Справа № 304/1075/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

28 березня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів МАЦУНИЧА М.В., ГОТРИ Т.Ю.

за участю секретаря ЖГАНИЧ К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 304/1075/20 за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на заочне рішення Перечинського районного суду від 21 грудня 2020 року, головуюча суддя Гевці В.М., -

встановив:

Акціонерне товариство «Акцент-Банк» (АТ «А-Банк») 23.08.2020 пред`явило до ОСОБА_1 зазначений позов мотивуючи таким.

03.06.2019 ОСОБА_1 шляхом підписання Анкети-заяви приєдналася до Умов і Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою укладання кредитного договору. З позивачкою за правилами договору приєднання був укладений кредитний договір № SAMABWFC4, їй був наданий кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування ним у розмірі 46,80% річних на суму залишку за кредитом з розрахунку 365/366 календарних днів на рік. Анкета-Заява разом з Умовами та Правилами і Тарифами, які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, складають кредитний договір.

Відповідно до п. 2.1.1.5.5. Умов і Правил позичальник зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором.

Згідно з п.п. 2.1.1.5.6., 2.1.1.12.2.1. Умов і Правил у разі невиконання зобов`язань за договором позичальник на вимогу банку повинен виконати зобов`язання з повернення кредиту, оплатити винагороди банку, в разі прострочення зобов`язання відсотки сплачуються за подвійною місячною ставкою.

Банк свої зобов`язання за договором виконав, надав кредитні кошти, а відповідачка свої порушила і спричинила виникнення боргу, який станом на 06.08.2020 склав 35631,81 грн, із яких заборгованість: за кредитом - 28770,12 грн, за відсотками - 6861,69 грн.

У силу положень ст. 1050 ч. 2 ЦПК України, п. 2.1.1.12.10. договору, в разі невиконання боржником своїх зобов`язань за договором банк вправі вимагати дострокового повернення кредиту та сплати всього належного за договором, включно з підвищеними відсотками. Позивач неодноразово вживав заходи досудового врегулювання спору шляхом направлення відповідачці sms-повідомлень та шляхом дзвінків з вимогами виконати взяті на себе зобов`язання, однак, відповідачка ухиляється від цього і заборгованість не погашає.

Посилаючись на ці обставини, на порядок виконання договірних зобов`язань та на передбачене договором і нормами ЦК України право банку достроково вимагати повернення всього заборгованого, банк просив стягнути на його користь із відповідачки заборгованість за кредитним договором від 03.06.2019 № SAMABWFC4 у розмірі 35631,81 грн, яка складається з боргу: за кредитом у розмірі 28770,12 грн, за відсотками - 6861,69 грн, та покласти на неї судові витрати.

Заочним рішенням Перечинського районного суду від 21.12.2020 позов задоволено частково,

стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» заборгованість у розмірі 28770,12 грн,

у вимозі про стягнення заборгованості за відсотками в розмірі 6861,69 грн відмовлено,

стягнуто з відповідачки на користь позивача 1697,15 грн судового збору.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не були виконані передбачені законом правила укладення кредитного договору, у справі немає доказів погодження сторонами умов договору, зокрема, щодо сплати відсотків, доказів обізнаності відповідачки з доданими до позовної заяви умовами і правилами надання банківських послуг, права відповідачки як споживача фінансових послуг не були дотримані, тому відсутні необхідні складові кредитного договору, на користь банку можуть бути стягнуті лише фактично отримані від нього відповідачкою кошти (сума кредиту 28770,12 грн), а підстав для стягнення відсотків немає.

Позивач АТ «Акцент-Банк» оскаржив рішення суду в частині відмови в позові як незаконне та необґрунтоване. Доводи скарги зводяться до таких.

Висновок суду про те, що сторони не узгодили в належній формі умови кредитного договору, суперечить обставинам справи та наявним у ній доказам, оскільки відповідачка підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг і своїм підписом засвідчила факт ознайомлення з умовами договору.

Те, що відповідачка користувалася кредитними коштами, свідчить про ознайомлення позичальника з Умовами і Правилами та про згоду з ними.

Зазначене підтверджує й підстави для стягнення заборгованих відсотків, що нараховувалися за користування кредитом, яке є платним.

Суд необґрунтовано застосував правову позицію, висловлену Верховним Судом у справі № 342/180/17 за обставин, коли не були виконані вимоги закону щодо порядку укладення кредитного договору та його форми, тоді як у даному випадку умови договору, в тому числі, строк кредитування у 240 місяців, відсотки були узгоджені, Паспорт споживчого кредиту був підписаний позичальником в електронній формі одноразовим ідентифікатором, надісланим на номер телефону, вказаний відповідачкою в Анкеті-заяві, що відповідає вимогам Законів України «Про електронну комерцію», «Про електронний цифровий підпис» та іншим нормам законодавства.

Окрім цього, слід врахувати, що за наслідками оцінки банком кредитоспроможності позичальника умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від тих, що були вказані в Паспорті споживчого кредитування, а саме, щодо розміру кредитного ліміту на картці позичальника. При цьому, інші істотні умови кредитування не змінюються.

Сумніви щодо розрахунку заборгованості необґрунтовані, на підтвердження цього розрахунку позивач надає банківську виписку.

Позивач просить скасувати рішення суду в частині відмови в позові і задовольнити його повністю.

Відповідачка ОСОБА_1 рішення суду не оскаржує, відзиву на апеляцію позивача не подавала.

Заслухавши доповідь судді, розглянувши відповідно до ст. 372 ч. 2 ЦПК України справу за відсутності сторін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до такого.

Враховуючи положення, зокрема, ст. 42 Конституції України, ст. 4 ч. 1 п. 1, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 2, ст. 4 ч. 1 Закону України «Про споживче кредитування», ст. 10 ч. 1, ст. 12 ч. 3, ст. 13 ч. 1, ст. 263 ч.ч. 1, 5, ст. 367 ч.ч. 1, 4, 6 ЦПК України та беручи до уваги, що позов пред`являвся з підстав, які згідно з позицією позивача надавали йому право нарахувати та вимагати стягнення боргу за кредитом і відсотками та обґрунтовувався відповідним чином, наявність у позивача відповідної правової підстави для стягнення коштів, правильність застосування норм матеріального права підлягають перевірці судом під час розв`язання спору безвідносно до того, чи є з цього приводу заперечення або інші доводи.

Спірні правовідносини регулюються нормами ЦК України щодо кредитних зобов`язань та у відповідній частині законодавством про захист прав споживачів й іншими пов`язаними нормами законодавства в редакції, що була чинною на час їх виникнення.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (ст. 1054 ч.ч. 1, 3 ЦК України).

Відповідно до ст. 6, ст. 627 ч.ч. 1, 2 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості; у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, істотними є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ст. 638 ч. 1, ст. 1054 ЦК України).

Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі; сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (ст. 205 ч. 1 ЦК України).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами); використання при вчиненні правочинів електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, зокрема, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства (ст. 207 ч.ч. 2, 3 ЦК України).

Законом України «Про споживче кредитування» установлено таке:

договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором (ст. 1 ч. 1 п. 1);

споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (ст. 1 ч. 1 п. 11);

договір про споживчий кредит укладається у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) (ст. 13 ч. 1).

Закон України «Про електронні документи та електронний документообіг» передбачає, що:

електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа; візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною (ст. 5 ч.ч. 1, 4);

для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис; накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа; відносини, пов`язані з використанням удосконалених та кваліфікованих електронних підписів, регулюються Законом України «Про електронні довірчі послуги»; використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах (ст. 6 ч.ч. 1, 2, 3, 4);

юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму (ст. 8 ч. 1);

використання електронного документа у цивільних відносинах здійснюється згідно із загальними вимогами вчинення правочинів, встановлених цивільним законодавством (ст. 14 ч. 2).

Згідно із Законом України «Про електронну комерцію»:

електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (ст. 3 ч. 1 п. 6);

одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію; одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (ст. 3 ч. 1 п. 12);

якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом (ст. 12 ч. 1).

За правилами, встановленими Законом України «Про електронні довірчі послуги», який набрав чинності з 07.11.2018 (Закон України «Про електронний цифровий підпис» з цієї дати втратив чинність):

електронна ідентифікація - процедура використання ідентифікаційних даних особи в електронній формі, які однозначно визначають фізичну, юридичну особу або представника юридичної особи (ст. 1 ч. 1 п. 8);

електронний підпис - електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис (ст. 1 ч. 1 п. 12);

ідентифікація особи - процедура використання ідентифікаційних даних особи з документів, створених на матеріальних носіях, та/або електронних даних, в результаті виконання якої забезпечується однозначне встановлення фізичної, юридичної особи або представника юридичної особи (ст. 1 ч. 1 п. 20);

законами України можуть встановлюватися особливості правового регулювання надання електронних довірчих послуг та електронної ідентифікації в певних сферах суспільних відносин (ст. 2 ч. 2).

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ст. 634 ч. 1 ЦК України).

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, зокрема, з договорів та інших правочинів і повинні належно виконуватися; позичальник зобов`язаний повернути кредитору все заборговане на умовах, передбачених договором і законом (за відповідних умов - достроково), а кредитор управі вимагати виконання порушеного зобов`язання (ст.ст. 11-14, 202, 509, 525, 526, 610-612, 614, 622, 623, 625, 1050, 1054 ЦК України).

Наявність підстави для виникнення боргу, пред`явленого до стягнення, його розмір і обґрунтованість доказуються кредитором, відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (ст. 614 ч. 2, ст. 623 ч. 2 ЦК України).

За загальним правилом, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом; зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.ст. 598, 599 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ст. 631 ч.ч. 1, 4 ЦК України), правомірність правочину презюмується, договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст. 204, 629 ЦК України).

Сплата процентів за кредитом є істотною умовою договору, здійснюється у строки та на умовах, визначених договором (ст.ст. 536, 626, ст. 628 ч. 1, ст. 638 ч. 1, ст. 1048 ч. 1, ст. 1054 ЦК України).

Сторони в цивільних відносинах є юридично рівними, у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою ст. 13 ЦК України, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (ст.ст. 1, 2, ст. 13 ч. 6 ЦК України).

За приписами ст. 3 ч. 1 п.п. 3, 5, 6, ст. 11, ст. 12 ч. 1, ст.ст. 13, 14, 15, 16, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст. 3 ч.ч. 1, 3, ст. 4 ч. 1, ст.ст. 12, 13, 19, ст.ст. 43, 44, 49, 76-82 ЦПК України:

кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів;

особа діє у цивільних відносинах вільно, здійснює свої права на власний розсуд, а також виконує цивільні обов`язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства і повинна діяти добросовісно, розумно, обачно, передбачаючи наслідки;

при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди, зловживання цивільними і процесуальними правами не допускається;

цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які на свій розсуд розпоряджаються цивільними та процесуальними правами, реалізують право на судовий захист;

кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, і зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, обов`язок доказування позову лежить на позивачеві;

доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Про задоволення позову рішення може бути прийняте за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог (ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України).

Встановлено, що 03.06.2019 ОСОБА_1 власноручно підписала у відділенні АТ «А-Банк» Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку (а.с. 4). В Анкеті-заяві вказані ідентифікуючі та інші дані щодо ОСОБА_1 , номер її телефону ( НОМЕР_1 ) та зазначено, що «…дана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування … складають … договір про надання банківських послуг. Я ознайомився (-лась) з договором про надання банківських послуг до його укладання і згоден (-на) з його умовами …». Анкету-заяву підписано також співробітником банку ОСОБА_2 .

Цього ж дня був оформлений «Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка»», в якому містяться умови кредитування за картками «Універсальна», «Універсальна Gold» і «Зелена» та зазначено, зокрема, таке:

кредитодавець: АТ «Акцент Банк» (п. 1);

основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача:

сума/ліміт кредиту: картка «Універсальна» - до 50000,00 грн, картка «Універсальна Gold» - до 100000,00 грн, картка «Зелена» - до 200000,00 грн;

строк кредитування: 240 місяців (для всіх карток);

мета отримання кредиту: на споживчі цілі (для всіх карток) (п. 3);

процентна ставка, відсотків річних (базова): картка «Універсальна» - 3,9% у місяць (46,8% річних), картка «Універсальна Gold» - 3,7% у місяць (44,4% річних), картка «Зелена» - 3,7% у місяць (44,4% річних) (п. 4);

порядок повернення кредиту: картки «Універсальна» та «Універсальна Gold» - щомісяця до 25 числа поточного місяця 5% від заборгованості не менше 100,00 грн, не менше суми нарахованих процентів, але не більше залишку заборгованості; картка «Зелена» - щомісяця до 25 числа поточного місяця включно, в розмірі 5% від заборгованості на останній день минулого місяця, не менше 100,00 грн, не менше суми нарахованих процентів плюс штраф, якщо він виник, але не більше залишку заборгованості (п. 5);

процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту: картка «Універсальна» - 7,8% на місяць - збільшена відсоткова ставка на місяць на суму загальної заборгованості (у випадку наявності простроченої заборгованості); картки «Універсальна Gold» і «Зелена» - 7,4% на місяць - збільшена відсоткова ставка на місяць на суму загальної заборгованості (у випадку наявності простроченої заборгованості) (п. 6);

ця інформація зберігає чинність та є актуальною до 01.01.2019 (п. 7);

підтверджую отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних мною умов кредитування.

Паспорт споживчого кредиту підписаний представником кредитодавця, а після тексту «підтверджую отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних мною умов кредитування» та тексту, який підтверджує отримання позичальником необхідної про умови та наслідки договору інформації, в графі «підпис споживача» міститься такий текст:

«Підпис клієнта: ОСОБА_1 , 03.06.2019 13:48:34 підтверджено ОТП 61 з номера телефону НОМЕР_1 , що ознайомлений з дійсними Умовами та Правилами надання банківських послуг Дата, ПІБ, підпис» (а.с. 5).

У справі містяться підписані представником банку тарифи користування кредитною карткою «Універсальна», в яких зафіксовані базова процентна ставка 3,9% річних, ставки комісій за банківські операції та інша інформація (а.с. 10-11).

До позовної заяви позивач додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ «Акцент-Банк», розміщеного на сайті https://а-bank.com.ua/terms у розділі «Умови та правила», в якому зазначені тарифи користування кредитною карткою «Універсальна» (а.с. 6-10), якими передбачено, зокрема, що:

договір укладається терміном на 20 років (п. 2.1.1.2.1.);

підписання цього договору є прямою і безумовною згодою клієнта щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком (п. 2.1.1.2.4.);

при порушенні клієнтом строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів клієнт зобов`язаний сплатити банку штраф у відповідності до встановлених тарифів з урахуванням нарахованих та прострочених відсотків і комісій (п. 2.1.1.2.24.);

у разі порушення держателем вимог чинного законодавства та/або умов договору, невиконання клієнтом боргових та інших зобов`язань за договором, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань у цілому або у визначеній банком частині (п.п. 1.1.3.2.2., 2.1.1.4.2., 2.1.1.12.10.);

клієнт зобов`язаний погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрату платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором (п. 2.1.1.5.5.);

введення динамічного пароля для підтвердження видачі кредитної картки в програмних комплексах банку прирівнюється до підписання договору на паперовому носії (п. 2.1.1.8.8.);

документи, що оформлюються під час здійснення операцій по картці, можуть бути підписані особистим підписом держателя або складені з використанням аналога власноручного підпису держателя: ПІНа, постійного пароля/одноразового пароля (п. 2.1.1.9.4.);

під борговими зобов`язаннями за кредитом сторони узгодили зобов`язання клієнта з повернення тіла кредиту, відсотків за користування кредитом, комісії та штрафів, тобто загальну заборгованість клієнта (п. 2.1.1.12.1.);

за користування кредитом протягом пільгового періоду клієнт сплачує банку відсотки в розмірі 0,000001% від суми операцій за рахунок кредиту;

в разі непогашення клієнтом боргових зобов`язань в повному обсязі за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, за користування кредитом клієнт сплачує банку відсотки в розмірі, зазначеному в тарифах, що діють на дату нарахування;

у разі якщо, будь-яка прострочена заборгованість за кредитом є більшою ніж 90 днів - починаючи з 91-го дня вся (загальна) заборгованість за кредитом є простроченою; (п. 2.1.1.12.2.);

у разі виникнення прострочених зобов`язань за договором клієнт сплачує плату… у розмірі подвійної місячної процентної ставки визначеної в тарифах … (п. 2.1.1.12.2.1.);

погашення кредиту - поповнення картрахунку клієнтом розмірі обов`язкового щомісячного платежу шляхом внесення коштів у готівковому або безготівковому порядку, а так само шляхом договірного списання коштів…(п. 2.1.1.12.3.);

на боргові зобов`язання за кредитом і овердрафтом банк нараховує відсотки в розмірі, встановленому тарифами банку, з розрахунку 365/366 календарних днів на рік, якщо інше не передбачено п. 2.1.1.12.13 (п. 2.1.1.12.6.).

Таким чином, АТ «А-Банк» і ОСОБА_1 03.06.2019 уклали за правилами договору приєднання кредитний договір № SAMABWFC4, документи якого були підписані ОСОБА_1 власноручно (Анкета-заява) і шляхом отримання на мобільний телефон клієнта та використання для авторизації і підписання одноразового пароля (One Time Password) - ОТР-пароля (Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка»), ці дії були вчинені позичальником з точною фіксацією часу в Паспорті споживчого кредиту в присутності співробітника банку. У цьому зв`язку те, що в Паспорті споживчого кредиту вказано, що зазначена в ньому інформація є актуальною до 01.01.2019, не впливає на факт укладення договору та належного узгодження його умов, оскільки умови договору були викладені письмово, були доведені до відповідачки, заперечень з її боку щодо цих умов немає і договір був укладений саме на цих умовах безвідносно на вказівку на вищезгадану дату, відповідачка ці умови договору прийняла.

Факт укладення кредитного договору в належній формі, узгодження його істотних умов та ознайомлення з ними позичальника встановлений, сумнівів не викликає і, власне, не заперечується відповідачкою.

Розрахунок заборгованості позивач склав за договором від 03.06.2019 № SAMABWFC4, де визначив борг відповідачки станом на 06.08.2020 у розмірі 35631,81 грн, із яких заборгованість: за кредитом - 28770,12 грн (у тому числі прострочена заборгованість - 1072,40 грн), за відсотками за користування кредитом - 6861,69 грн (у тому числі прострочена заборгованість - 5158,43 грн) (а.с. 4).

Як випливає з розрахунку заборгованості, базова процентна ставка за кредитом була встановлена на рівні 46,8% річних; процентна ставка на прострочені зобов`язання була встановлена на рівні 93,56% річних; погашення заборгованості за договором здійснювалося з червня по жовтень 2019 року (7 платежів на загальну суму 15200,00 грн), після чого внесення позичальником коштів на погашення заборгованості не зафіксоване, поточна заборгованість за кредитом почала обліковуватися з вересня 2019 року, прострочена - з січня 2020 року, поточна заборгованість за відсотками почала обліковуватися з жовтня 2019 року, прострочена - з грудня 2019 року.

Інші дані та документи (докази) на підтвердження своїх вимог суду першої інстанції позивачем не надавалися.

До апеляційної скарги позивач додав банківську виписку щодо руху коштів за карткою № НОМЕР_2 ОСОБА_1 за період з 03.06.2019 по 21.01.2021, яка в силу положень ст. 13 ч. 3, ст. 43 ч. 2 п.п. 4, 6, 7, ст. 83 ч.ч. 1, 2, 4, 8, ст. 175 ч. 3 п. 5, ст. 177 ч.ч. 1, 5, ст. 367 ч. 3 ЦПК України до уваги не береться, оскільки вимоги цивільного процесуального закону щодо подання відповідного доказу не були виконані позивачем, причини невиконання цих вимог не були обґрунтовані, відповідне клопотання щодо доказу не заявлялося.

Закон України «Про споживче кредитування» в незмінній у цій частині з моменту набрання чинності законом редакції (10.06.2017) містить положення, відповідно до яких:

у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит;

кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені;

якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу;

якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність (ст. 16 ч. 4).

Аналогічні за своїм змістом положення щодо умов і процедури, із додержанням яких кредитодавець управі вимагати дострокового повернення споживчого кредиту, містилися і в Законі України «Про захист прав споживачів» (ст. 11 ч. 10) у редакції, яка діяла з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» (16.10.2011).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі № 638/13683/15-ц висловила правову позицію, за змістом якої:

у договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (частина 2 статті 627 ЦК України у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», який набрав чинності 16.10.2011);

особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина 3 статті 1054 ЦК України у вказаній редакції) (п. 14);

10.06.2017 набрав чинності Закону України «Про споживче кредитування», який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні;

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування» (стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній з 10.06.2017);

отже, регулювання правовідносин банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб до 10.06.2017 відбувалося з урахуванням приписів Закону України «Про захист прав споживачів»; з 10.06.2017 на ці відносини поширюється Закон України «Про споживче кредитування», а у частині, що йому не суперечить, - також Закон України «Про захист прав споживачів» (п. 17);

визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб; установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 14 вересня 2016 року у справі № 6-223цс16) (п. 18);

якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - шістдесяти календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця;

якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність (частина десята статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» зі змінами, передбаченими Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», який набрав чинності 16.10.2011) (п. 19);

наведені приписи дають підстави виснувати, що частина 10 статті 11 зазначеного Закону у редакції, що була чинною до 10.06.2017, встановила обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту (п. 20);

звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений вказаним Законом порядок;

якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини 10 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10.06.2017, не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором (п. 21);

висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 27.03.2019 у справі № 521/21255/13-ц про відхилення доводу касаційної скарги про те, що позивач перед зверненням до суду не виконав вимоги частини 10 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, і пункту 12 договору про надання споживчого кредиту, не направив досудове повідомлення (вимогу), з огляду на що не набув право на дострокове стягнення коштів за цим договором, не враховує спеціальний порядок заявлення кредитодавцем вимоги про дострокове повернення коштів у разі неналежного виконання позичальником умов договору про надання споживчого кредиту;

тому Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від зазначеного висновку, конкретизувавши його так:

суд, установивши, що кредитування відбулося для задоволення споживчих потреб позичальника, має застосувати до встановлених правовідносин приписи, які регулюють відносини споживчого кредитування, зокрема частини 10 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10.06.2017, в якій був встановлений обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту (п.п. 24, 25).

Тож право кредитора на пред`явлення відповідних вимог не заперечується як таке, що, однак, не звільняє від обов`язку пред`явити позов із належних підстав, обґрунтувати та довести його належним процесуальним порядком. Лише в такому разі можуть мати місце законні підстави для задоволення відповідних вимог.

Як випливає з правової позиції позивача, підстав позову та його обґрунтування, банк поставив вимогу про дострокове стягнення з позичальника боргу за кредитним договором, що передбачено ст. 1050 ч. 2 ЦК України та п.п. 1.1.3.2.2., 2.1.1.4.2., 2.1.1.12.10. договору. Водночас позивач не послався в заяві на докази щодо пред`явлення відповідачці вимоги (вимог) про дострокове повернення кредиту чи його частини, твердження в заяві про надсилання позичальнику відповідних sms-повідомлень, здійснення телефонних дзвінків такими доказами не є і мають характер припущень, на яких не може ґрунтуватися доказування (ст. 81 ч. 6 ЦПК України).

Наданим суду розрахунком заборгованості підтверджується, що прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 1072,40 грн, а залишок поточної заборгованості (строк сплати якої на 06.08.2020 не настав) - 27697,72 грн, прострочена заборгованість за відсотками становить 5158,43 грн, а залишок поточної заборгованості (строк сплати якої на 06.08.2020 не настав) - 1703,26 грн.

Тому враховуючи законодавчі і фактичні умови для дострокового стягнення боргу за споживчим кредитом позивач обґрунтовано вправі був вимагати стягнення з відповідачки лише простроченої заборгованості за сумою кредиту (1072,40 грн) і за відсотками (5158,43 грн), що разом становить 6230,83 грн. Необхідних для дострокового стягнення решти заборгованості за сумою кредиту та відсотками умов кредитор не виконав, тому законних підстав для пред`явлення відповідних вимог і для їх задоволення не мав.

Суд першої інстанції наведеного вище не врахував, неправильно застосував норми матеріального права, порушив норми процесуального права та необґрунтовано застосував у справі правову позицію, висловлену Верховним Судом у постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 за інших фактичних обставин (коли про узгодження сторонами індивідуальних умов кредитування взагалі не йшлося, підписаний сторонами договору документ щодо узгодження індивідуальних умов кредитування був відсутній). Суд не встановив із належною повнотою фактичних обставин справи та повною мірою не врахував дійсних фактичних і правових підстав, із огляду на які належало вирішити спір.

Поряд із цим слід зважати на те, що не може бути погіршене правове становище позивача, який подав апеляцію на судове рішення, за відсутності апеляції протилежної сторони. Відповідачка ОСОБА_1 рішення суду в частині стягнення з неї на користь позивача АТ «А-Банк» 28770,12 грн заборгованості за сумою кредиту не оскаржувала, а на стадії апеляційного розгляду справи розпоряджаючись своїми правами та діючи в процесі на власний розсуд відзиву не неї не подавала, жодних підстав, доводів позову та апеляції не заперечувала і не спростовувала.

Отже, належна до стягнення сума у 6230,83 грн включає в себе 1072,40 грн боргу за кредитом і 5158,43 грн боргу за відсотками, а решта коштів (22539,29 грн), стягнутих без належних для того на час пред`явлення даного позову підстав, підлягає врахуванню в подальших розрахунках між сторонами, що можуть виникнути з кредитного договору від 03.06.2019 № SAMABWFC4.

Виходячи з наведеного, враховуючи дії сторін у процесі, межі розгляду справи апеляційним судом і обставини, встановлені під час апеляційного розгляду справи, апеляційну скаргу позивача слід на підставі ст. 376 ч. 1 п.п. 1, 2, 4 ЦПК України задовольнити частково, рішення суду першої інстанції змінити, виключивши з його мотивувальної частини судження про відсутність складових кредитного договору, підстав для стягнення відсотків за користування кредитом та висновок про стягнення 28770,12 грн саме в якості заборгованості за сумою кредиту, а також, відповідно, виключивши з резолютивної частини рішення суду третій абзац.

З урахуванням такої зміни рішення суду стягнута на користь позивача сума 28770,12 грн складається з 1072,40 грн боргу за кредитом, 5158,43 грн боргу за відсотками та 22539,29 грн, які підлягають врахуванню в подальших розрахунках між сторонами.

В іншій частині апеляційну скаргу позивача слід на підставі ст. 375 ЦПК України залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п.п. 1, 2, ст. 375, ст. 376 ч. 1 п.п. 1, 2, 4, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд -

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» задовольнити частково, заочне рішення Перечинського районного суду від 21 грудня 2020 року змінити:

виключити з мотивувальної частини рішення судження про відсутність складових кредитного договору, підстав для стягнення відсотків за користування кредитом та висновок про стягнення 28770,12 грн в якості заборгованості за сумою кредиту;

виключити з резолютивної частини рішення суду третій абзац.

В іншій частині апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» залишити без задоволення, а заочне рішення Перечинського районного суду від 21 грудня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 5 квітня 2022 року.

Судді