Справа № 201/3670/22
Провадження № 2/201/2260/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

07 вересня 2022 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Федоріщева С.С.,

при секретарі Максимовій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки,-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , у якому просить стягнути з останнього на її користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як повнолітньої, що продовжує навчання, у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку щомісяця упродовж усього часу навчання до досягнення донькою двадцяти трьох років, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем. Від цього шлюбу сторони мають повнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 листопада 2012 року з відповідача було стягнуто аліменти на утримання дітей до досягнення ними повноліття. Донька ОСОБА_3 є інвалідом, має вади зору та суглобів. На даний час ОСОБА_3 вже досягла повноліття та є студенткою ДНУ ім. Олеся Гончара з 01 вересня 2021 року. Строк навчання до 30 червня 2025 року. Враховуючи що донька навчається, вона не має можливості працювати та самостійно себе утримувати, а доходів матері недостатньо, позивачка звернулась до суду із вказаним позовом.

Позивач надала суду заяву, у якій просила цивільну справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК.

Дослідивши та оцінивши надані докази, у їх сукупності з увагою на їх належність, допустимість та достатність, проаналізувавши доводи, які викладені в позовній заяві і співставивши їх з матеріалами справи, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

У судовому засіданні встановлено та це підтверджується матеріалами справи, що сторони з 30 квітня 2004 року по 17 жовтня 2012 року перебували у шлюбі. Від цього шлюбу сторони мають повнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 листопада 2012 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/6 частини від усіх видів доходу (заробітку), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 28 вересня 2012 року, до досягнення дітьми повноліття, допустивши негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у розмірі місячного платежу.

Згідно із довідкою №3607 від 15 червня 2022 року ОСОБА_3 є студенткою І курсу денної форми навчання гр. ЕЕ-21-1 факультету економіки ДНУ ім. Олеся Гончара. Навчається за рахунок коштів фізичної особи. Термін навчання з 01 вересня 2021 року по 30 червня 2025 року.

Згідно із випискою з медичної карти стаціонарного хворого №1226/2 від 30 травня 2022 року, індивідуальною програмою дитини-інваліда № 7 від 07 березня 2022 року ОСОБА_3 встановлено діагноз М08.10 Ювенільний анкілозуючий спондиліт, множинні локалізації, високий ступінь активності з обтяжливими факторами, АНА позитивний, ПФС 1-2 ст. Має вади зору та суглобів.

Правовідносини, що виникли між сторонами законодавчо урегульовані наступним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Згідно із ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ст. 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 141 СК України, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.

Згідно із ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Частиною 3 ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Положеннями ст. 199 СК України визначено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Статтею 201 СК України визначено, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, ураховуючи означені правові норми, факт перебування на утриманні позивача ще однієї неповнолітньої дитини, а також те, що ОСОБА_3 будучи повнолітньою особою продовжує навчання, у зв`язку із чим не має можливості самостійно заробляти грошові кошти на своє утримання, суд приходить до висновку про можливість щомісячного стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання повнолітньої доньки у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходів), до закінчення ОСОБА_3 навчання, але не пізніше, ніж до досягнення останньою двадцяти трьох років, задовольнивши таким чином позовні вимоги частково.

Крім цього, відповідно до ч. 2 ст. 430 ЦПК України суд вважає необхідним рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.

Судові витрати слід розподілити відповідно до ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. 124 Конституції України, ст. 4, 12, 13, 28, 76, 81, 89, 141, 223, 259, 247, 263-265, 280-282, 430 ЦПК України, ст. 141, 150, 155, 180-185, 191, 198-201 Сімейного Кодексу України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) щомісячно аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходів) відповідача, починаючи стягнення з 20 червня 2022 року до закінчення ОСОБА_3 навчання, але не пізніше, ніж до досягнення нею двадцяти трьох років.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 Цивільного процесуального кодексу України допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежів за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь держави суму судового збору у розмірі 992,40 гривень.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідач має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя С.С. Федоріщев