КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач - Кулікова С.В.
№ 22-ц/824/1492/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 752/21295/20

08 вересня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кулікової С.В.

суддів - Рубан С.М.

- Заришняк Г.М.

розглянувши в порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 19 лютого 2021 року, ухваленого під головуванням судді Колдіної О.О., у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплопостачсервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг,-

в с т а н о в и в:

У жовтні 2020 року ТОВ «Теплопостачсервіс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, в якому просило стягнути з відповідачки суму заборгованості за:житлово-комунальні послуги з централізованого опалення у розмірі 9678,6 грн.;3% річних нарахованих на суму заборгованості за житлово-комунальні послуги з централізованого опалення в розмірі 225,11 грн.; інфляційні втрати, нараховані на суму заборгованості за житлово-комунальні послуги з централізованого опалення в розмірі 358,43 грн.;житлово-комунальні послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 928,92 грн.;3% річних нарахованих на суму заборгованості за житлово-комунальні послуги з гарячого водопостачання в розмірі 58,23 грн.; інфляційні втрати, нараховані на суму заборгованості за житлово-комунальні послуги з гарячого водопостачання в розмірі 26,82 грн.

На обґрунтування позовних вимог зазначало, що ТОВ «Теплопостачсервіс» є виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 .Відповідачка є власником квартири АДРЕСА_2 за даною адресою, що підтверджується Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

ТОВ «Теплопостачсервіс» та ОСОБА_1 уклали договір №46/1/53 від 14.09.2020 року «Про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води».

Позивач вказував на те, що відповідачка споживає послуги, але не сплачує за них, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за період з листопада 2017 року по жовтень 2020 року у розмірі 9 678,60 гривень за послуги з централізованого опалення та у розмірі 928,92 грн. за послуги з централізованого гарячого водопостачання.

В зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань по оплаті за житлово-комунальні послуги позивач просив стягнути в судовому порядку суму заборгованості за надані житлово-комунальні послуги, а також, з врахуванням положень ч.2 ст.625 ЦК України, 3% річних та інфляційні втрати.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 19 лютого 2021 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Теплопостачсервіс» наступну суму заборгованості:

- суму заборгованості за оплату житлово-комунальної послуги з централізованого опалення у розмірі 9678,60 грн.;

- суму інфляційних витрат нарахованих позивачем на суму заборгованості за житлово-комунальну послугу з централізованого опалення у розмірі 358,43 грн.;

- суму 3-х відсотків річних, нарахованих позивачем на суму заборгованості за житлово-комунальну послугу з централізованого опалення у розмірі 225,11 грн.;

- суму заборгованості за оплату житлово-комунальної послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 928,92 грн.;

- суму інфляційних витрат нарахованих позивачем на суму заборгованості за житлово-комунальну послугу з гарячого водопостачання у розмірі 26,82 грн.;

- суму 3-х відсотків річних, нарахованих позивачем на суму заборгованості за житлово-комунальну послугу з гарячого водопостачання у розмірі 58,23 грн.;

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплопостачсервіс» суму судового збору в розмірі 2 102,00 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 19 лютого 2021 року, посилаючись на те, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційну скаргу обґрунтовувала тим, що вона не була повідомлена про час та місце розгляду справи.

Зазначала, що суд першої інстанції помилково розглянув справу в порядку спрощеного провадження, чим порушив її права на доступ до правосуддя.

Вважала, що позивачем порушено порядок нарахування плати за надані послуги постачання гарячої води у період з 31.07.2019 року, оскільки такі нарахування здійснено не з урахування показників індивідуального засобу гарячого водопостачання.

Також вважала, що позивачем у період з 01.01.2020 року по 01.06.2020 року було порушено порядок нарахування плати за надані послуги централізованого опалення, оскільки позивачем нараховано плату відповідно до будинкового приладу обліку теплової енергії, а не відповідно до показань індивідуального вузла комерційного обліку.

Вказувала на те, що стороною позивача не надано детального розрахунку заборгованості, в розрахунку заборгованості не відображені нарахування по індивідуальним засобам обліку гарячої води і теплової енергії та не відображені нарахування по під`їзному лічильнику, у зв`язку з чим вважає, що заявлений позивачем борг є недоведеним.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Розглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_3 , що підтверджується Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

ТОВ «Теплопостачсервіс» є виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 .

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами укладено Договір №46/1/53 від 14.09.2020 року «Про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води».

Згідно довідки про нарахування та сплату коштів за централізоване опалення та гарячого водопостачання за період з 01.10.2017 року по 07.10.2020 року боргу по централізованому опаленню становить 9 678,60 грн., борг по централізованому постачанню гарячої води становить 928,92 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності заявлених позивачем вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до положень вказаного Закону від 24.06.2004 року № 1875-ІV в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, цей Закон визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, та предметом його регулювання є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг.

Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг.

Згідно ст. 1 вказаного Закону, житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово- комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; засіб обліку - прилад, технічний пристрій для обліку кількісних та/або якісних показників житлово-комунальної послуги, який має нормовані метрологічні характеристики; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо - та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством; споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово- комунальну послугу; якість житлово-комунальної послуги - сукупність нормованих характеристик житлово-комунальної послуги, що визначає її здатність задовольняти встановлені або передбачувані потреби споживача відповідно до законодавства.

Відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово - комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник (ст. 19 Закону).

Споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово- комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово- комунальних послуг; проте, одночасно, зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, (ст. 20 Закону).

Згідно положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року № 2189-VІІІ, який набрав чинності 10.12.2017 року, предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. Норми цього Закону застосовуються з урахуванням особливостей, встановлених законами, що регулюють відносини у сферах постачання та розподілу електричної енергії і природного газу, постачання теплової енергії, централізованого постачання гарячої води, централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами (ч. ч. 1, 3 ст.2 Закону).

Згідно ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавцем комунальної послуги є суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору; споживачем житлово-комунальних послуг - індивідуальний (фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги) або колективний споживач; а житлово-комунальною послугою є результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послу.

Учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг.

Виконавцями комунальних послуг є: 1) послуг з постачання та розподілу природного газу - постачальник, який на підставі ліцензії провадить діяльність із постачання природного газу, та оператор газорозподільної системи, до якої приєднані об`єкти газоспоживання споживача; 2) послуг з постачання та розподілу електричної енергії - енергопостачальник або інший суб`єкт, визначений законом; 3) послуг з постачання теплової енергії - теплопостачальна організація; 4) послуг з постачання гарячої води - суб`єкт господарювання, який є власником (або володіє і користується на інших законних підставах) теплової, тепловикористальної або теплогенеруючої установки, за допомогою якої виробляє гарячу воду, якщо споживачами не визначено іншого постачальника гарячої води; 5) послуг з централізованого водопостачання - суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання; 6) послуг з централізованого водовідведення - суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водовідведення; 7) послуг з поводження з побутовими відходами - суб`єкт господарювання, визначений виконавцем послуг з вивезення побутових відходів у встановленому законодавством порядку (ст. 6 Закону).

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах (ст. 12 Закону).

Згідно з ч. 6 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з ч. 4 ст. 22 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуга з постачання гарячої води надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання гарячої води, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.

Відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (далі - виконавець), і фізичною та юридичною особою (далі - споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - послуги) регулюються Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630.

Так, згідно положень вказаних Правил централізоване постачання холодної та гарячої води - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у холодній та гарячій воді, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем холодного та гарячого водопостачання; централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання.

У квартирі (будинку садибного типу) роботи з установлення засобів обліку води і теплової енергії (далі - квартирні засоби обліку) проводяться спеціалізованою організацією, виконавцем, виробником чи постачальником за рахунок коштів споживача.

Квартирні засоби обліку беруться виконавцем на абонентський облік.

Періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) квартирних засобів обліку проводяться за рахунок виконавця.

Оплата послуг за показаннями засобів обліку води, встановлених у квартирі (будинку садибного типу), проводиться лише у разі здійснення обліку в усіх точках розбору холодної та гарячої води у квартирі (будинку садибного типу) незалежно від наявності засобів обліку на вводах у багатоквартирний будинок.

Справляння плати за нормативами (нормами) споживання за наявності квартирних засобів обліку без урахування їх показань не допускається, за винятком випадків, передбачених абзацом п`ятим пункту 15 цих Правил. Виконавець і споживач не мають права відмовлятися від врахування показань засобів обліку.

Показання будинкових засобів обліку знімаються представником виконавця один раз на місяць у присутності постачальника та представника споживачів.

Показання квартирних засобів обліку знімаються споживачем щомісяця.

Засоби обліку води і теплової енергії, встановлені у квартирі (будинку садибного типу) та на вводі у багатоквартирний будинок, підлягають періодичній повірці.

Періодична повірка засобів обліку води і теплової енергії проводиться у строк, що не перевищує одного місяця. За цей час споживач оплачує відповідні послуги у такому порядку: з централізованого постачання холодної та гарячої води - згідно із середньомісячними показаннями засобів обліку за попередні три місяці; з централізованого опалення - згідно із середньомісячними показаннями засобів обліку за попередній опалювальний період. У разі несправності засобів обліку води і теплової енергії, що не підлягає усуненню, плата за послуги з моменту його виявлення вноситься згідно з нормативами (нормами) споживання.

Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.

У платіжному документі передбачаються графи для зазначення поточних і попередніх показань засобів обліку води, теплової енергії, різниці цих показань або затверджених нормативів (норм) споживання, тарифу на даний вид послуг і суми, яка належить до сплати за надану послугу.

Встановлено, що відповідач до 14 вересня 2020 року отримувала послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, хоча договір між нею та позивачем укладено не було, на підставі встановлених між сторонами фактичних договірних відносин.

14.09.2020 року між сторонами укладено договір № 46/1/53 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячовї води. Пункт 4 вказаного договору «Характеристика засобів обліку гарячої води і теплової енергії» не містить відомостей про види і засоби обліку води та теплової енергії, їх тип та заводський номер, перші показники, про прийняття їх виконавцем на абонентський облік відсутні.

Відповідно до п. п. 9, 20.1., 21.7. зазначеного вище договору, споживач зобов`язаний щомісячно знімати та надавати виконавцю показання квартирних засобів обліку в останній день звітного місяця (телефоном, факсом, особисто та інше) та зазначати показання квартирних засобів обліку у платіжних документах; оплачувати послуги в установлений строк, виконавець має право при неотриманні від споживача показань квартирних засобів обліку за поточний місяць самостійно визначати обсяги споживання гарячої води як середню величину за останні два місяці, ри цьому виконавець зобов`язаний провести коригування проведених нарахувань на відповідаючи фактичним обсягам споживання у тому місяці, в якому отримає від споживача показники квартирних засобів обліку.

Зміст положення ч. 4 ст. 319 ЦК України про те, що власність зобов`язує, яке має більш загальний характер, фактично розкривається через закріплений у наступній частині цієї статті принцип, що забороняє власникові використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Відповідно до ст.. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. ст. 151,156 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку прибудинкову територію. Члени сім`ї власника будинку зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і прибудинкової території та проведенню ремонту.

Статтею 162 ЖК УРСР передбачено, що власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

В апеляційній скарзі відповідач вказувала про те, що позивач не виконує своїх обов`язків відповідно до умов договору, надає неякісні послуги, не вірно обраховує їй плату за житлово-комунальні послуги й не враховує показання лічильників, котрими обладнана її квартира. Однак, жодного доказу в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України ані до суду першої інстанції ані до суду апеляційної інстанції не надала.

Що стосується доводів апеляційної скарги щодо правильності розрахунку то в цій частині суд апеляційної інстанції вважає необхідне зазначити наступне.

Згідно довідки про нарахування та сплату коштів за централізоване опалення та гарячого водопостачання за період з 01.10.2017 року по 07.10.2020 року борг по централізованому опаленню становить 9 678,60 грн., борг по централізованому постачанню гарячої води становить 928,92 грн.

Докази оплати послуг за централізоване опалення та гарче водопостачання у період з 01.10.2017 року по 07.10.2020 року відповідачем надано не було.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Тому, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідачасуми заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з централізованого опалення та суми заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з гарячого водопостачання, так як фактично, на час звернення до суду з позовом, відповідач має заборгованість перед позивачем.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення суми інфляційних втрат на суму заборгованості за житлово-комунальні послуги з централізованого опалення, суми інфляційних втрат на суму заборгованості за житлово-комунальні послуги з централізованого постачання гарячої води; суми трьох відсотків річних на суму заборгованості за житлово-комунальні послуги з централізованого опалення; суми трьох відсотків річних на суму заборгованості за житлово-комунальні послуги з централізованого постачання гарячої води за період прострочення сплати грошових коштів за житлово-комунальні послуги з наступних підстав.

Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора вимагати сплату грошей за надані послуги.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Висновки суду щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, апеляційний суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 375, 381-383 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 19 лютого 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий: Судді: