Справа № 331/1337/22
Провадження № 2/331/1289/2022
23 вересня 2022 року м. Запоріжжя
Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі
головуючого судді: Жукової О.Є.
за участю секретаря: Мироненко О.В.
передставника позивача: Вертелецької Т.В.
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням ,
Позивач 26.05.2022 звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_2 , в якому просив визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що вона є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач, який є її онуком, у вказаній квартирі не проживає з червня 2019 року без поважної причини , житлово- комунальні послуги не сплачує , чим порушує її права.
Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 07 червня 2022 року провадження по справі відкрито, визначено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.
У вступному слові представник позивача позов підтримала, наполягала на його задоволенні.
Відповідач ОСОБА_2 , належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, до судового засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив , відзив на позов не надав, в зв`язку з чим на підставі ч.3 ст. 223, ч.1 ст. 280 ЦПК України справу розглянуто у відсутність відповідача на підставі доказів наявних в матеріалах справи.
Суд, вислухавши вступне слово представника позивача,дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, приходить до наступних висновків.
Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.
Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Статтею 156 Житлового кодексу України (далі - ЖК України) передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом із ним у будинку (квартирі), що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Згідно з положеннями статті 405 Цивільного кодексу України (далі - ЦК УКраїни) члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статті 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік.
Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил статті 212 ЦПК України щодо оцінки доказів.
В ході розгляду справи встановлено, що позивачу на праві власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджено договором № 3751.К купівлі-продажу нерухомості від 01 серпня 1996 року.
Відповідач ОСОБА_2 згідно Витягу з реєстру територіальної громади міста Запоріжжя щодо реєстрації місця проживання фізичної особи зареєстрований в спірному житлі.
На підтвердження факту не проживання ОСОБА_2 в спірному житлі з червня 2019 року, позивач ОСОБА_1 посилається на акт обстеження квартири від 18 травня 2022 року.
Відповідно до ст. 4 ч. 1 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно із ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків.
У ч. 1 ст. 77 ЦПК України зазначено, що належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до ч. 1 ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, що зазначено у ч. 1 ст. 81 ЦПК України.
Згідно із ч. 5 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґуртуватися на припущеннях.
В акті від 18 травня 2022 року, складеним громадянами ОСОБА_3 , ОСОБА_4 за наслідком обстеження квартири , зазначено, що ОСОБА_2 не проживає в квартирі АДРЕСА_2 з літа 2019 року.
Таким чином встановлено, що в даному акті містяться відомості, які отримані зі слів інших осіб. В акті зазначено прізвища свідків, які надали відомості: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ..
Відповідно до ч. 1 ст. 90 ЦПК України, показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи.
Згідно із ст. ч. 1 ст. 91 ЦПК України, виклик свідка здійснюється за заявою учасника справи.
У відповідності із ст. 229 ЦПК України суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянуті речові докази.
Представник позивача ОСОБА_5 в судовому засідання клопотання про виклик свідків не заявляла, вважає, що всі докази є в справі.
На підставі наведеного, суд не може прийняти до уваги наданий доказ, а саме акт від 18 травня 2022 року, оскільки він є недопустимим доказом виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що Акт складено особами , про допит яких в якості свідків не було заявлено в судовому засіданні, тому суд позбавлений можливості безпосередньо дослідити докази, а саме допитати свідків, які зазначені в Акті від 18 травня 2022 року для підтвердження відомостей, що в ньому зазначені.
Також позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту відсутності відповідача за місцем реєстрації проживання з 2019 року, як зазначено у позові.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.
Таким чином встановлено, що позовні вимоги є необґрунтованими, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження підстав позову, тому в задоволенні позову слід відмовити.
Керуючись 3,4,11-13, 19, 259, 263, 265 , 279 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ :
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст судового рішення складений 23 вересня 2022 року.

Суддя: О.Є. Жукова