Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 серпня 2022 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря- Фареник А.О.

позивача- ОСОБА_1

представника позивача- ОСОБА_2

представника відповідача- ОСОБА_3

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , 3-і особи: Орган опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, Дев`ята Київська державна нотаріальна контора про визнання договору дарування недійсним, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з позовом і просить визнати недійсним з моменту його укладення договір дарування квартири, посвідчений 14 березня 2006 року державним нотаріусом дев`ятої Київської нотаріальної контори Репях Т.І, за реєстр. № 7-638.

Посилається в позові на те, що 14 березня 2006 року між нею та відповідачем був укладений договір дарування, відповідно до умов якого вона, як дарувальник, передала квартиру АДРЕСА_1 у власність обдарованому.

Зазначає, що відповідач є інвалідом 1 групи, рішенням суду визнаний недієздатним, а вона є його опікуном.

Відповідач має вади психіатричного характеру та не може свідомо розпоряджатися квартирою, а нотаріус при укладенні договору не перевірив обсяг його цивільної дієздатності.

Вважає, що це є обставиною, яка підтверджує недійсність договору дарування від 14 березня 2006 року.

Враховуючи викладене, просить задовольнити позов.

Ухвалою від 26 серпня 2021 року в справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.

Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу та третім особам копію позовної заяви з додатками.

Відповідно до ст. 178 ЦПК України, відповідачу був наданий строк для надання суду відзиву на позовну заяву.

Відповідач поштову кореспонденцію не отримує.

/ а. с. 52, 59, 60 /

Статтею 59 ЦПК України визначено, що права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом.

Тобто, даною нормою закону передбачено законне представництво лише у випадку, якщо, зокрема, сторона є недієздатною чи обмежено дієздатною.

В свою чергу, у цивільному судочинстві поряд із представництвом є інститут захисту прав інших осіб у передбачених законом випадках органами та особами.

Згідно з положеннями ч. 6 ст. 56 ЦПК України органи державної влади та органи місцевого самоврядування можуть бути залучені судом до участі у справі або брати участь у справі за своєю ініціативою для подання висновків на виконання своїх повноважень.

Участь зазначених органів у судовому процесі для подання висновків у справі є обов`язковою у випадках, встановлених законом, або якщо суд визнає це за необхідне.

На виконання даних вимог закону судом для представництва інтересів недієздатного відповідача судом було залучено Управління соціального захисту населення Солом`янської у м. Києві державної адміністрації.

20 грудня 2021 року представником управління до суду були подані письмові пояснення з запереченнями проти позову.

Посилається на те, що на Управління розпорядженням Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації від 16 вересня 2015 року № 551 покладено функції з питань опіки та піклування повнолітніх осіб.

Вважає, що визнання недійсним договору дарування квартири порушить права недієздатного відповідача, оскільки дане житло у нього єдиним.

З урахуванням цього просить відмовити в позові.

18 лютого 2022 року до суду надійшла уточнена позовна заява.

Протокольною ухвалою від 11 липня 2022 року судом відмовлено у її прийнятті.

Позивачка та її представник у судовому засіданні позов підтримали.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала, посилаючись на те, що зазначені позивачкою підстави для визнання договору недійсним відсутні.

Крім того, звернула увагу на ту обставину, що позивачка, як опікун недієздатного відповідача, діє всупереч його інтересам, цим позовом порушуються права недієздатного.

Крім того, заявила про пропуск позивачкою строку позовної давності при зверненні до суду.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони повинні усвідомлювати, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Тобто сторони, які укладають правочин, повинні насправді прагнути досягнення саме того правового результату, який завжди виникає при укладенні правочину такого виду.

Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

За змістом ч. 2 ст. 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Судом встановлено, що 14 березня 2006 року між сторонами був укладений договір дарування, посвідчений державним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Репях Т.І. за реєстр. № 7-638.

Відповідно до умов даного договору позивачка, як дарувальник, передала у власність відповідача квартиру АДРЕСА_1 .

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 27 грудня 2005 року відповідача визнано недієздатним, а позивачка призначена його опікуном.

/ а.с. 14 - 19 /

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно зі статтею 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків.

Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним.

У фіктивних правовідносинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву.

Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки.

При цьому, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Така правова позиція викладена у чисельних рішеннях Верховного Суду, остання в справі № 201/2832/19 від 31 березня 2021 року у справі №201/2832/19 /.

Суд враховує,що відповідно до п.6 ст.3 ЦК України однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність.

Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Позивачка в судовому засіданні, будучи забезпеченою правовою допомогою фахівця в галузі права - адвоката, не довела наявності умислу на вчинення фіктивного правочину, як і не зазначила можливих причин для цього.

Крім того,в судовому засіданні зазначила, що у неї, крім сина, є ще донька, а тому вона бажає, щоб діти спадкували дану квартиру в рівних частинах.

Представник позивачки в судовому засіданні, підтримавши таку позицію, зазначив, що син при застосуванні спадкування без жита не залишиться, а тому його права не можуть вважатися порушеними.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Тобто, при зверненні з позовом до суду на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог.

Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача.

Як зазначено вище, позивачка при зверненні до суду і в судовому засіданні не довела підстав, необхідних та достатніх для визнання договору дарування недійсним з підстав, визначених нею при зверненні до суду.

Натомість протягом усього судового акцентувала увагу суду на обмеженні прав доньки в разі спадкування укладенням цього договору.

З урахуванням цього, одного з основних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності, суд не знаходить підстав для задоволення позову.

Що стосується посилання позивачки на недієздатність відповідача при укладенні договору, приховання нею цієї обставини від нотаріуса, а також також встановлення в судовому засіданні порушень вимог ст.68 ЦК України, ці порушення не є свідченням фіктивності правочину та підставою для висновку про незаконність укладеного договору з цих підстав.

Керуючись ст.ст. 6, 15, 16, 203, 215, 627, 717, 719 Цивільного кодексу України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 263 - 265, 268, 273 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання договору дарування недійсним відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолятивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 22 серпня 2022 року.

Суддя Л.А.Шереметьєва