Справа № 308/7866/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2022 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Данко В.Й.,

за участю секретаря судового засідання Павлюх Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Ужгороді в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог на боці позивача: Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Закарпатській області про визнання незаконним та знесення самочинного будівництва.

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Ужгородського міськрайонного суду знаходиться цивільна справа № 308/7866/17 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа без самостійних вимог на боці позивача: Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Закарпатській області про визнання незаконним та знесення самочинного будівництва.

Позивач, ОСОБА_6 являється співвласником квартири АДРЕСА_1 та прибудинкової земельної ділянки. Позивач, ОСОБА_2 , є власником будинку АДРЕСА_2 . Сусідка позивачів, відповідач ОСОБА_4 являється власницею квартири та земельної ділянки по АДРЕСА_3 .

Позов мотивовано тим, що в 1994 році відповідачкою, ОСОБА_4 , розпочато самочинне будівництво без законних на те підстав та без погодження такого з державними органами, а саме - нею проведено перепланування гаража в житловий будинок, що суперечило інтересам власників суміжних житлових будинків. В результаті, Рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 339 від 21.10.2002 р. визнано право власності ОСОБА_4 на самочинну добудову над вказаним гаражем. Попередньо Інспекцією Державного архітектурно будівельного контролю у Закарпатській області було здійснено перевірку по факту самовільного проведення гр. ОСОБА_4 реконструкції власного гаража з надбудовою мансардного поверху за результатами якої ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності за самовільне проведення реконструкції гаража з мансардною надбудовою. Після усунення недоліків, виявлених в ході перевірки, ОСОБА_4 проведено реєстрацію права власності на самочинну надбудову. Станом на сьогоднішній день, гараж за адресою АДРЕСА_4 є приватною власністю ОСОБА_4 . Декларацією про готовність об`єкта до експлуатації від 28.12.2014 року встановлено, що реконструкція власного гаража під житловий будинок в АДРЕСА_4 є об`єктом закінченого будівництва і такий готовий до експлуатації. Однак, Позивачі вважають, що вищенаведене являється перешкодою їхнім правам, як власників суміжних домоволодінь. У зв`язку із неможливістю вирішіти наявний спір в позасудовому порядку, останні змушені звернутися до суду із даним позовом.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 23.08.2017 р. відкрито провадженя у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа без самостійних вимог на боці позивача: Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Закарпатській області про визнання незаконним та знесення самочинного будівництва.

Позивачами, ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , подавалося клопотання про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони відчуження нерухомого майна щодо гаражу з надбудовою мансардного поверху в АДРЕСА_3 .

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 12.12.2017 р. в задоволенні вказаного клопотання відмовлено з підстав неспівмірності заявленного позивачами виду забезпечення із позовними вимогами, оскільки предметом данного позову є не оспорення права власності, а знесення самочинного будівництва, що в майбутньому може порушити права законного власника даної самобудови.

13.09.2018 р. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Інспекцію ДАБК було зобов`язано до виконання вказаної ухвали суду в частині витребування доказів, шляхом надання в судове засідання для огляду та дослідження оригінали наступних матеріалів: щодо проведеної перевірки по факту самовільного проведення реконструкції гр. ОСОБА_4 гаражу з мансардною надбудовою на власній земельній ділянці по АДРЕСА_4 ; про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності та припис інспекції про припинення будівельних робіт та притуплення до оформлення дозвільних документів; інформацію щодо видачі вказаних документів ОСОБА_4 .

Інспекцією ДАБК вимоги ухвали Ужгородського міськрайонного суду від 13.09.2018 р. не виконано. Згідно листа Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області № 646/1007/1.16-20 від 18.06.2020 р., вбачається неможливість виконання Ухвали від 13.09.2018 р. у зв`язку із ліквідацією, як юридичної особи публічного права Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Закарпатській області від 21.01.2015 р. (котра і проводила позапланову перевірку спірного домоволодіння) та втратою витребовуваних матеріалів.

Також, зі змісту вказаного листа № 646/1007/1.16-20 від 18.06.2020 року вбачається, що відповідно до п.1 Постанови КМУ від 23.04.2014 року № 150 «Питання функціонування територіальних органів Державної архітектурно будівельної інспекції», територіальний орган Державної архітектурно будівельної інспекції України Інспекція державного архітектурно будівельного контролю у Закарпатській області 21.01.2015 року ліквідовано, як юридичну особу публічного права. В той же час суд повідомлено, що у рамках прийнятого ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо децентралізації повноважень у сфері архітектурно будівельного контролю та удосконалення містобудівного законодавства» та відповідно до п.9-1 розділу V «Прикінцевих положень» ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» та Акту приймання передавання від 09.09.2016 року функції державного архітектурно будівельного контролю, в тому числі і дозвільно реєстраційні функції на території м. Ужгорода здійснює Управління державного архітектурно будівельного контролю виконавчого комітету Ужгородської міської ради.

Зважаючи на наведене, Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 14.09.2020 р., Управління державного архітектурно будівельного контролю виконавчого комітету Ужгородської міської ради зобов`язано до виконання ухвали суду в частині витребування доказів шляхом надання в судове засідання для огляду та дослідження оригінали матеріали проведеної перевірки по факту самовільного проведення реконструкції гр. ОСОБА_4 гаражу з надбудовою мансардного поверху на власній земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_4 , докази про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності, а також припис інспекції про припинення будівельних робіт та приступлення до оформлення дозвільних документів, інформацію, чи такі документи були видані гр. ОСОБА_4 , а також копії вказаних документів для приєднання для матеріалів справи.

26.10.2020 року вимоги ухвали Ужгородського міськрайонного суду від 14.09.2020 р. виконано та надано всі необхідні докази для розгляду справи по факту самовільного проведення реконструкції гаражу з надбудовою мансардного поверху за адресою: АДРЕСА_4 .

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 04.06.2021 р. задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_6 , адвоката Резуненко О., про витребування доказів від Управління державної архітектурно-будівельної інспекції в Закарпатській області про підтвердження факту вчинення порушення шляхом проведення самовільного будівництва, які стали підставою притягнення гр. ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за вчинення такого.

Згідно листа Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області № 252/1007/1.16-21 від 11.06.2021 р. надання зазначених доказів не є можливим у звязку із тим, що за результатами пошуку в архіві, вказані документи не вдалося віднайти. Однак зазначено, що вдалося віднайти журнал реєстрації постанов про накладення штрафів за правопорушення у сфері містобудівної діяльності в частині здійснення державного архітектурно-будівельного контролю та журнал реєстрації приписів в частині здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, в яких міститься інформація про: постанову № 394 від 19.06.2013 р. (відмітка «сплачено») та припис № 295-П від 06.06.2013 р. (відмітка «усунуто») відносно гр. ОСОБА_4 . Наведене також знаходить своє підтвердження у листі Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області № 240/1007/1.18-21 від 04.06.2021 р., долученому до матеріалів даної справи за клопотання представника позивача ОСОБА_6 , адвоката Резуненко О.

25.08.2021 р. до суду надійшла заява відповідача, ОСОБА_5 про залучення до участі у справі в якості належного відповідача ОСОБА_3 на підставі того, що саме вона являється власником спірного майна; дане стверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07.07.2017 р., копія якого міститься в матеріалах справи.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 25.08.2021 р. вищевказане клопотання задоволено. Залучено в якості належного відповідача ОСОБА_3 .

14.12.2021 р. ОСОБА_3 подала до суду відзив на даний позов, де зазначає, що з позовними вимогами не погоджується та вважає їх необгрунтованими та такими що не підлягають задоволенню. Зазначає, що судові процеси відносно спірної самобудови тривають з 2013 року, що підтверджується матеріалами цивільної справи №308/13471/13-ц між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що і у справі №308/7866/17.

Вказує, що на момент отримання права власності первісним відповідачем ОСОБА_4 на збудований гараж з мансардою ані ОСОБА_2 , ані ОСОБА_6 власниками суміжної ділянки та квартири в буднику не були та їхні права не могли бути порушеними. В підтвердження даного факту зауважує, що матеріалами справи №308/13471/13-ц встановлено, що перебудова спірного гаража почалася в 1992 році за погодженням із тодішніми співвласниками будинку. Окрім того, оспорювана реконструкція гаража пройшла повну правову реєстрацію та являється законною приватною власністю. В підтвердження додає наступні документи: рішення Ужгородського міськвиконкому №339 від 21.10.2002 року про надання дозволу на правову реєстрацію самовільно спорудженого гаража; свідоцтво про право власності ОСОБА_4 від 14.05.2003 року, видане Виконавчим комітетом Ужгородської міської ради; дозвіл Управління архітектури та містобудування Ужгородської міської ради від 18.04.2012 року на реконструкцію спірного гаража; акт перевірки від 06 червня 2013 року; припис від 06 червня 2013 року №295-П; технічний паспорт КП «Архітектурно-планувальне бюро» Ужгородської міської ради від 14.06.2013 року; висновок від 22.08.2014 р. №209 судової будівельно-технічної експертизи; відповідь Управління державної архітектурно-будівельної інспекції України від 13.11.2014 року №08-11/36-А.

Відповідно до Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, гараж, за адресою АДРЕСА_4 є приватною власністю ОСОБА_4 . Зазначає, що Декларацією про готовність об`єкта до експлуатації від 28.12.2014 року встановлено, що реконструкція власного гаража під житловий будинок в АДРЕСА_4 є об`єктом закінченого будівництва і готовий до експлуатації. Таким чином, Відповідач, ОСОБА_3 , вважає, що реконструкція гаража під житловий будинок проведена відповідно до вимог чинного законодавства. На даний час об`єкт реконструкції зданий в експлуатацію, що підтверджується декларацією про готовність №ЗК 80 від 12.09.2014 року. На житловий будинок отримано свідоцтво про право власності.

04.01.2022 р. представник Позивача подав відповідь на відзив, де зазначає, що заперечення, наведені у відзиві ОСОБА_3 не можуть бути прийняті до уваги, оскільки наявне порушення прав Позивачів. Зауважує, що реконструкція спірного гаража проводилася без дотримання встановлених законодавством містобудівних норм, що призвело до створення перешкод Позивачам у реалізації їхнього права власності. Вказує, що отримання Відповідачем всіх правовстановлюючих документів на самочинне будівництво не являється підставою для визнання такого будівництва законним, оскільки набуття права власності на самочинне будівництво у позасудовий спосіб не змінює правовий режим такого будівництва, як самочинного і лише суд уповноважений визнати право власності на таке майно.

Позивач, ОСОБА_6 , та його представник в судове засідання не з`явилися, однак подали до суду заяву про розгляд справи без їхньої участі.

Позивач, ОСОБА_2 , в судове засідання - не з`явилася. Про час, дату та місце розгляд справи повідомлена належним чином. Про причини неявки суд не повідомила.

Відповідач не з`явилася в судове засідання. Про час, дату та місце судового розгляду повідомлена належним чином. Про причини неявки суд не повідомила.

За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо за положеннями ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється - відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України.

Суд, проаналізувавши доводи позовної заяви та відзиву до неї, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, приходить до наступних висновків.

Матеріалами справи встановлено, що на момент отримання права власності первісним відповідачем ОСОБА_4 на збудований гараж з мансардою (у 2002 р. спірний гараж з надбудовою було зареєстровано у встановленому законом порядку) позивачі по справі, ОСОБА_2 та ОСОБА_6 ще не являлися власниками суміжної земельної ділянки та квартири в будинку. Наведене означає, що їхні права, як власників суміжних домоволодінь - жодним чином не могли бути порушені, оскільки станом на 2002 рік, коли рекунструйований гараж перестав бути самочинним будівництвом і був зареєстрованим у встановленому законом порядку, Позивачі ще не являлися власниками суміжних домоволодінь.

Так, як вбачається із наявних в матеріалах справи доказів, перебудова спірного гаража почалася в 1992 році та тривала до 2002 року, результатом чого стала правова реєстрація самовільно спорудженого гаража по АДРЕСА_4 на власника - ОСОБА_4 . Тобто, станом на час реєстрації майнових прав на самовільно рекунструйований гараж, а саме - 2002 рік, квартира АДРЕСА_1 в даному будинку належала ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Судом встановлено, що вказані будівельні роботи з реконструкції спірного гаражу проводилися за згодою ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Встановлено, що Позивач, ОСОБА_6 став співвласником квартири АДРЕСА_1 , вже 15.11.2007 р., на підставі свідоцтва про право на спадщину від 15.11.2007 р. (за заповітом спадкодавця ОСОБА_7 , котрій станом на момент її смерті належала Ѕ частки квартири АДРЕСА_1 ).

Також, в результаті судового розгляду, встановлено, що ОСОБА_2 є власником будинку АДРЕСА_2 . Однак, як вбачається з матеріалів справи, станом на час проведення будівельних робіт по реконструкції спірного гаража, а саме - у період із 1992 по2002 рік, позивачі в даному будинку ще не проживали, а ОСОБА_4 побудувала гараж з мансардою за згодою тодішнього користувача земельної ділянки по АДРЕСА_2 , ОСОБА_9 .

Суд дійшов висновку про те, що оспорювана реконструкція гаража пройшла повну правову реєстрацію та являється законною приватною власністю. Матеріали справи містять відповідні докази, а саме: рішення Ужгородського міськвиконкому №339 від 21.10.2002 року про надання дозволу на правову реєстрацію самовільно спорудженого гаража; свідоцтво про право власності ОСОБА_4 від 14.05.2003 року, видане Виконавчим комітетом Ужгородської міської ради; дозвіл Управління архітектури та містобудування Ужгородської міської ради від 18.04.2012 року на реконструкцію спірного гаража; акт перевірки від 06 червня 2013 року; припис від 06 червня 2013 року №295-П; технічний паспорт КП «Архітектурно-планувальне бюро» Ужгородської міської ради від 14.06.2013 року; висновок від 22.08.2014 р. №209 судової будівельно-технічної експертизи; відповідь Управління державної архітектурно-будівельної інспекції України від 13.11.2014 року №08-11/36-А.

Стаття 15 ЦК України встановлює, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Знесення самочинного об`єкта нерухомості відповідно до статті 376 ЦК України є крайнім заходом впливу на забудовника і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи з метою усунення порушень щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності та коли неможлива перебудова об`єкта нерухомості чи особа відмовляється від здійснення такої перебудови. Такий висновок деталізовано у постанові Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №458/1173/14-ц.

За вказаних обставин, суд приходить до висновку про те, що станом на час звернення до суду із даним позовом, спірний гараж за адресою: АДРЕСА_4 вже не являвся самочинним будівництвом в розумінні ст.376 ЦК України, оскільки всі майнові права на нього були належним чином оформлені у встановленому законом порядку.

З урахуванням змісту статті 376 ЦК України в поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 цього Кодексу вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту такого порушення самочинною забудовою.

Вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти виключно за наявності двох умов: доведеності факту порушення прав та якщо будівництво є самочинною забудовою (постанова Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 458/1173/14-ц). Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року у справі № 520/17520/14-ц, підстав для відступу від якого не встановлено.

При цьому згідно постанови Верховного Суду від 04 квітня 2018 року у справі № 2-6977/11: Позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред`явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки, з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК України, статтею 103 ЗК України.

Розглядаючи позови про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості відповідно до вимог статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та положень частини сьомої статті 376 ЦК України, суди мають встановлювати, чи було видано особі, яка здійснила самочинне будівництво, припис про усунення порушень, чи можлива перебудова об`єкта та чи відмовляється ця особа від такої перебудови. Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_4 видано Припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 06.06.2013р. за №295-П, згідно якого ОСОБА_4 було зобов`язано виготовити правовстановлюючі документи на об`єкт будівництва згідно чинного законодавства до кінця поточного року. Як вбачається з технічного паспорту виданого КП «Архітектурно-планувальне бюро» Ужгородської міської ради від 14.06.2013 р. ОСОБА_4 вимоги припису від 06.06.2013 р. за № 295-П - виконано, правовстановлюючі документи на об`єкт будівництва - виготовлено, а саме: свідоцтво про право власності на нерухоме майно виданого виконавчим комітетом Ужгородської міської ради, відповідно до якого гараж, що знаходиться за адресою АДРЕСА_4 являвся приватною власністю ОСОБА_4 .

Відповідно до ст. 38 «Про регулювання містобудівної діяльності знесення самочинно збудованих об`єктів містобудування» у разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа відповідної інспекції державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису. У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, інспекція державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням.

Також, суд критично ставиться до твердження Позивачів про те, що самочинне будівництво гаража за адресою АДРЕСА_4 порушує їх права, оскільки в ході судового розгляду належних доказів про існування такого порушення - не надано і, відповідно, факт такого порушення - не доведено.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року, справа № 725/5630/15-ц: юридичними фактами, які складають правову підставу знесення самочинного будівництва при порушенні таким прав/інтересів інших осіб, є, зокрема, істотне відхилення від проєкту та/або істотне порушення будівельних норм і правил, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб. При вирішенні питання про те, чи є відхилення від проєкту істотним і таким, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, необхідно з`ясовувати, зокрема, як впливає допущене порушення з урахуванням місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів на планування, забудову, благоустрій вулиці, на зручність утримання суміжних ділянок тощо.

Відповідно до висновку № 209 судової будівельно-технічної експертизи реконструйована будівля (гараж) не порушує інсоляцію приміщень житлового будинку що знаходиться в АДРЕСА_3 . Мінімальні протипожежні розриви між житловими будинками і господарськими будівлями у межах однієї присадибної ділянки не нормуються. В даному випадку це є одне домоволодіння, а тому мінімальні протипожежні розриви між житловими будинками і господарськими будівлями не нормуються. В даному випадку реконструйована будівля (гараж) не порушує інсоляцію приміщень житлового будинку.

Відповідно до декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 28.12.2014 р. реконструкція власного гаража під житловий будинок в АДРЕСА_4 , був встановлений, що даний об`єкт закінчений будівництвом і є готовий до експлуатації. Відповідно до витягу з рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 21.10.2002 р. за № 339 ОСОБА_4 було надано дозвіл на правову реєстрацію самовільно спорудженого гаража на власній частині земельної ділянки по АДРЕСА_4 .

Також, суд вважає доведеним, що вказаний гараж належить ОСОБА_3 на праві власності, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, зокрема, Договором купівлі-продажу житлового будинку від 06.07.2017 р. та Договором купівлі-продажу земельної ділянки від 06.07.2017 р.

Частиною другою ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що перелік документів, необхідних для державної реєстрацій прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Пункт 41 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. №1127 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2016 р. №553) встановлює, що для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна подаються низка документів, в тому числі документ, що відповідного вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, тобто документ, що свідчить про набуття права власності на новозбудований об`єкт, що узгоджується з абзацом другим частини другої статті 331 ЦК України. Отже, на момент державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна, факт набуття права власності на нього має бути підтверджений документом, який засвідчує прийняття його в експлуатацію.

Зважаючи на наведене та за наявних обставин, спірний гараж не можна вважати самочинним будівництвом у розумінні ст.376 ЦК. Такий висновок в аналогічній справі зробив ВС в постанові №458/1173/14-ц.

Також, згідно вказаних висновків ВС, вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти виключно за умови доведеності факту порушення їхніх прав. Оскільки в ході судового розгляду факт порушення прав Позивачів не був доведеним та встановлено відсутність істотного відхилення від проєкту та/або істотного порушення будівельних норм і правил, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення даного позову.

Наведене означає, що факт проведення будівельних робіт без отримання в установленому законом порядку дозволу на будівництво не є підставою для захисту права позивача без доведення порушення таких прав. Вищезазначеної позиції притримується у своєму висновку Верховний Суд у постанові від 20 грудня 2020 року у справі №640/13906/17 (провадження №61-2086св19).

Таким чином, оскільки спірний об`єкт будівництва - гараж з мансардою відповідачем було побудовано з 1992 по 2002 р. та у 2002 році даний гараж зареєстровано у встановленому законом порядку, а власники квартири АДРЕСА_3 , якими на той час являлися ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , проти будівництва - не заперечували, то суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог. Враховуючи те, що в період часу, коли вказаний гараж ще перебував у статусі самочинного будівництва, а тодішні власники не заявляли про порушення їхніх прав, суд розуміє, що Позивачі у вказаній справі виступають в якості інших осіб, права яких порушені самовільним будівництвом, яке вже по суті таким не являється. Як вже зазначалося вище, вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти виключно за умови доведеності факту порушення їхніх прав. Оскільки в ході судового розгляду факт порушення прав Позивачів не був доведеним та встановлено відсутність істотного відхилення від проєкту та/або істотного порушення будівельних норм і правил, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, а також, враховуючи спірність твердження про спірний гараж, як про самобудову в розумінні ст. 376 ЦК України, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення даного позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 16, 355, 356, 364, 367 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 13, 76, 77-81, 103, 133, 141, 206, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог на боці позивача: Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Закарпатській області про визнання незаконним та знесення самочинного будівництва відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Позивач 1: ОСОБА_6 , паспортні дані та РНОКПП суду невідомі, адреса: АДРЕСА_5 .

Позивач 2: ОСОБА_2 , паспортні дані та РНОКПП суду невідомі, адреса: АДРЕСА_6

Відповідач: ОСОБА_3 , паспорт НОМЕР_1 , АДРЕСА_7 , РНОКПП НОМЕР_2

Третя особа: Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Закарпатській області, адреса: 88008, м. Ужгород, пл. Народна, 4, к. 250

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду: В.Й. Данко