Справа № 303/3235/21
номер рядка стат. звіту - 63
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

29 березня 2022 року м.Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в особі : головуючого-судді Монич В.О.

при секретарі Годьмаш О.В.

Справа №303/3235/21

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Мукачево цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод користування житловим приміщенням та вселення, -

ВСТАНОВИВ:

19.04.2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просить зобов`язати ОСОБА_2 не чинити їй перешкод у проживанні в житловому будинку та користуванні цим житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_1 та вселення її в будинок.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивач з 28.04.2007 року перебувала у шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу у подружжя двоє дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . За час спільного проживання, у 2018 році, подружжям побудовано будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , який було зареєстровано на відповідача. У вказаному будинку вони мешкали всією сім`єю. Після звернення позивача до Мукачівського міськрайонного суду з позовом про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя, відповідач подав зустрічний позов про визначення місця проживання дітей. А раніше відповідач забрав старшу доньку проживати з собою, а позивач була змушена переїхати проживати до своїх батьків, так-як відповідач змінив всі замки на будинку і перешкоджає їй користуватися житловими приміщеннями. Вказаний факт було зафіксовано працівниками поліції. Після цього, органом опіки та піклування було винесено рішення згідно якого позивач разом з дітьми мала проживати в спірному будинку і відповідач надав ключі від будинку і вони декілька днів проживали в спірному будинку разом. Однак, через декілька днів відповідач спровокував ситуацію після якої позивач разом з дітьми вночі змушена була поїхати до батьків. На наступний день замки на будинку було змінено знову. Така ситуація негативно впливає на дітей, оскільки рідні сестри не можуть бачитися, спілкуватися та гратися разом.

Відповідно до ч.2-6 ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).

З огляду на предмет позову, зокрема, те що дана справа є малозначною справою і ціна позову не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, яка підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Обставини справи, що згідно ч.3 ст.274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку.

Враховуючи викладене, Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.05.2021 року, суд вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

01.06.2021 року відповідачем подано відзив на позов в якому просив в задоволенні позову відмовити, посилаючись недоведеність вимог позивача та відсутність належних та допустимих доказів. Зазначив, що позивачем не надано доказів того де вона на даний час проживає та в чому саме з боку відповідача чиняться перешкоди у користуванні нею житловим будинком

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи по суті без фіксування судового процесу.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебувають в зареєстрованому шлюбі з 28.04.2007 року (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 , видане Мукачвським відділом РАЦС Мукачівського міськрайонного управління юстиції).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 140575628, житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить ОСОБА_2 , підстава виникнення права власності - рішення виконавчого комітету місцевої Ради депутатів № 279 від 25.09.2018 року, декларація про готовність об`єкта до експлуатації ЗК № 06 від 22.08.2018 року, технічний паспорт № 16791 від 04.07.2018 року.

Відповідно до 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначену позицію висловлено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 21.11.2018 року в справі № 372/504/17.

Тобто, ВС відновив абсолютну презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. ч.4 ст.41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Згідно ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст.310 ЦК України фізична особа має право на місце проживання. При цьому відповідно до ст.391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Позивач посилається на те, що за час шлюбу подружжям було збудовано будинок за адресою АДРЕСА_1 , в якому з 2018 року позивач разом з відповідачем та двома неповнолітніми дітьми проживали разом. Вказана обставина відповідачем не оспорюється.

Позивачем ставиться вимога про зобов`язання відповідача не чинити їй перешкод у проживанні в житловому будинку та користуванні цим житловим приміщенням і вселення її в будинок.

Разом з цим, позивач вказує на те, що органом опіки та піклування було винесено рішення згідно якого позивач разом з дітьми мала проживати в спірному будинку, на підтвердження чого, позивачем надано витяг з протоколу № 4 засідання комісії з питань захисту прав дитини від 17.02.2021 року.

В позовній заяві позивач посилається на те, що відповідач змінив всі замки на будинку і перешкоджає їй користуватися житловими приміщеннями, зазначає, що вказаний факт було зафіксовано працівниками поліції.

Крім цього, на підтвердження факту ухилення відповідача від виконання рішення органу опіки та піклування від 17.02.2021 року, позивачем подано довідку № 31026/0/99-21 від 02.12.2021 року, згідно якої позивач разом з донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає за адресою АДРЕСА_1 .

Виходячи з визначеного статтею 13 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно, право особи звернутися до суду з самостійно визначеними позовними вимогами узгоджується з обов`язком суду здійснити розгляд справи в межах таких вимог. Вихід за межі позову можливий у виняткових випадках, зокрема, коли повний та ефективний захист прав, свобод та інтересів неможливий у заявлений позивачем спосіб. Такий вихід за межі позовних вимог має бути пов`язаний із захистом саме тих прав, свобод та інтересів, щодо яких подана позовна заява (постанова Верховного Суду від 24 вересня 2019 року у справі № 819/1420/15).

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

З огляду на вищенаведене, беручи до уваги те, що позивач, як співвласниця майна скористалася своїм правом на звернення до суду за захистом свого майнового права шляхом вселення її в будинок, враховуючи доведеність вчинення відповідачем перешкод у користуванні спільним будинком, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір.

Керуючись ст.ст.12, 13, 77, 80, 81, 89, 258-259, 263-265, 354 ЦПК України, ст.ст.369, 405 ЦК України, ст.60 СК України, суд, -

УХВАЛИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканця АДРЕСА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мешканці АДРЕСА_1 у проживанні в житловому будинку та користуванні цим житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 та вселити ОСОБА_1 в будинок.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканця АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мешканці АДРЕСА_1 судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп..

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляцйної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , мешканка АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Повний текст рішення виготовлено 04.04.2022 року.

Головуючий В.О. Монич