на положеннях частини другої статті 83 ЦПК України, згідно з якою, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. В той же час, посилаючись на наявність відеозаписів, на яких зафіксовано, за твердженням позивача, як відповідач особисто повідомляє про свої дії, спрямовані на завдання шкоди честі, гідності та ділової репутації шляхом поширення неправдивих негативних відомостей про ОСОБА_1 , такі записи разом з позовною заявою не подано.

Тобто сторона позивача не скористалась своїм правом та не виконала свій обов`язок, що полягає у поданні доказів.

При дослідженні судом доказів, він має за мету одержання необхідного їх обсягу, для вирішення справи висновку про їх реальне існування, проте такого реального існування судом при розгляді даної справи встановлено не було.

Особливість по доказуванню полягає в тому, що воно виступає як право і обов`язок осіб, які беруть участь у справі. Вони мають право подавати докази, брати участь в їх дослідженні, давати усні і письмові пояснення судові, подавати свої доводи, міркування та заперечення, тобто мають право на доказування.

Сторони, подаючи докази, реалізують своє право по доказуванню і одночасно виконують обов`язок по доказуванню. Обов`язок по доказуванню покладається на того, хто звернувся за захистом до суду.

Право доказування виступає як можливість подання доказів, участь в їх дослідженні, попередній оцінці та гарантується сукупністю процесуальних засобів і реалізується по волі заінтересованих осіб особисто або за допомогою суду у відповідності з своїми інтересами та вибором способу поведінки.

Обов`язок по доказуванню полягає у необхідності виконання комплексу відповідних дій, який гарантується настанням несприятливих правових наслідків у випадку їх невиконання, зокрема, відмовою суду визнати наявність юридичного факту у разі невиконання стороною обов`язку по його доказуванню; якщо позивач не доведе підставу вимоги, то в позові належить відмовити.

Невиконання обов`язку по доказуванню для сторін й інших суб`єктів правового спору матиме матеріально-правові і процесуально-правові наслідки.

Обов`язок довести факт завдання моральної шкоди, того, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права покладається на позивача.

За положеннями ЦПК України, рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях; суд приймає до уваги докази, які відповідають принципам належності, допустимості, достатності і достовірності.

У даному випадку до суду не подані належні докази, що містять інформацію щодо предмета доказування, за таких умов заявлений позов не підлягає до задоволення як необґрунтований.

V. Розподіл судових витрат.

Згідно з положеннями статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, також не підлягає стягненню судовий збір, який було сплачено позивачем при поданні позову до суду.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

На підставі положень статті 141 ЦПК України, у разі відмови у задоволенні позову судові витрати, у тому числі судовий збір, покладається на позивача.

На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі, керуючись

ст. ст. 3, 8, 21, 22, 24, 34, 35, 55, 61, 129, 129-1 Конституції України,

ст.ст. 1-23, 201 Цивільного кодексу України,

ст.ст. 1-95, 137-141, 259, 263-265, 268, 273, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності і ділової репутації, визнання інформації недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва.

Суддя І. В. Литвинова