ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4689/22 Справа № 175/3808/20 Суддя у 1-й інстанції - Озерянська Ж. М. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04 квітня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , товариства з додатковою відповідальністю «Дніпрокомунтранс», третя особа - Обухівська об`єднана територіальна громада, про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 , товариства з додатковою відповідальністю «Дніпрокомунтранс» (далі - ТДВ «Дніпрокомунтранс»), третя особа Обухівська об`єднана територіальна громада, про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, мотивуючи його тим, що ОСОБА_1 зареєстрований та проживає в будинку АДРЕСА_1 , а ОСОБА_2 в будинку АДРЕСА_2 . Відповідач ОСОБА_3 є співвласником домоволодіння АДРЕСА_3 .

Зазначали, що рішенням місцевих жителів, прийнятого 20 травня 2020 року, оформленого протоколом №3 зборів місцевих жителів АДРЕСА_4 , було вирішено питання про розміщення баків для збору відходів по 2 баки за наступними адресами: АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 . В травні 2020 року ТДВ «Дніпрокомунтранс» розмістив біля будинку АДРЕСА_3 два контейнери зі сміттям, в той же час 03 червня 2020 року відповідач, всупереч рішенню місцевих жителів, перемістив баки для збору сміття від будинку АДРЕСА_3 до будинку АДРЕСА_9 .

Вказували, що 05 червня 2020 року ОСОБА_3 , не маючи відповідного дозволу об`єднаної територіальної громади, збудував малу архітектурну форму металевий навіс, в якому і розмістив відповідні контейнери.

Зазначали, що порушення прав позивачів здійснено сумісно, відповідачем ОСОБА_3 , що виразилася в самовільному, з порушенням норм законодавства, будівництві (облаштування) майданчику для встановлення контейнерів для сміття на розі будинку за адресою: АДРЕСА_2 , а відповідачем ТДВ «Дніпрокомунтранс» відповідні порушення виразилися у самовільному, з порушенням норм законодавства, розміщенні на майданчику контейнерів для сміття на розі будинку за адресою: АДРЕСА_2 .

Посилаючись на те, що відповідне розташування контейнерів для сміття перешкоджає здійсненню позивачів прав власності, зокрема, використання позивачем ОСОБА_1 свого гаражу, який збудований на території власного домоволодіння, порушує права позивачів на безпечні для здоров`я та життя, побуту, відпочинку та навколишнє природне середовище, а також враховуючи, що відстань від контейнерів та зазначених будинків складає менше 20 м, просили суд першої інстанції, з урахування уточнених 08 червня 2021 року вимог, визнати протиправним дії відповідачів, що виразились в облаштуванні контейнерного майданчика та контейнерів для збору сміття на земельній ділянці, яка одночасно граничить з земельними ділянками, на яких розташовані будинок АДРЕСА_2 та будинок АДРЕСА_3 ; зобов`язати відповідачів звільнити зазначену земельну ділянку; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 5 000 грн.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04 квітня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просять рішення суду скасувати та постановити нове, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що органом самоврядування було визначено конкретне місце розташування сміттєвих баків, а саме біля будинку АДРЕСА_3 , що належить відповідачу, в той же час останній самостійно змінив місце їх знаходження. Відповідач ОСОБА_3 , на час перевірки органами самоврядування, відсунув вказані баки від будинку позивача щоб домогтися відповідності санітарним нормам, але за новим місцем розташування сміттєвих баків ці є санітарні норми порушуються стосовно ОСОБА_2 . При цьому, ТДВ Дніпрокомунтранс сприяє незаконному переміщенню сміттєвих баків, оскільки ігнорує факт порушення законодавства та визнає правомірним переміщення сміттєвих баків. Вказує, що рішення суду першої інстанції взагалі не містить мотивування своєї відмови. Зазначає, що суд першої інстанції не з`ясував обставини щодо дотримання на момент складення акту від 08 липня 2020 року санітарних норм стосовно будинку ОСОБА_2 . Не надано оцінки розташування баків всупереч рішенню виконавчого комітету від 15 липня 2020 року.

Відповідачі правом на надання відзиву на апеляційну скаргу позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не скористалися.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та це підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_4 , на підставі договору купівлі-продажу, належить житловий шлаковий, обкладений цеглою, будинок, розташований у АДРЕСА_3 , кадастровий номер земельної ділянки - :02:010:0100 (а.с.13-15).

Протоколом №3 зборів місцевих жителів смт.Обухівка округ №15 від 20 травня 2020 року було погоджено розміщення та кількість сміттєвих баків, згідно якого 2 сміттєві баки повинні бути розміщенні за адресами: АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 (а.с.66-67).

Рішенням виконавчого комітету Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області Про облаштування майданчиків для збору сміттєвих баків було надано дозвіл на облаштування майданчику для встановлення 2-х сміттєвих баків по вивозу побутового сміття згідно місць розташування, а саме за адресою: АДРЕСА_3 , поруч з зупинкою Щедрий кошик.

Контроль за виконанням даного рішення вирішено покласти на комісію з питань комунальної власності, архітектури, благоустрою, підприємницької діяльності та сфери послуг (а.с.142).

Відповідно до акту обстеження земельної ділянки від 08 липня 2020 року, яка знаходиться на розі АДРЕСА_3 , встановлено, що поруч з домоволодінням заявника ОСОБА_5 розміщено сміттєві контейнери, що розміщені на обладнаному майданчику (майданчик забетоновано та огороджено). Контейнери не переповнені, майданчик знаходиться в задовільному стані, прилегла територія прибрана. Місце розташування сміттєвого майданчика визначено на зборах громадян округу №15. Відстань до житлового будинку заявника складає 23 метри, що не суперечить нормам розміщення сміттєвих контейнерів. Контейнери розміщено на землях, що перебувають у комунальній власності селищної ради(а.с.36).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачами не надано належних доказів, які б свідчили про те, що сміттєві баки розміщені з порушенням законодавства України, так як встановлені на земельній ділянці, що знаходиться у власності територіальної громади Обухівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, відстань від їх розміщення до будинків згідно наданого акту становить більше 20 метрів, що відповідає нормам Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.50 Конституції України кожен має право на безпечне для життя і здоров`я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди.

Кожному гарантується право вільного доступу до інформації про стан довкілля, про якість харчових продуктів і предметів побуту, а також право на її поширення. Така інформація ніким не може бути засекречена.

Згідно до статті 293 ЦК України фізична особа має право на безпечне для життя і здоров`я довкілля, право на достовірну інформацію про стан довкілля, про якість харчових продуктів і предметів побуту, а також право на її збирання та поширення.

Діяльність фізичної та юридичної особи, що призводить до нищення, псування, забруднення довкілля, є незаконною. Кожен має право вимагати припинення такої діяльності.

Згідно статті 1 Закону України Про благоустрій населених пунктів благоустрій населених пунктів - комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля.

Статтею 17 Закону України Про благоустрій населених пунктів визначено, що громадяни у сфері благоустрою населених пунктів мають право: 1) користуватись об`єктами благоустрою населених пунктів; 2) брати участь в обговоренні правил та проектів благоустрою території населених пунктів; 3) вносити на розгляд місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій пропозиції з питань благоустрою населених пунктів.

Організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, установлених законом (статті 20 вищенаведеного Закону).

Рішення місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо благоустрою території певного населеного пункту є обов`язковим для виконання розміщеними на цій території підприємствами, установами, організаціями та громадянами, які на ній проживають.

Відповідно до статті 21 Закону України Про благоустрій населених пунктів елементами (частинами) об`єктів благоустрою є, зокрема, будівлі та споруди системи збирання і вивезення відходів.

Як вбачається з матеріалів справи, 20 травня 2020 року зборами місцевих жителів смт.Обухівка округ №15 було складено протокол №3, яким було погоджено розміщення та кількість сміттєвих баків, згідно якого по 2 сміттєві баки повинні бути розміщенні за адресами: АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 .

Вказана воля місцевих жителів була втілена в рішенні виконавчого комітету Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області Про облаштування майданчиків для збору сміттєвих баків, яким, зокрема, було надано дозвіл на облаштування майданчику для встановлення 2-х сміттєвих баків по вивозу побутового сміття згідно місць розташування, а саме за адресою: АДРЕСА_3 , поруч з зупинкою Щедрий кошик.

В той же час, відповідний контейнер для сміття було розміщено не за погодженою адресою, а саме: АДРЕСА_3 , а біля будинку АДРЕСА_1 , про що стверджують позивачі у своїй заяві.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про відходи» визначено, що відходи - будь-які речовини, матеріали і предмети, що утворилися у процесі виробництва чи споживання, а також товари (продукція), що повністю або частково втратили свої споживчі властивості і не мають подальшого використання за місцем їх утворення чи виявлення і від яких їх власник позбувається, має намір або повинен позбутися шляхом утилізації чи видалення;

поводження з відходами - дії, спрямовані на запобігання утворенню відходів, їх збирання, перевезення, сортування, зберігання, оброблення, перероблення, утилізацію, видалення, знешкодження і захоронення, включаючи контроль за цими операціями та нагляд за місцями видалення;

збирання відходів - діяльність, пов`язана з вилученням, накопиченням і розміщенням відходів у спеціально відведених місцях чи об`єктах, включаючи сортування відходів з метою подальшої утилізації чи видалення;

зберігання відходів - тимчасове розміщення відходів у спеціально відведених місцях чи об`єктах (до їх утилізації чи видалення);

розміщення відходів - зберігання та захоронення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи об`єктах;

об`єкти поводження з відходами - місця чи об`єкти, що використовуються для збирання, зберігання, сортування, оброблення, перероблення, утилізації, видалення, знешкодження та захоронення відходів;

відведені місця чи об`єкти - місця чи об`єкти (місця розміщення відходів, сховища, полігони, комплекси, споруди, ділянки надр тощо), на використання яких отримано дозвіл на здійснення операцій у сфері поводження з відходами;

побутові відходи - відходи, що утворюються в процесі життя і діяльності людини в житлових та нежитлових будинках (тверді, великогабаритні, ремонтні, рідкі, крім відходів, пов`язаних з виробничою діяльністю підприємств) і не використовуються за місцем їх накопичення;

послуги з вивезення побутових відходів - збирання, зберігання та перевезення побутових відходів, що здійснюються у населеному пункті згідно з правилами благоустрою, затвердженими органом місцевого самоврядування;

послуги з поводження з побутовими відходами - послуги з вивезення, перероблення та захоронення побутових відходів, що надаються в населеному пункті згідно з правилами благоустрою території населеного пункту, розробленими з урахуванням схеми санітарного очищення населеного пункту та затвердженими органом місцевого самоврядування.

Стаття 14 Закону України «Про відходи» визначає права громадян України, іноземців та осіб без громадянства у сфері поводження з відходами.

Так, громадяни України, іноземці та особи без громадянства у сфері поводження з відходами мають, зокрема, право на: а) безпечні для їх життя та здоров`я умови при здійсненні операцій щодо поводження з відходами; в) відвідування в установленому порядку спеціально відведених місць чи об`єктів поводження з відходами; г) участь в обговоренні питань, пов`язаних із розміщенням, проектуванням, спорудженням та експлуатацією об`єктів поводження з відходами.

Статтею 15 Закону України «Про відходи» визначено обов`язки громадян України, іноземців та осіб без громадянства у сфері поводження з відходами, а саме: а) дотримуватися вимог цього Закону та інших нормативно-правових актів у сфері поводження з відходами; б) вносити в установленому порядку плату за послуги з поводження з побутовими відходами; в) виконувати інші обов`язки, передбачені законами, щодо запобігання забрудненню навколишнього природного середовища відходами.

Розділ IV регулює компетенцію органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування у сфері поводження з відходами.

Так, статтею 21 Закону України «Про відходи» встановлено, що органи місцевого самоврядування у сфері поводження з відходами забезпечують: а) виконання вимог законодавства про відходи; б) розроблення та затвердження схем санітарного очищення населених пунктів; в) організацію збирання і видалення побутових відходів, у тому числі відходів дрібних виробників, створення полігонів для їх захоронення, а також організацію роздільного збирання корисних компонентів цих відходів; г) затвердження місцевих і регіональних програм поводження з відходами та контроль за їх виконанням; д) вжиття заходів для стимулювання суб`єктів господарювання, які здійснюють діяльність у сфері поводження з відходами; е) вирішення питань щодо розміщення на своїй території об`єктів поводження з відходами; з) здійснення контролю за раціональним використанням та безпечним поводженням з відходами на своїй території; й) надання згоди на розміщення на території села, селища, міста місць чи об`єктів для зберігання та захоронення відходів, сфера екологічного впливу функціонування яких згідно з діючими нормативами включає відповідну адміністративно-територіальну одиницю; м) здійснення контролю за додержанням юридичними та фізичними особами вимог у сфері поводження з виробничими та побутовими відходами відповідно до закону та розгляд справ про адміністративні правопорушення або передача їх матеріалів на розгляд інших державних органів у разі порушення законодавства про відходи.

Органи місцевого самоврядування приймають рішення про відвід земельних ділянок для розміщення відходів і будівництва об`єктів поводження з відходами.

Згідно статті 33 Закону України «Про відходи» зберігання та видалення відходів здійснюються відповідно до вимог екологічної безпеки та способами, що забезпечують максимальне використання відходів чи передачу їх іншим споживачам (за винятком захоронення).

На кожне місце чи об`єкт зберігання або видалення відходів складається спеціальний паспорт, в якому зазначаються найменування та код відходів (згідно з державним класифікатором відходів), їх кількісний та якісний склад, походження, а також технічні характеристики місць чи об`єктів зберігання чи видалення і відомості про методи контролю та безпечної експлуатації цих місць чи об`єктів.

Зберігання та видалення відходів здійснюються в місцях, визначених органами місцевого самоврядування з врахуванням вимог земельного та природоохоронного законодавства, за наявності дозволу на здійснення операцій у сфері поводження з відходами, в якому визначені види та кількість відходів, загальні технічні вимоги, заходи безпеки, відомості щодо утворення, призначення, методів оброблення відходів відповідно до встановлених умов їх зберігання.

Визначені для зберігання та видалення відходів місця чи об`єкти повинні використовуватися лише для відходів, заявлених на одержання дозволу на здійснення операцій у сфері поводження з відходами.

Відповідно до статті 42 Закону України «Про відходи» особи, винні в порушенні законодавства про відходи, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільну чи кримінальну відповідальність, зокрема, за: а) порушення встановленого порядку поводження з відходами, що призвело або може призвести до забруднення навколишнього природного середовища, прямого чи опосередкованого шкідливого впливу на здоров`я людини та економічних збитків; б) самовільне розміщення чи видалення відходів; г) невиконання розпоряджень і приписів органів, що здійснюють державний контроль та нагляд за операціями поводження з відходами та за місцями їх видалення.

Підприємства, установи, організації та громадяни України, а також іноземці та особи без громадянства, іноземні юридичні особи зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про відходи, в порядку і розмірах, встановлених законодавством України (стаття 43 Закону України «Про відходи»).

Статтею 40 Закону України Про благоустрій населених пунктів встановлено, що самоврядний контроль у сфері благоустрою населених пунктів здійснюється сільськими, селищними, міськими радами та їх виконавчими органами.

Для здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, виконанням Правил благоустрою території населеного пункту, в тому числі організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян, утримання в належному стані закріплених за підприємствами, установами, організаціями територій, сільські, селищні, міські ради можуть утворювати інспекції з благоустрою населених пунктів.

Самоврядний контроль за станом благоустрою населених пунктів здійснюється шляхом: 1) проведення перевірок території; 2) розгляду звернень підприємств, установ, організацій та громадян; 3) участі в обговоренні проектів благоустрою територій населених пунктів, іншої технічної документації з питань благоустрою і внесення відповідних пропозицій на розгляд органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій; 4) подання позовів до суду про відшкодування шкоди, завданої об`єктам благоустрою внаслідок порушення законодавства з питань благоустрою населених пунктів, Правил благоустрою території населеного пункту.

Положення про інспекцію з благоустрою населених пунктів затверджується відповідною сільською, селищною або міською радою на підставі Типового положення, яке затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Згідно Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 березня 2011 року N145 встановлено, що контейнер для зберігання побутових відходів (контейнер) - металева або пластикова ємність, призначена для збирання та зберігання побутових відходів, виготовлена згідно з вимогами державних стандартів.

Контейнерні майданчики повинні мати водонепроникне тверде покриття та бути обладнані навісами, огорожею та ізольовані від об`єктів обслуговування населення, господарських дворів і магістральних вулиць смугою зелених насаджень шириною не менше 1,5 м, не повинні бути прохідними для пішоходів і транзитного руху транспорту (п.2.7).

Контейнерні майданчики повинні бути віддалені від меж земельних ділянок навчальних та лікувально-профілактичних закладів, стін житлових та громадських будівель і споруд, майданчиків для ігор дітей та відпочинку населення на відстань не менше 20 м (п. 2.8).

На території садибної забудови населених пунктів відстань від контейнерних майданчиків до меж присадибних ділянок зі сторони вулиць повинна складати не менш як 5 м.

Так, звертаючись до суду із дійсним позовом, позивачі зазначали, що сумісними діями відповідачів, що полягають у встановленні контейнерів для сміття та влаштування майданчику для них всупереч рішення місцевого самоврядування, яким і було визначено місце їх знаходження, порушуються їх права. Крім того, позивач ОСОБА_1 вказує, що незаконними діями відповідача ОСОБА_3 йому було спричинено моральну шкоду, яку він оцінив в 5 000 грн.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року в справі №216/3521/16-ц (провадження №14-714цс19) зроблено висновок, що виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

Згідно пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди №4 від 31 березня 1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктом 4 постанови Пленуму встановлено, що відповідно до ст.137 ЦПК (стара редакція) у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

При недотриманні позивачами зазначених вимог настають наслідки, передбачені ст.139 ЦПК (стара редакція).

Згідно пункту 5 постанови, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

З аналізу чинного законодавства вбачається, що єдиною підставою цивільно-правової відповідальності є скоєння цивільного правопорушення.

Право на відшкодування моральної шкоди виникає за наявності передбачених законом умов відповідальності за заподіяну шкоду (загальні умови), а саме: а) наявність моральної шкоди як наслідку порушення особистих немайнових прав або посягання на інші нематеріальні блага; б) неправомірні рішення, дії чи бездіяльність заподіювача шкоди; в) причинний зв`язок між неправомірною поведінкою і моральною шкодою; г) вина заподіювача шкоди.

Під моральною шкодою передбачається наявність негативних змін у психічному стані особи, яких вона зазнала внаслідок завданих їй фізичних і душевних страждань. Складність у тому, що це прояви не ззовні, а психіка суб`єкта.

Презумпція наявності моральної шкоди законодавством не передбачена. Наявність моральної шкоди не визнана прямим наслідком кожної протиправної поведінки. А така презумпція має визначатися лише законом. Тому діє ст. 81 ЦПК України про загальний розподіл тягаря доказування.

Протиправність поведінки заподіювача моральної шкоди це поведінка, яка заборонена законом, а протиправна бездіяльність невчинення особою дій, які вона зобов`язана за законом вчинити.

Причинний зв`язок з`ясовується між причиною, тобто протиправністю поведінки, та шкодою, як наслідком. Заподіювач несе відповідальність лише за ту шкоду, яка є наслідком саме його поведінки.

Це відповідає концепції причини-умови, яка існує у праві. Тобто, зміст причинного зв`язку полягає у тому, що вчинена неправомірна дія є головною причиною, яка призвела до завдання моральної шкоди.

Колегія суддів звертає увагу, що як підставою для стягнення моральної шкоди так і зобов`язання вчинити дії є факт встановлення незаконними чи неправомірними дій відповідачів та наявності між дією та шкодою причинного зв`язку.

Так, колегія суддів зауважує, що, як стверджували позивачі у своєму уточненому в червні 2021 року позові, відповідач ТДВ Дніпрокомунтранс розмістив сміттєві баки за належною адресою біля будинку АДРЕСА_3 , після чого останні були переміщенні відповідачем ОСОБА_3 до будинку АДРЕСА_1 , де останній збудував малу архітектурну форму металевий навіс, в якому і розмістив вказані контейнери.

Разом із тим, в подальшому, обґрунтовуючи неправомірність дій відповідачів, зазначили, що ОСОБА_3 самовільно, з порушенням норм законодавства, збудував (облаштував) майданчик для встановлення контейнерів для сміття на розі будинку за адресою: АДРЕСА_2 , а відповідач ТДВ «Дніпрокомунтранс» самовільно, з порушенням норм законодавства, розмістив на майданчику контейнери для сміття на розі будинку за адресою: АДРЕСА_2 .

Тобто, позивачі не мають чіткої позиції щодо того, хто саме здійснив протиправне розміщення спірних контейнерів для сміття за спірною адресою.

При цьому, в матеріалах справи відсутні докази того, що самовільне переміщення було здійснено, зокрема, відповідачем ОСОБА_3 .

В той же час, як вказував ТДВ «Дніпрокомунтранс» у своєму листі №662 від 10 лютого 2021 року та що не заперечується позивачами, відповідні контейнери за спірною адресою по АДРЕСА_1 були встановлені самим товариством за вказівкою представників органу місцевого самоврядування: депутата, представника селищної ради, з безпосереднім виїздом на територію їх фактичного розташування (а.с.87).

Отже, посилання позивачів на протиправне переміщення контейнерів для сміття ОСОБА_3 спростовуються позицією другого відповідача, а саме ТДВ «Дніпрокомунтранс».

Щодо доводів позивача про незаконністьі облаштування ОСОБА_3 відповідного майданчику, на якому розташовані контейнери для збору сміття, колегія суддів зауважує, що позивачами не було надано жодного доказу на підтвердження вчинення відповідних дій саме відповідачем.

Надані останнім фотокартки, на яких зафіксований відповідач, свідчать лише про користування ним відповідними контейнерами (а.с.29,111-124).

Інші обставини, зафіксовані на дійсних фото, не стосуються предмету дійсного позову. У разі наявності будь-яких фактів порушення останнім принципів добросусідства чи порушення права власності позивачів, останні не позбавленні звернутися до суду із відповідними позовами, обравши належний спосіб захисту та навівши належне правове обґрунтування.

Крім того, колегія суддів зауважує, що саме по собі облаштування майданчику під розміщеними контейнерами для сміття не суперечить чинному законодавству, а навпаки відповідає Державним санітарним нормам та правилам утримання територій населених місць, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 березня 2011 року N145.

В той же час, у разі виявлення будь-яких санітарних порушень під час облаштування контейнерних майданчиків, позивачі не позбавлені права звернутися до державної санітарно-епідеміологічної служби, яка здійснює державний нагляд за санітарним законодавством у порядку запобіжного та поточного нагляду.

Крім того, сам висновок державної санітарно-епідеміологічної служби про порушення будь-яких санітарних норм в матеріалах справи відсутній.

А тому колегія суддів не знаходить підстав для скасування рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог до ОСОБА_3 .

Також, колегія суддів апеляційного суду не знаходить підстав для скасування рішення і в частині відмовлених позовних вимог до ТДВ «Дніпрокомунтранс» зважаючи на те, що останній, хоча і є балансоутримувачем сміттєвих контейнерів, в той же час розміщення відповідних контейнерів було здійснено відповідачем виключно за вказівкою представника органу місцевого самоврядування.

Колегія суддів зауважує, що договір про надання послуг з вивезення побутових відходів на території Обухівської селищної ради було укладено між ТДВ «Дніпрокомунтранс» та Обухівською селищною радою Дніпровського району Дніпропетровської області. Отже, право на визначення відповідної адреси розташування контейнерних баків належить виключно замовнику відповідних послуг, тобто Обухівській селищній раді Дніпровського району Дніпропетровської області. ТДВ Дніпрокомунтранс самостійно не визначає місця розташування контейнерів для сміття та не забезпечує їх незмінне перебування за відповідною адресою, а лише реалізує функції з своєчасного вивезення побутових відходів згідно встановленого замовником графіку.

Таким чином, наявні спори щодо місця розташування баків для сміття не можуть вирішуватися за рахунок відповідної організації, що лише забезпечує вивезення побутових відходів.

З огляду на викладене, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів доходить висновку, що судом першої правильно визначився з нормами матеріального права, які підлягали застосуванню до спірних правовідносин, та дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову, отже підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04 квітня 2022 року залишити без змін

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 01 вересня 2022 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.