справа № 208/2211/22
№ провадження 2-о/208/60/22
РІШЕННЯ

Іменем України

19 липня 2022 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: Головуючого судді - Похвалітої С.М., за участю секретаря судового засідання Грищенко О.Л., заявника ОСОБА_1 , представника міграційної служби ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Заводський районний відділ у місті Кам`янському Головного Управління в Дніпропетровській області Державної міграційної служби України про встановлення факту постійного проживання на території України,-

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України.

В обґрунтування заяви зазначив, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Єрмак Павлодарської області Казахської РСР. У 1970 р. переїхав разом з батьками у с. Надеждівка Арцизького району Одеської області, де проживав до 1981 р, до того часу як померли батьки. Після їх смерті над ним взяла опіку тітка, яка привезла ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Кам`янське (Дніпродзержинськ) Дніпропетровської області, за адресою: АДРЕСА_1 , де він був зареєстрований з 14 травня 1982 р. по 12 січня 1987 р.

11 грудня 1984 р. він отримав паспорт громадянина СРС серії НОМЕР_1 , виданий Брежнєвським РВВС м. Дніпродзержинська.

15 квітня 1986 р. був засуджений народним судом Брежнєвського району і відбув покарання у вигляді реального позбавлення волі строком на 2 роки.

Після звільнення з місця позбавлення волі, у 1988 р. одружився, а ІНФОРМАЦІЯ_3 у нього народилась донька ОСОБА_3 .

Його родина з 22.01.1988 р. по 01 02.1992 р. постійно проживала за адресою: АДРЕСА_2 у квартирі, яка належить матері його дружини.

В цей період часу він від`їжджав на заробітки у м. Тюмень, Росія де заробляв на придбання житла для своєї родини.

У грудня 1991 р. він придбав житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_3 , де 24 січня 1992 р. був зареєстрований та проживав зі своєю сім`єю.

В зв`язку з тим, що сімейні відносини не склались, їх шлюб дуло розірвано, квартира продана, та його було знято з реєстраційного обліку.

В подальшому він неодноразово був засуджений за вчинення злочинів, останній раз 04.03.2014 р. Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області до 5 років 6 місяців позбавлення волі.

18.12.2018 р. був звільнений по відбуттю строку покарання, після звільнення проживав у винайманий квартирі за адресою: АДРЕСА_4 .

У квітні 2019 р. був загублений його паспорт громадянина СРСР, по що повідомив в органи поліції і у подальшому, 20 06.2019 р. адміністратором Центру надання адміністративних послуг м. Кам`янське «Міський центр муніципальних послуг» був притягнутий до адміністративної відповідальності за втрату паспорта.

У січня 2020 р. заявник звернувся до Заводського районного відділу у м. Кам`янському Головного управління Державної міграційної служби України Дніпропетровської області з заявою про документування паспортом України у вигляді ID-картки, у зв`язку з втратою паспорту зразка 1974 р., але відповідною Заводського районного відділу у м. Кам`янському Головного управляння Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області від 11.02.2020 р. йому було відмовлено у видачі паспорта громадянина України, оскільки не підтверджено факт його постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 р., або факт його постійного проживання на території України станом на 13.11.1991 р.

На сьогодні він не має можливості реалізувати свої майнові та немайнові права, тому звернувся до суду та просить встановити факт того, що він постійно проживає на території України станом на 24 серпня 1991 р по теперішній час.

В судовому засіданні заявник заяву про встановлення факту постійного проживання на території України підтримав, просив задовольнити.

Представник Головного управління державної міграційної служби України у Дніпропетровській області Берковська Л.Г. в судовому засіданні проти задоволення заяви ОСОБА_1 не заперечувала.

Суд, вислухавши учасників судового процесу, вивчивши надані суду докази прийшов до наступного.

Згідно довідки про звільнення вбачається що ОСОБА_1 народився м. Єрмак Павлоградської області Казахської РСР, громадянин України (а.с.6).

Відповідно до копії довідки про місце реєстрації місця проживання ОСОБА_1 був зареєстрований з 14.05.1982 р. по 12.01.1987 р. за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.12).

Згідно копії довідки про реєстрацію місця проживання особи від 20.06.2019 р. ОСОБА_1 був зареєстрований з 24.01.1992 р. за адресою АДРЕСА_5 , паспорт серії НОМЕР_2 виданий Брежнєвським РВВС м. Дніпродзержинська від 11.12.1984 р. (а.с.8)

Відповідно до Акту проживання від 09.11.2021 р. «Моноліт-2016» та довідки про реєстрацію місця проживання особи ОСОБА_1 дійсно проживав з 22.01.1988 р. по 01.02.1992 р. за адресою: АДРЕСА_6 (а.с.9, 13).

Відповідно до довідки № 001145264 від 09.11.2021 р. квартиронаймачем за адресою: АДРЕСА_6 є ОСОБА_4 (а.с.10-11).

Відповідно до ч 2 ст. 315 Цивільно- процесуального кодексу України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. При цьому передбачає можливість встановлення інших фактів, прямо не перелічених у частині першій статті 315 ЦПК України, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (постанова ВС від 22. серпня 2018 року у справі № 363/214/17-ц).

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону № 2235-ІІІ громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України є підставою для оформлення належності до громадянства України.

Згідно п.п.а п.7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року за № 215/2001 , встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР , які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку , що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року.

Пунктом 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Отже встановлення судом факту постійного проживання заявника на території України станом на 24 серпня 1991 року, який має юридичне значення, служить реалізацією права на набуття громадянства України.

Відповідно до норм цивільно- процесуального кодексу України, метою розгляду судами справ окремого провадження, зокрема про встановлення фактів, що мають юридичне значення, є встановлення фактів від яких залежить виникнення, зміна або припинення виключно особистих чи майнових прав фізичних осіб. Юридичні факти, що встановлюються судом під час розгляду справ даної категорії, мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею, знов таки особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Оцінивши надані заявником суду докази у їх сукупності, надавши їм належну правову оцінку суд дійшов до висновку, що необхідно встановити факт постійного проживання на території України, заява ОСОБА_1 є доведеною та такою, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76,80, 81, 95, 258, 259, 265, 354, 355 ЦПК України суд,-

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Заводський районний відділ у місті Кам`янському Головного Управління в Дніпропетровській області Державної міграційної служби України про встановлення факту постійного проживання на території України, задовольнити.

Встановити факт того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженець м. Єрмак Павлодарської області Казахської РСР постійно проживає на території України станом на 24 серпня 1991 р. по теперішній час.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції, тобто до Дніпровського Апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Похваліта С. М.