Провадження № 2/752/1322/22
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

02 березня 2022 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Плахотнюк К.Г.

за участі секретаря судового засідання Сітайла В.М.

розглянувши в місті Києві в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

встановив:

20.07.2020 року адвокат Комліченко К.О., діючи від імені та в інтересах, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, яким позивалась до ОСОБА_2 ..

В обгрунтування заявлених позовних вимог, представник позивача ОСОБА_1 , адвокат Комліченко К.О., послалася на те, що після реєстрації 30.04.1999 року шлюбу сторін у справі, відповідачка ОСОБА_2 переїхала проживати та була зареєстрована в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , який на праві приватної вланості належить її чоловіку ОСОБА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 24.04.1993 року. На прохання ОСОБА_2 у цьому ж будинку постійно мешкали її рідні: мати ОСОБА_3 , батько ОСОБА_4 , сестра ОСОБА_5

24 квітня 2019 року, повернувшись до свого місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , позивач виявив відсутніми його дружину ОСОБА_2 та сина ОСОБА_7 , при цьому в будинку були сліди безладу.

З цього ж часу позивач не бачив свою дружину, всі спроби зв`язатися із нею не мали успіху. Відповідачка ОСОБА_2 , хоч і зареєстрована в будинку АДРЕСА_1 , однак не проживає в ньому з 24.04.2019 року, участі в утриманні будинку не бере, платежі за житлово-комунальні послуги не сплачує, чим створює позивачу перешкоди у вільному користуванні та розпорядженні майном.

Просила, усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні власністю - будинком АДРЕСА_1 шляхом визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 . Стягнути з ОСОБА_2 понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору.

Провадження у справі було відкрито 04.08.2020 року з призначенням до розгляду за правилами загального позовного прповадження.

11.02.2021 року відповідачка ОСОБА_2 подала до суду відзив на позов ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Відповідно до зазначеного вище відзиву, відповідачка ОСОБА_2 просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .. Стверджувала, що з ОСОБА_1 перебувають на стадії розірвання шлюбу та конфліктного поділу майна подружжя. Предметом позову щодо поділу майна подружжя і є будинок АДРЕСА_1 . Відповідно до свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 від 26 січня 2004 року спірний будинок набутий ними за час шлюбу та є їх з позивачем спільною сумісною власністю. Також вказала, що причиною їх розлучення є систематичне насильство в сім`ї з боку ОСОБА_1 , що негативно вплинуло на загальний стан здоров`я сина. Наразі син проживає з нею, вона вживає заходи щодо його лікування.

Посилаючись на те, що будинок АДРЕСА_1 є її та позивача у справі спільною сумісною власністю, що позивач умисно створив умови неможливі для її та їх спільного проживання сина в цьому будинку, просила відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1

02.03.2021 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Комліченко К.О. подала до суду відповідь на відзив відповідачки ОСОБА_2 ..

Зі змісту відповіді на відзив видно, що представник позивача категорично заперечує твердження відповідачки ОСОБА_2 , щзо позивач ОСОБА_1 вигнав її з дому та чинить перешкоди їй у користуванні будинком, посилаючись на відсутність доказів, що підтвердили б твердження відповідачки. Також стверджувала, що спірний будинок було придбано позивачем у приватну власність до реєстрації шлюбу з відповідачко. Стверджувала, що цей же будинок у 2004 році тільки був прийнятий в експлуатацію, що не може бути вирішальним для висновку, що він є спільною сумісною власністю подружжя. Вважає, що належність спірного будинку на праві приватної власності позивачу підтверджена належними та допустимими доказами, а також відсутність відповідачки у цьому ж будинку за власною ініціативою більше двох років, є підставою для задоволення судом позовних вимог ОСОБА_1 /

Підготовче провадження у справі закрито 24 вересня 2021 року.

У судовому засіданні 02.03.2022 року сторони відсутні.

Кожна зі сторін звернулась до суду з заявою про розгляд справи за їх відсутності.

З огляду на те, що сторони повідомлені належним чином про судовий розгляд справи, призначений на 02.03.2022 року, скористалися своїм правом на вчинення процесуальних заяв та подачу доказів, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності сторін, ухвалити рішення на підставі наявних у ній даних.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

.

За даними матеріалів справи, судом встановлено, що 24.04.1993 року ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_8 житловий будинок з прилеглими до нього господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , на земельній ділянці розміром 1355 кв.м., розташований жилий будинок площею 24,5 кв.м. та слідуючі господарчі будівлі та споруди: вбиральні під літерою «Д». (а.с.11-13).

26 січня 2004 року Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) видано свідоцтво про право власності , яким посвідчено, що жилий будинок АДРЕСА_1 дійсно належить ОСОБА_1 на праві приватної власності . свідоцтво видано на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 20 січня 2004 року №82-С/ЖБ (а.с.25).

Звертаючись до суду з позовом, представник позивача у справі стверджувала, що жилий будинок АДРЕСА_1 , де зареєстровано місце проживання відповідачки, належить позивачу на праві приватної власності, що підтверджувала договором купівлі-продажу від 24.04.1993 року.

Відповідачка, заперечуючи проти позову, стверджувала, що цей же будинок є спільною-сумісною власністю подружжя, що підтверджувала свідоцтвом про право власності позивача ОСОБА_1 на цей же будинок, виданим 26.01.2004 року, з приводу поділу цього ж будинку, як спільної сумісної власності у провадженні суду перебуває заявлений нею спір.

За правилами ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а ст. 317 цього ж Кодексу передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону.

Сторони у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 30 квітня 1999 року.

Відповідно до правил статті 62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Приймаючи до уваги, що спірний будинок був придбаний позивачем у власність 24.04.1993 року, площею, 24,5 кв.м., а 26.04.2004 року цей же будинок введено в експлуатацію загальною площею 572,6 кв.м., відповідно будинок АДРЕСА_1 значно збільшився у з моменту його придбання пощивачем ОСОБА_1 у власність і до прийняття в експлуатацію та отримання свідоцтва про право власності на нього.

З огляду на встановлені обставини, а також заявлений .відповідачкою ОСОБА_2 спір до позивача у цій справі ОСОБА_1 про визнання спірного будинку спільною сумісною власністю, що розглядається судом, відповідно суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про зобов`язання ОСОБА_2 усунути йому перешкоди у користуванні власністю - будинком АДРЕСА_1 шляхом визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

З огляду на зроблені судом висновки, щодо відсутності підстав для задоволення позову ОСОБА_1 , зазначені позивачем підстави для позову, а саме відсутність відповідачки у спірному житловому приміщенні не потребують оцінки суду, а понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору, відповідно до правил ст. 141 ЦПК України не підлягають відшкодуванню відповідачкою.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 316,317,319,321,325,405 ЦК України, ст.ст.4,6,23,27,49,76,141,259,263,288 ЦПК України, суд -

вирішив:

позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано , набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, або ж через суд першої інстанції, яким ухвалено оскаржуване судове рішення.

Суддя К.Г. Плахотнюк