Ухвала

Іменем України

15 серпня 2022 року

м. Київ

справа № 686/14015/20

провадження № 61-6974ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О.,

розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Венгера Дениса Олеговича на постанову Хмельницького апеляційного суду від 16 червня 2022 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Управління охорони здоров`я Хмельницької міської ради, Приватного підприємства «Будремпроект-Стандарт», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Хмельницька міська рада, про визнання недійсною додаткової угоди до договору,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила визнати недійсною додаткову угоду № 1 від 16 березня 2020 року до договору про право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій) від 30 квітня 2015 року № 1УОЗ, укладену між Управлінням охорони здоров`я Хмельницької міської ради (далі - Управління охорони здоров`я) та Приватним підприємством «Будремпроект-Стандарт».

Позов ОСОБА_1 мотивовано тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 та членом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Затишний-2018» (далі - ОСББ «Затишний-2018»), розташованого за цією ж адресою. Рішенням 44-ої сесії Хмельницької міської ради від 12 листопада 2014 року № 43 «Про затвердження проєктів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надання їх в постійне користування, оренду юридичним особам, громадянам, поновлення договорів оренди земельних ділянок шляхом укладення додаткових угод та внесення змін до рішень міської ради та договору оренди» Управлінню охорони здоров`я було надано в постійне користування земельну ділянку на АДРЕСА_2 , площею 5 400 кв. м, для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку. В подальшому рішенням 49-ої сесії Хмельницької міської ради від 08 квітня 2015 року № 42 було вирішено надати згоду Управлінню охорони здоров`я укласти договір суперфіцію з Приватним підприємством «Будремпроект-Стандарт» для будівництва багатоквартирного житлового будинку (перша та друга черги будівництва) на земельній ділянці загальною площею 5 400 кв. м на АДРЕСА_2 (кадастровий номер :09:005:0158), яка знаходиться на праві постійного користування Управління охорони здоров`я. 30 квітня 2015 року між Управлінням та Приватним підприємством «Будремпроект-Стандарт» було укладено договір № 1УОЗ про право на користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), згідно з яким Управління охорони здоров`я надало Приватному підприємству «Будремпроект-Стандарт» право користування земельною ділянкою з кадастровим номером :09:005:0158 для будівництва на ній багатоквартирного житлового будинку (перша та друга черги будівництва) за адресою: АДРЕСА_2 . Можливості продовження строку дії договору, зміни його умов, характеру землекористування як договором так і рішенням 49-ої сесії Хмельницької міської ради від 08 квітня 2015 року № 42 не передбачено. Приватне підприємство «Будремпроект-Стандарт» використало своє право на забудову земельної ділянки, здійснивши будівництво багатоквартирного житлового будинку на АДРЕСА_2 черги будівництва - 49-ти квартирного житлового будинку в листопаді 2017 року (сертифікат ХМ 04) та II черги будівництва 59-ти квартирного житлового будинку в грудні 2018 року (сертифікат ХМ 10). Разом з тим 16 березня 2020 року між Управлінням охорони здоров`я та Приватним підприємством «Будремпроект-Стандарт», на підставі рішення 49-ої сесії Хмельницької міської ради від 08 квітня 2015 року № 42, було укладено додаткову угоду № 1 до договору про право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій) від 30 квітня 2015 року № 1УОЗ, згідно з якою було внесено зміни до договору. Зокрема, право користування земельною ділянкою для забудови передається з метою будівництва на ній багатоквартирного житлового будинку (третя черга будівництва), за адресою: АДРЕСА_2 та подальшого обслуговування, будівництво якої дозволено чинним законодавством на земельній ділянці, а також - збільшився строк дії договору з п`яти до восьми років. Додаткова угода № 1 від 16 березня 2020 року до договору є недійсною, оскільки Хмельницька міська рада як власник земельної ділянки з кадастровим номером :09:005:0158 не надавала згоди Управлінню охорони здоров`я на укладення цієї додаткової угоди та на продовження дії строку основного договору чи зміну його предмета шляхом долучення ще однієї черги будівництва. Управління охорони здоров`я не врахувало інтересів територіальної громади міста, прав та інтересів співвласників житлового будинку, оскільки оспорюваною додатковою угодою надано право відповідачеві на користування прибудинковою земельною ділянкою без попередньої згоди співвласників багатоквартирного будинку, чим порушено її права як однієї із власників квартири у вищевказаному будинку.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 грудня 2021 року позов задоволено. Визнано недійсною додаткову угоду № 1 від 16 березня 2020 року до договору про право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій) від 30 квітня 2015 року № 1УОЗ, укладену між Управлінням охорони здоров`я та Приватним підприємством «Будремпроект-Стандарт».

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що укладаючи додаткову угоду до договору суперфіцію, Управління охорони здоров`я не врахувало інтересів територіальної громади міста, прав та інтересів співвласників житлового будинку, в тому числі й ОСОБА_1 . Надаючи в користування під забудову прибудинкову територію з розміщеним на ній багатоквартирним будинком, Управління охорони здоров`я також не дотрималося процедури продовження строку передачі за договором суперфіцію, що свідчить про порушення прав та законних інтересів позивача.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 16 червня 2022 року апеляційну скаргу Приватного підприємства «Будремпроект-Стандарт» задоволено. Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 грудня 2021 року скасовано і ухвалено нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовлено.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що позивачем не надано доказів на підтвердження тієї обставини, що житловий будинок АДРЕСА_2 , а також земельна ділянка для обслуговування вказаного будинку (прибудинкова територія), передавалися на баланс ОСББ вказаного будинку, зокрема в користування чи у власність його співвласників. У справі відсутні докази на підтвердження факту розроблення відповідної землевпорядної документації щодо визначення розмірів і конфігурації земельної ділянки, на якій розташований багатоквартирний будинок, належні до нього будівлі, споруди та прибудинкова територія, а також - на підтвердження того, що третя черга будівництва багатоквартирного будинку, яка передбачена оспорюваним правочином, має бути розміщена на прибудинковій території житлового будинку, в якому знаходиться належна позивачу квартира. Крім цього, право комунальної власності на спірну земельну ділянку станом на день подання позову та розгляду справи в суді зареєстровано за Хмельницькою міською радою, яка, діючи відповідно до вимог Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», надала дозвіл Управлінню охорони здоров`я на укладення договору суперфіцію з Приватним підприємством «Будремпроект-Стандарт», а в подальшому своїм рішенням погодила будівництво на спірній земельній ділянці багатоквартирних житлових будинків секційного типу, а не одного житлового будинку І та ІІ черг.

19 липня 2022 року представник ОСОБА_1 - адвокат Венгер Д. О. подав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Хмельницького апеляційного суду від 16 червня 2022 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення і залишити в силі рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 грудня 2021 року.

Касаційна скарга подана на підставі пункту 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Касаційна скарга мотивована обставинами, зазначеними в позовній заяві ОСОБА_1 . Крім цього, адвокат Венгер Д. О. послався на правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 13 квітня 2020 року у справі № 803/1254/17, про те, що територіальні громади мають власні типи соціальної поведінки, стосовно яких територія є умовою, що забезпечує стійку взаємодію соціальних суб`єктів, які формують територіальні соціальні мережі. При цьому, територія соціально-економічної активності одночасно є фактором зв`язку та умовою діяльності. Це стає можливим тоді, коли для господарюючого суб`єкта, яким є територіальна громада, мотивом економічної діяльності стає не лише максимальний прибуток, а й територіальний інтерес у будь-якій його формі. Територія з її природними особливостями та природними ресурсами, якими вона володіє, а також соціально-економічною інфраструктурою, що функціонує на ній, є матеріальною основою життя територіальної громади. Отже, територіальний інтерес є системою очікувань соціальних суб`єктів, що ґрунтується на рефлексії території, а також пов`язаних з нею проблем, їх життєвого простору, які є безпосередньою причиною відповідного типу територіальної поведінки або соціальної дії. Соціальні інтереси територіальної громади детермінують: розвиток соціальної інфраструктури відповідної території; поліпшення соціально-психологічного клімату та оптимізацію соціальних взаємодій і відносин на відповідній території; інтерес у забезпеченні правопорядку та громадської безпеки. За носіями інтереси поділяються на індивідуальні, територіальні, групові, громадські, загальнолюдські, відомчі, соціально-класові, територіальні інтереси політичних еліт тощо. В цій справі позивач є власником квартири, яка знаходиться в будинку, розташованому на земельній ділянці (кадастровий номер :09:005:0158), а безпосередні протиправні дії щодо розпорядження земельною ділянкою під будинком в якому вона проживає впливають на її права та порушують їх в частині можливості користування відповідною земельною ділянкою.

Касаційне провадження не підлягає відкриттю з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої та абзацу 1 частини другої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Судами встановлено, що рішенням 44-тої сесії Хмельницької міської ради від 12 листопада 2014 року № 43 «Про затвердження проєктів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надання їх в постійне користування, оренду юридичним особам, громадянам, поновлення договорів оренди земельних ділянок шляхом укладення додаткових угод та внесення змін до рішень міської ради та договору оренди» Управлінню охорони здоров`я надано в постійне користування земельну ділянку на АДРЕСА_2 площею 5 400 кв. м для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку.

Рішенням 49-тої сесії Хмельницької міської ради від 08 квітня 2015 року № 42 надано згоду Управлінню охорони здоров`я на укладення договору суперфіцію з Приватним підприємством «Будремпроект-Стандарт» для будівництва багатоквартирного житлового будинку (перша та друга черга будівництва) на земельній ділянці загальною площею 5 400 кв. м, на АДРЕСА_2 , кадастровий номер :09:005:0158. Обмежень щодо змін умов договору, в тому числі щодо можливості продовження строку дії договору, його предмета, характеру землекористування рішенням 49-тої сесії Хмельницької міської ради від 08 квітня 2015 року № 42 не передбачено.

30 квітня 2015 року між Управлінням охорони здоров`я та Приватним підприємством «Будремпроект-Стандарт» було укладено договір № 1УОЗ про право на користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), згідно з пунктом 1.1. якого, Управління охорони здоров`я надало Приватному підприємству «Будремпроект-Стандарт» право користування земельною ділянкою для будівництва на ній будівель (споруд) на умовах та в порядку, передбачених цим договором та договором від 03 березня 2015 року № 25/1 щодо будівництва багатоквартирного житлового будинку (перша та друга черга будівництва) за адресою: АДРЕСА_2 .

Пунктами 1.2., 1.3., 1.4. договору про право на користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій) від 30 квітня 2015 року № 1УОЗ передбачено місцезнаходження земельної ділянки: АДРЕСА_2 , кадастровий номер земельної ділянки :09:005:0158, загальна площа 0,54 га.

Згідно з пунктами 2.1., 3.1., 4.3. вказаного договору право користування земельною ділянкою для забудови передається Стороні-2 з метою будівництва на ній багатоквартирного житлового будинку (перша та друга черга будівництва) за адресою: АДРЕСА_2 та подальшого обслуговування, будівництво якого дозволено чинним законодавством. Сторона-2 має право користуватися належною Стороні-1 земельною ділянкою для забудови 5 (п`ять) років, починаючи з дня його державної реєстрації. Сторони домовилися, що встановлений характер землекористування не підлягає зміні (перегляду) та є сталим протягом усього терміну дії цього договору.

На виконання умов згаданого договору Приватне підприємство «Будремпроект-Стандарт» використало своє право на забудову земельної ділянки з кадастровим номером :09:005:0158 площею 0,54 га, здійснивши будівництво багатоквартирного житлового будинку на АДРЕСА_2 , І черга будівництва 49-ти квартирного житлового будинку - в листопаді 2017 року (сертифікат ХМ 04) та II черга будівництва 59-ти квартирного житлового будинку - в грудні 2018 року (сертифікат ХМ 10).

Станом на час розгляду справи на земельній ділянці з кадастровим номером :09:005:0158 площею 5 400 кв. м розташовано багатоквартирний житловий будинок АДРЕСА_2 , в якому розмішена квартира № 66 , власником якої є ОСОБА_1

16 березня 2020 року між Управлінням охорони здоров`я та Приватним підприємством «Будремпроект-Стандарт» на підставі рішення сорок дев`ятої сесії Хмельницької міської ради від 08 квітня 2015 року № 42 було укладено додаткову угоду № 1 до договору про право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій) від 30 квітня 2015 року № 1УОЗ, згідно з якою Сторони змінили зміст пункту 2.1. Договору, виклавши його в новій редакції: «Право користування земельною ділянкою для забудови передається Стороні-2 з метою будівництва на ній багатоквартирного житлового будинку (третя черга будівництва) за адресою: АДРЕСА_2 та подальшого обслуговування, будівництво якої дозволено чинним законодавством на земельній ділянці». Також сторони змінили зміст пункту 3.1. Договору, виклавши його в такій редакції: «Передбачене цим договором право Сторони-2 користуватися належною Стороні-1 земельною ділянкою для забудови встановлено на 8 (вісім) років, починаючи з дня його державної реєстрації до 30 квітня 2023 року».

Пунктом 5 додаткової угоди передбачено, що всі інші умови основного договору, не змінені в цій додатковій угоді, залишаються чинними у попередній редакції, і Сторони підтверджують їх обов`язковість для себе.

Рішенням четвертої сесії Хмельницької міської ради від 17 лютого 2021 року № 62 «Про поновлення договорів оренди земельних ділянок шляхом укладення додаткових угод, зміну коду КВЦПЗ земельних ділянок, внесення змін в договір оренди землі, в рішення сесії міської ради», внесено зміни в пункт 1 рішення сорок дев`ятої сесії міської ради від 08 квітня 2015 року № 42, замінено вираз «для будівництва багатоквартирного житлового будинку (перша та друга черга будівництва)» на вираз «для будівництва багатоквартирних житлових будинків секційного типу» відповідно до поданого клопотання Приватним підприємством «Будремпроект-Стандарт».

Статтями 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено право особи на звернення до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно зі статтею 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина перша статті 21 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Згідно з пунктом 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до виключної компетенції пленарних засідань сільських, селищних, міських рад віднесено вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку (частина десята статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Частинами першою, другою статті 116 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно з пунктами а, б, в частини першої статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить: розпорядження землями комунальної власності, територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб (частина перша статті 122 ЗК України).

У пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна;

Пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» встановлено, що прибудинкова територія - територія навколо багатоквартирного будинку, визначена на підставі відповідної містобудівної та землевпорядної документації, у межах земельної ділянки, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди, що необхідна для обслуговування багатоквартирного будинку та задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників та наймачів (орендарів) квартир, а також нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.

Правовий режим спірної земельної ділянки, на якій розташований багатоквартирний житловий будинок, та прибудинкової території визначається земельним законодавством, зокрема ЗК України.

Частинами першою, другою, третьою статті 42 ЗК України передбачено, що земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками. Земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками.

З результатів аналізу цільового призначення земельної ділянки, на якій розташовані багатоквартирні житлові будинки, та норм статті 42 ЗК України випливає, що в разі приватизації громадянами квартир у такому будинку земельна ділянка як така, що входить до житлового комплексу, може передаватися безоплатно у власність або надаватися в користування лише об`єднанню співвласників будинку.

Апеляційним судом встановлено, що у справі відсутні докази на підтвердження того, що житловий будинок АДРЕСА_2 , а також земельна ділянка для обслуговування вказаного будинку (прибудинкова територія), передавалися на баланс ОСББ вказаного будинку, в тому числі у користування чи у власність його співвласників. Крім цього, у справі відсутні докази на підтвердження факту розроблення відповідної землевпорядної документації щодо визначення розмірів і конфігурації земельної ділянки, на якій розташований багатоквартирний будинок, належні до нього будівлі, споруди та прибудинкова територія, а також, що третя черга будівництва багатоквартирного будинку, яка передбачена оспорюваним правочином, має бути розміщена на прибудинковій території житлового будинку, в якому знаходиться належна позивачу квартира.

Встановивши зазначені обставини, врахувавши, що право комунальної власності на спірну земельну ділянку станом на день пред`явлення позову та розгляду справи в суді зареєстровано за Хмельницькою міською радою, яка, діючи відповідно до вимог Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», надала дозвіл Управлінню охорони здоров`я на укладення договору суперфіцію з Приватним підприємством «Будремпроект-Стандарт», а також в подальшому своїм рішенням погодила будівництво на спірній земельній ділянці багатоквартирних житлових будинків секційного типу, апеляційний суд в цій справі дійшов обґрунтованого висновку про непідтвердження зазначених в позові обставин щодо порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивачау зв`язку з укладенням оспорюваного правочину і правильно відмовив у задоволенні позову.

Такі висновки апеляційного суду узгоджуються з правовими висновками, викладеними в постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду від 01 вересня 2020 року у справі № 607/7536/16, від 25 листопада 2020 року у справі № 192/2257/16-ц, від 31 травня 2022 року у справі № 263/4526/2017.

Посилання заявника на загальні правові висновки щодо інтересів територіальної громади, викладені в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 13 квітня 2020 року у справі № 803/1254/17, не свідчить про застосування апеляційним судом норм права без урахування правових висновків, викладених у згаданій постанові Верховного Суду, оскільки в цій справі апеляційним судом встановлено недоведеність зазначених в позові обставин щодо порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача як учасника територіальної громади.

В цілому доводи касаційної скарги зводяться до незгоди заявника з установленими апеляційним судом обставинами і оцінкою доказів. Однак в силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі переоцінювати докази.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77-80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Із змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є необґрунтованою, Верховний Суд вже викладав у своїх постановах висновки щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до таких висновків.

В постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) Велика Палата Верховного Суду вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є «судом фактів».

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (пункт 45 рішення Європейського суду з прав людини від 23 жовтня 1996 року у справі «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), пункти 37, 38 рішення Європейського суду з прав людини від 19 грудня 1997 року у справі «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Виходячи з викладеного, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Венгера Дениса Олеговича на постанову Хмельницького апеляційного суду від 16 червня 2022 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Управління охорони здоров`я Хмельницької міської ради, Приватного підприємства «Будремпроект-Стандарт», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Хмельницька міська рада, про визнання недійсною додаткової угоди до договору.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко