Новосанжарський районний суд Полтавської області
Справа № 542/639/22
Провадження № 2/542/246/22
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 вересня 2022 року смт Нові Санжари
Новосанжарський районний суд Полтавської області в складі:
головуючої судді - Афанасьєвої Ю.О.,
секретаря судового засідання - Чиж Л.О.,
позивача - ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Нові Санжари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Новосанжарської селищної ради, про визначення місця проживання дитини, -
05.07.2022 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просить визначити місце проживання дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з ним - ОСОБА_1 , його батьком. А також вирішити питання судових витрат.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що з 15.07.2006 року по 12.04.2011 рік вони з відповідачкою перебували у шлюбі.
Від спільного шлюбу вони мають неповнолітню дитину: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який після розірвання шлюбу залишився проживати з матір`ю.
Зазначає, що оскільки відповідачка ОСОБА_2 належним чином не виконувала обов`язки по догляду, піклуванню та вихованню дитини, він забрав сина, який на той час навчався в третьому класі, проживати разом з ним. Та з того часу син проживає разом з ним в м.Полтаві, проти чого відповідачка не заперечувала. Навчася в школі, після закінчення 9 класів вступив до коледжу.
Вважає, що в інтересах дитини доцільне проживання сина саме разом з ним у місті Полтава, оскільки він має постійний дохід, має можливість створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини.
Ухвалою суду від 07 липня 2022 року вказана позовна заява була залишена без руху та позивачу був наданий строк для усунення вказаних недоліків (23-24).
26 липня 2022 року позивачем була надана позовна заява після усунення недоліків.
Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 03 серпня 2022 року вказана позовна заява була прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі та призначене судове засідання в загальному позовному провадженні (а.с.80-81).
Ухвалою суду від 29.08.2022 було відмовлено в задоволенні клопотання позивача ОСОБА_1 про об`єднання справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Новосанжарської селищної ради, про визначення місця проживання дитини зі справою за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення алементів на утримання дитини.
Ухвалою суду від 29 серпня 2022 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 20.09.2022 (а.с.96-97).
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надавши пояснення, аналогічні викладеним в заяві, додатково пояснивши, що після розірвання шлюбу з відповідачкою їх син ОСОБА_4 залишився проживати разом з матір`ю. А з 2013 року син ОСОБА_4 став проживати разом з ним. Це сталось через неналежні та небезпечні умови проживання, які створила для сина відповідачка. Проти вказаного рішення відповідачка не заперечувала. Та з того часу ОСОБА_4 постійно проживає разом з ним. Олег навчався школі №20 в м.Полтаві, після закічення 9-го класу, син вступив до кооперативного коледжу, де й продовжує навчання в теперішній час. З матір`ю він спілкується в телефонному режимі та приїжджає за місцем її проживання в АДРЕСА_2, коли вона з`являється вдома.
Мету звернення до суду з вказаним позовом обгрунтував необхідністю юридично зафіксувати факт проживання дитини разом з ним, а також можливістю скористатися цим в майбутньому. При цьому пояснив, що спору між ним та відповідачкою щодо місця проживання дитини немає.
Позов просив задовольнити.
Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце судового засіданні (а.с. 102). Про причини неявки суду не повідомила, відзив на позов не надавала.
Позивач в судовому засіданні не заперечував проти заочного розгляду справи.
За вказаних обставин, відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Представник третьої особи: Служба у справах дітей Новосанжарської селищної ради в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засіданні, надавши заяву про розгляд справи без їх участі (а.с. 100,103).
Заслухавши пояснення позивача, показання свідка, думку неповнолітньої дитини ОСОБА_4 ,. дослідивши письмові докази, суд дійшов такого висновку.
Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.
Відповідно до положень, викладених у ст. ст. 13, 81 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_4 . Відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 , актовий запис № 606, яке видане повторно 01.08.2020 (а.с. 10), батьками неповнолітнього ОСОБА_4 є ОСОБА_4 та ОСОБА_2 - сторони по справі.
Останні перебували в шлюбі з 15 липня 2006 року, який був зареєстрований Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції, актовий запис № 115 (а.с.8).
12 квітня 2011 року рішенням Київського районного суду м.Полтава шлюб між сторонами розірвано (а.с.9).
Встановлено, що підтверджується матеріалами справи, що сторони після розірвання шлюбу проживають окремо та їх неповнолітній син ОСОБА_4 з кінця 2013 року - початку 2014 року та по теперішній час проживає разом із батьком, позивачем ОСОБА_1 , в м.Полтаві, а з матір`ю спілкується в телефонному режимі та відвідує її за її місцем проживання в АДРЕСА_2, коли вона приїжджає з м.Києва.
Так, в акті обстеження умов проживання (а.с. 44), встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.44), ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 навчався у Комунальному закладі «Полтавська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №20 імені Бориса Серги Полтавської міської ради Полтавської області» (а.с.40,41), та з 01.09.2021 року навчається в Полтавському фаховому кооперативному коледжі денної форми навчання (а.с.39).
Вказані обставини в судовому засіданні підтвердила свідок ОСОБА_5 , яка є матір`ю позивача ОСОБА_1 та бабусею ОСОБА_4 , та яка показала, що сторони перебували в шлюбі з 2006 року по 2011 рік. Від шлюбу мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розрівння шлюбу ОСОБА_4 залишився проживати з відповідачкою. Однак з січня 2014 року позивач ОСОБА_1 забрав сина до себе, та з того часу до теперішнього часу син проживає разом з ним. Онук навчався в школі №20 м.Полтави, після закінчення 9 класу вступив до коледжу, де зараз й навчається. Відповідачка не з`явлвлась за їх місцем проживання, спілкувлась з сином по телефону.
Крім того, під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.
Так, в судовому засіданні неповнолітній ОСОБА_4 суду пояснив, що він дійсно проживає з батьком в м.Полтаві, починаючи з того часу як навчався в 3 класі. Він навчався в школі №20 в м.Полтаві, після закінчення 9 класу, він вступив до Полтавського фахового кооперативного коледжу, де навчається й зараз. Умови проживання з батьком створені добрі, хоче й надалі проживати з батьком. З мамою він спілкується за телефоном, а також приїжджає за її місцем проживання в АДРЕСА_2, в середньому один раз на 3 місяці, коли мати повертається з м.Києва, де вона проживає та працює.
Щодо місце проживання відповідачки, судом встановлено, що за останнім відомим місцем проживання в АДРЕСА_2 вона не зареєстрована та не проживає (а.с. 79, 106, 107). За поясненнями позивача ОСОБА_1 та його сина ОСОБА_4 в теперішній час відповідачка проживає та працює в м.Києві та періодично приїжджає в АДРЕСА_2.
Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).
Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.
Відповідно до положень статті 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
За змістом статей 160-161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, а місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
Відповідно до розяснень, наданих Верховним Судом України в п. 18 Постанови Пленуму № 11 від 21.12.2007року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та зясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
Таким чином, у разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом, проте при вирішенні вказаного питання, що стосується дитини, яка досягла 14 років, слід керуватися частиною третьою статті 160 СК України та положеннями статті 29 ЦК України.
Відповідно до частин другої-третьої статті 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.
Таким чином, відповідно до частини третьої статті 160 СК України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Вказана норма узгоджується з положеннями статті 29 ЦК України, зокрема, її частиною другою, відповідно до якої фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання.
Так, на дату звернення до суду та розгляду справи неповнолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досяг 16-річного віку, а отже в силу вищезазначеного, місце його проживання з одним із батьків визначається ним самим.
Статтею 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо визначення місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Згідно висновку служби у справах дітей Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області від 19.09.2022 року №157/02-01 щодо визначення місця проживання дитини, встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який досяг 16 років, є неповнолітньою дитиною, й відповідно до положення ч.3 ст.160 СК України, він самостійно може вирішувати, з ким з баьків буде проживати.
З метою обстеження умов проживання та з`ясування фактів, викладених у позовній заяві, службою у справах дітей було організовано комісійно виїзд в сім`ю відповідача по справі за адресою: АДРЕСА_2 . За вказаною адресою проживає мати відповідача - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2, та старша донька ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3. Під час спілкування з ними стало відомо, що мати дитини - ОСОБА_2 з сином спілкується, не заперечує проти його проживання з батьком. Службою у справах дітей проведено телефонну розмову з ОСОБА_2 , яка пояснила, що їй відомо про відкрите провадження у справі про визначення місця проживання сина ОСОБА_1 , проти цього вона не заперечує та не вбачає спору у вирішенні даного питання.
Та, посиаючись на ст.ст. 6,160, 161 Сімейного кодексу України, службою у справах дітей Новосанжарської селищної ради зазначено, що не вбачається спору щодо визначення місця проживання неповнолітньої дитини.
Таким чином, з урахуванням зазначеного, встановивши обставини справи, враховуючи положення частини другої статті 29 ЦК України та частини третьої статті 160 СК України, те що між батьками не існує спору про визначення місця проживання неповнолітнього ОСОБА_4 , а також те, що останній досяг 16-річного віку та самостійно обирає місце свого проживання, суд доходить висновку про відсутність передбачених законом підстав для визначення судом місця проживання з батьком неповнолітньої дитини, яка з ним проживає.
Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати відшкодуванню не підлягають.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 259, 263-265, 280-282 ЦПК України суд, -
В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Новосанжарської селищної ради, про визначення місця проживання дитини - відмовити.
Відповідачу направити копію заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України, протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Інші учасники справи, а також відповідач у разі залишення заяви про оскарження заочного рішення без задоволення, мають право оскаржити рішення суду в апеляційному порядку протягом 30 днів з дня його проголошення, шляхом подання апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , адреса останнє відомого місця реєтрації: АДРЕСА_2 ;

третя особа: Служба у справах дітей Новосанжарської селищної ради, місцезнаходження: вул.Центральна, 23, смт Нові Санжари, Полтавського району Полтавської області.

Повний текст рішення складений 23.09.2022 року.

Суддя Новосанжарського районного суду

Полтавської області Ю.О.Афанасьєва