Постанова

Іменем України

21 вересня 2022 року

м. Київ

справа № 639/5138/17

провадження № 61-2423св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні Інвестиції», ОСОБА_2 ,

третя особа - Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Малахова Галина Іванівна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником - адвокатом Орловим Олександром Олександровичем, на постанову Харківського апеляційного суду від 10 січня 2022 року у складі колегії суддів: Бурлака І. В., Хорошевського О. М., Яцини В. Б.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог та рішень судів попередніх інстанцій

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні Інвестиції» (далі - ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції»), ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Малахова Г. І., про визнання договору недійсним.

Позов мотивовано тим, що 21 липня 2016 року між ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу квартири, відповідно до умов якого останній придбав квартиру АДРЕСА_1 . Продаж квартири здійснено за 220 000 грн. Позивачка вважає, що указаний договір має бути визнаний судом недійсним. Вказує, що сторони договору навмисно зменшили вартість квартири, оскільки відповідно до висновку про вартість майна, складеного на її замовлення незалежним суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 , вартість указаної квартири складає 1 015 233,12 грн. Зазначення у договорі купівлі-продажу заниженої її вартості дало змогу ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» уникнути сплати податку від продажу та інших передбачених законом платежів. Також на момент укладення договору у провадженні Жовтневого районного суду м. Харкова перебувала справа за позовом ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» про стягнення заборгованості за кредитним договором у забезпечення виконання якого була передана спірна квартира. Продавець навмисно ввів в оману та не повідомив покупця щодо наявності зареєстрованих осіб у зазначеній квартирі, а саме ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які постійно в ній проживають та мають на неї майнові права.

Посилаючись на викладене, просила визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від 21 липня 2016 року, укладений між ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції» та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г. І., зареєстрований в реєстрі за № 1626.

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Жовтневого районного суду м. Харкова з заявою про забезпечення позову, яка мотивована тим, що ОСОБА_2 вживає незаконні дії щодо її виселення зі спірної квартири, у зв`язку з чим вона зверталася до правоохоронних органів з відповідною заявою. Зазначала, що у неї існує обґрунтована підозра, що у випадку задоволення її позовних вимог, відповідач уникне від виконання своїх зобов`язань, перепродасть квартиру іншій особі, що унеможливить виконання рішення суду.

Посилаючись на викладене, просила забезпечити позов шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 житловою площею 38,5 кв. м, загальною площею 65,5 кв. м, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 01, номер запису про право власності 15513975.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 28 вересня 2017 року заяву ОСОБА_1 задоволено.

Вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення заборони на відчуження у будь-який спосіб квартири АДРЕСА_1 , житловою площею 65,5 кв. м, загальною площею 38,5 кв. м, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 01, номер запису про право власності: 15513975, яка належить ОСОБА_2 на праві приватної власності.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що існує реальна загроза утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову у разі відчуження спірного нерухомого майна, тому необхідно забезпечити позов шляхом накладення заборони на відчуження у будь-який спосіб спірної квартири.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_2 23 квітня 2021 року подав апеляційну скаргу. До апеляційної скарги заявником було додано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження з посиланням на те, що копію зазначеної ухвали ОСОБА_2 отримав тільки 14 квітня 2021 року. Також заявник посилався на хворобу свого представника.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 14 червня 2021 року поновлено ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 28 вересня 2017 року та відкрито апеляційне провадження.

Постановою Харківського апеляційного суду від 10 січня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 28 вересня 2017 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову залишено без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що заходи забезпечення позову, які просила застосувати ОСОБА_1 , не є співмірними із заявленими позовними вимогами. Також апеляційний суд зазначив, що позивачем не надано будь-яких доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Аргументи учасників справи

Узагальнені доводи касаційної скарги

09 лютого 2022 рокуОСОБА_1 в особі представника - адвоката Орлова О. О. подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Харківського апеляційного суду від 10 січня 2022 року.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та закрити провадження у справі.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом судове рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного дослідження усіх доказів та обставин, що мають значення для справи, та без урахування правових висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

Зокрема, заявник вказує, що апеляційна скарга ОСОБА_2 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 28 вересня 2017 року про задоволення заяви про забезпечення позову подана 23 квітня 2021 року, тобто майже через чотири роки з дати її постановлення, однак апеляційний суд прийняв та розглянув апеляційну скаргу, не врахувавши, що такий строк поновленню не підлягає та є підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження. Зазначає, що виключні випадки для відкриття апеляційного провадження у разі спливу одного року після складення повного тексту рішення суду, передбачені частиною другою статті 358 ЦПК України, відсутні.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 21 квітня 2022 року відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою та витребувано матеріали цивільної справи.

15 серпня 2022 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 29 серпня 2022 року справу призначено до судового розгляду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з пунктом 13 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У пункті 9 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Загальновизнане положення про дію цивільних процесуальних норм у часі передбачає, що незалежно від часу відкриття провадження у справі при здійсненні процесуальних дій застосовуються той процесуальний закон, який діє на момент здійснення таких дій.

Аналогічний за змістом висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 361/161/13-ц (провадження № 61-37352сво18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_2 була подана 23 квітня 2021 року, то апеляційний суд при вирішенні питання щодо можливості відкриття апеляційного провадження у справі повинен був керуватися нормами ЦПК України у редакції, що діяла на час подання апеляційної скарги.

Зазначене відповідає загальновизнаному положенню про дію цивільних процесуальних норм у часі, згідно з яким незалежно від часу відкриття провадження у справі, при здійсненні процесуальних дій застосовуються той процесуальний закон, який діє на момент здійснення таких дій (частина третя стаття 3 ЦПК України).

Частиною другою статті 358 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання апеляційної скарги) передбачено, що незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Згідно з частиною першою статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Апеляційна скарга на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 28 вересня 2017 року подана ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку 23 квітня 2021 року, тобто поза межами річного строку.

ОСОБА_2 є стороною у цій справі, а отже є особою, залученою до участі в ній.

У відповідності до частини першої статті 153 ЦПК України (в редакції, чинній на час винесення ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 28 вересня 2017 року про забезпечення позову) заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Про пропуск строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної силиОСОБА_2 не заявляв.

Враховуючи імперативний характер положень частини другої статті 358 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання апеляційної скарги) та те, що річний строк, визначений вказаною процесуальною нормою, є присічним і поновленню не підлягає, то суд позбавлений у цьому випадку можливості оцінювати поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження.

Відтак, у суду апеляційної інстанції були відсутні правові підстави для з`ясування поважності причин пропуску, поновлення строку на апеляційне оскарження та відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , поданою після спливу річного строку з дня постановлення оскаржуваної ухвали.

Із змісту касаційної скарги вбачається, що вона містить і заперечення на ухвалу Харківського апеляційного суду від 14 червня 2021 року про поновлення строку на апеляційне оскарження та відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , оскільки заявник не згоден із поновленням судом строку на апеляційне оскарження ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 28 вересня 2017 року.

Вказані заперечення касаційної скарги в цій частині є обґрунтованими.

Ураховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що як оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції від 10 січня 2022 року, так і ухвала апеляційного суду 14 червня 2021 року щодо поновлення строку на апеляційне оскарження та відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 28 вересня 2017 року не можуть вважатись законними та підлягають скасуванню, а справа - передачі на новий розгляд до суду апеляційної інстанції зі стадії відкриття апеляційного провадження.

За правилами частини четвертої статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу задовольнити частково, оскільки оскаржувані ухвала Харківськогоапеляційного суду від 14 червня 2021 року та постанову Харківського апеляційного суду від 10 січня 2022 року не можуть вважатися законними й обґрунтованими та підлягають скасуванню, а справа - передачі на новий розгляд до суду апеляційної інстанції зі стадії відкриття апеляційного провадження.

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником - адвокатом Орловим Олександром Олександровичем, задовольнити частково.

Ухвалу Харківськогоапеляційного суду від 14 червня 2021 року та постанову Харківського апеляційного суду від 10 січня 2022 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції зі стадії відкриття апеляційного провадження.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун

М. Ю. Тітов