Справа № 466/3670/21 Головуючий у 1 інстанції: Єзерський Р.Б.
Провадження № 22-ц/811/3264/21 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в приміщенні Львівського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 04 серпня 2021 року в складі судді Єзерського Р.Б. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання матері,-

встановив:

У квітні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання матері, просила стягувати з відповідачки на її утримання аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1000,00 гривень щомісячно.

Вимоги обґрунтовувала тим, що є пенсіонером за віком та отримує пенсію у розмірі 2300 грн. на місяць. Інших джерел доходів у неї немає, її матеріальне становище є складним та вона потребує матеріальної допомоги. ОСОБА_1 є її донькою, яка матеріально не підтримує, застосовує до неї домашнє насильство. Зазначає, що вона часто хворіє, потребує лікування, у будинку, у якому вона проживає, відсутнє опалення, немає гарячої води, харчується вона неякісно, постійно відчуває слабкість. Зазначає, що її донька молода особа, працездатного віку, займається пошиттям одягу, тому має можливість надати їй матеріальну допомогу. Знаходячись на межі бідності та не отримавши від доньки підтримки, вона потребує матеріальної допомоги. Просила позов задовольнити.

Оскаржуваним рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 04 серпня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Вирішено стягувати з ОСОБА_1 аліменти на утримання матері ОСОБА_2 у твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 23.04.2021 року на строк три роки.

Рішення суду оскаржила відповідачка ОСОБА_1 , вважає рішення незаконним та необгрунтованим, у звязку з неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права.

Вважає, що позивачка змінила підставу позову без подання відповідної заяви, що є порушенням ч. 3 ст. 49 СК України, при цьому відповідь на відзив, який містить нову підставу позову, подано зі спливом встановленого законом строку.

Із долученої позивачкою документації, жодним чином не підтверджено необхідність придбання ліків та лікування, при цьому такі обставини відносяться до додаткових витрат на догляд та лікування, відтак не можуть бути підставою для стягнення аліментів на утримання.

Зазначає, що сам факт непрацездатності не зумовлює виникнення у дітей обовязку надання їм утримання, стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

Покликається на прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність та довідку із пенсійного фонду про розмір пенсії позивачки, який перевищує прожитковий мінімум.

Також зазначає про те, що позивачка отримує державні пільги як учасник бойових дій, у тому числі субсидію.

Окремо зазначає, що позивачка не підтримує з нею родинних стосунків, проживає та веде господарство зі своїм сином ОСОБА_3 , який є працездатним та отримує дохід.

Крім цього, позивачка має ще одну дочку ОСОБА_4 , з якою вона перебуває у родинних стосунках.

Покликаючись на отримані позивачкою пільги та їх грошовий еквівалент зазначає, що у будинку ОСОБА_2 відсутній газ, що свідчить про марнотратство, відтак, вважає, що обставини на які покликається позивачка не заслуговують на увагу.

Натомість апелянтка зазначає, що на даний час не працює, матеріальне становище є нестабільне та складне, що змушує використовувати кредитні кошти. Зазначає про заборгованість за спожиті комунальні послуги, тому не має можливості утримувати позивачку.

Звертає увагу, що суд неправильно застосував норми матеріального права, оскільки вирішив стягувати аліменти з часу подання даного позову.

Просить скасувати Шевченківського районного суду м. Львова від 04 серпня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

16.12.2021 на адресу апеляційного суду надійшов відзив ОСОБА_2 на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З матеріалів справи вбачається, що предметом судового розгляду є стягнення аліментів на утримання матері, розмір яких не перевищує ста прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

При цьому, згідно із ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, відтак колегія суддів інформувала учасників справи про час і день розгляду справи, шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити виходячи із такого.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивачка, крім відповідачки, має ще сина та дочку, які їй матеріально допомагають.

Так, суд зазначив, що позивачка є пенсіонером, тобто в правовому розумінні непрацездатною особою, розмір пенсії є незначним та є її єдиним доходом, і яка не забезпечує в повному обсязі її потреб на харчування та лікування, має незадовільний стан здоров`я, у зв`язку з чим потребує лікування, тому потребує матеріальної допомоги, відтак врахувавши особу відповідачки, принцип розумності та справедливості, прийшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме стягнення з останньої на користь позивачки аліменти на її утримання у розмірі 500 грн. щомісячно строком на три роки, починаючи з моменту подання позовної заяви до суду.

При цьому, відповідачкою не надано доказів того, що позивачка ухилялася від виконання своїх батьківських обов`язків або була позбавлена батьківських прав чи ухилялася від свого обов`язку по сплаті аліментів.

Також, суд роз`яснив, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з такого.

Сімейний кодекс України визначає засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів.

Відповідно до ст. 2 СК України регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб, утвердження почуття обов`язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім`ї, побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки, забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку.

Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Таке піклування, турбота, може знаходити свій вияв в особистому догляді, наданні матеріальної допомоги, представництві, захисті прав та інтересів батьків у різних установах тощо.

Правовідносини, пов`язані з обов`язком повнолітніх дочки, сина утримувати батьків врегульовані Главою 17 Розділу ІІІ СК України (статті 202, 203 СК України).

Згідно із частиною першою статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Непрацездатним, в розумінні ч. 3 ст. 75 СК України, вважається той з батьків, хто досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи.

Потреба у матеріальній допомозі визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо.

Відповідно до ст. 201 Сімейного кодексу України визначено обов`язкові умови та підстави покладання на дітей обов`язку утримувати своїх батьків: діти досягли вісімнадцяти років, батьки є непрацездатними за віком або за станом здоров`я, батьки потребують матеріальної допомоги, відсутні обставини для звільнення дітей від обов`язку утримувати своїх дітей.

Моментом виникнення обов`язку утримувати своїх батьків є наявність усіх вищеперерахованих умов.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 172 Сімейного кодексу України, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнені кошти на покриття витрат, пов`язаних із наданням такого піклування.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Сімейного кодексу України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Суд у такому разі визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін (ч. 1 ст. 205 СКУ). Оскільки закон не ставить обов`язок утримувати батьків у залежність з матеріальним становищем повнолітніх дітей, тому аліментні зобов`язання виникають, навіть якщо самі діти знаходяться у матеріальній скруті. Ця обставина може бути врахована лише при визначенні розміру аліментів. Крім того, під час визначення розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позов про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Статтею 203 СК України визначено, що дочка, син, крім сплати аліментів, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю.

У виняткових випадках, якщо мати, батько є тяжко хворими, особами з інвалідністю, а дитина (стаття 6 цього Кодексу) має достатній дохід (заробіток), суд може постановити рішення про стягнення з неї одноразово або протягом певного строку коштів на покриття витрат, пов`язаних з лікуванням та доглядом за ними (стаття 206 СК України).

Згідно із статтею 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Критерієм призначення аліментів є те, що отримувані батьками пенсія, інший дохід не забезпечують їхніх потреб на харчування, лікування, на придбання одягу, ліків. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального становища батьків. До уваги береться отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня

2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (стаття 202 СК України), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (стаття 204 СК України).

Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу.

При встановленні того, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.

Саме такого висновку дійшла Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 05 вересня 2019 року у цивільній справі № 212/1055/18-ц (касаційне провадження № 61-2386сво19).

Судом встановлено такі обставини справи.

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу ОСОБА_2 уклала шлюб з ОСОБА_6 , після укладення шлюбу їй присвоєно прізвище ОСОБА_2 (а.с. 4).

Тобто, позивачка ОСОБА_2 є матір`ю відповідачки ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого повторно, актовий запис №827 (а.с. 65).

ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 є пенсіонером за віком, згідно довідки виданої Управлінням пенсійного фонду у Шевченківському районі м. Львова отримує пенсію за віком та за період грудень 2020 року - травень 2021 року отримала 14726,19 грн. (а.с. 58).

В свою чергу, відповідачка ОСОБА_1 не працює, 06.08.2021 звільнена з роботи за власним бажанням згідно із ст. 38 КЗпП України, відповідно до наказу № 24-07 від 06.08.2021 (а.с. 77).

Крім цього, згідно довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 19.08.2021 у ОСОБА_1 наявна кредитна заборгованість перед банком у розмірі 3232,35 грн. (а.с. 79).

Звертаючись із позовними вимогами ОСОБА_2 свої доводи зводила до того, що є пенсіонеркою за віком, отримує пенсію у відповідному розмірі, інших джерел доходів немає, враховуючи матеріальне становище потребує матеріальної допомоги, однак дочка ОСОБА_1 таку не надає, хоча працює і має дохід, тому може таку надавати.

Згідно із ст. 1 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого статтею 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що позивачка ОСОБА_2 у правовому розумінні є непрацездатною особою в силу свого віку, оскільки такий висновок відповідає вимогам закону.

Крім цього, апеляційним судом не встановлено підстав, передбачених положеннями статті 204 СК України, для звільнення відповідачки від обов`язку утримувати свою непрацездатну матір, а саме фактів позбавлення позивачки батьківських прав, ухилення від виконання материнських обов`язків щодо своєї дочки - відповідачки у справі.

В свою чергу, відповідно до ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження (ч. 3 ст. 4 вказаного Закону).

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік» прожитковий мінімум на осіб, які втратили працездатність становить з 1 січня - 1934 гривні, з 1 липня - 2027 гривень, а з 1 грудня - 2093 гривні.

Прожитковий мінімум на осіб, які втратили працездатність у 2021 році (на час звернення з позовом) був нижчий та становив з 1 січня - 1769 гривень, з 1 липня - 1854 гривні, з 1 грудня - 1934 гривні.

Таким чином, позивачка отримує пенсію у розмірі, що перевищує прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність.

Натомість, положення статей 202, 203 СК України, які регулюють спірні правовідносини, не передбачають врахування лише прожиткового мінімуму, встановленого законом, як обов`язкової умови для стягнення чи відмови у стягненні аліментів із дітей на утримання непрацездатних батьків.

Згідно із ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Розмір аліментів на батьків визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи. До уваги береться матеріальний та сімейний стан сторін, можливість одержання батьками утримання від інших осіб: дітей, дружини, чоловіка, а також своїх батьків. Також, до уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність в батьків майна, що може приносити дохід тощо.

На переконання колегії суддів, позивачка ОСОБА_2 не надала належних та допустимих доказів про те, що її матеріальне становище є настільки скрутним, що створює необхідність у сторонній, примусовій допомозі дочки у розмірі 1000 грн.

Так, судом встановлено, що позивачці ОСОБА_2 , згідно консультаційного висновку лікаря-консультанта КНП КЛШМД м. Львова Горготи А.І., встановлено діагноз - злоякісне новоутворення щелепо-лицьових кісток (а.с. 64).

Згідно висновку комп`ютерної томографії голови, дата обстеження 08.09.2020, ознак об`ємних утворень, вогнищевих змін, крововиливів у ОСОБА_2 , не виявлено, встановлено ознаки хронічного правобічного гаймориту (а.с. 14).

Також, у матеріалах справи наявні виписки із медичних карт амбулаторного хворого та висновки експертів, які були проведені в межах відповідних заяв позивачки ОСОБА_2 та якими у конкретних випадках встановлені факти тілесних ушкоджень, які відносяться до легкого ступеня тяжкості (а.с. 5-13).

Разом з цим, стверджуючи про свою нужденність, позивачка не зазначає конкретно в чому така полягає, зокрема, докази інвалідності чи необхідності конкретного лікування, в матеріалах справи відсутні.

Крім цього, у матеріалах справи в принципі відсутні будь які докази стосовно того, що інші син та дочка позивачки надають їй відповідну матеріальну чи іншу допомогу, розміри такої та її системність.

В свою чергу, в матеріалах справи також відсутні належні докази щодо застосування відповідачкою стосовно її матері домашнього насильства та можливості існування таких фактів, з врахуванням доводів ОСОБА_1 про те, що родинних відносин з матір`ю вона не підтримує.

Крім цього, твердження позивачки щодо неправомірних дій співмешканця відповідачки ОСОБА_8 не можуть бути взяті до уваги, оскільки такі не є предметом спірних правовідносин та не входять у предмет доказування в даній категорії справ, однак мають значення для загального уявлення відносин між учасниками справи, а слідуючи копії свідоцтва про шлюб Серія НОМЕР_2 , останній є чоловіком відповідачки, шлюб між ними зареєстрований 12.02.2013, актовий запис № 44, а не співмешканцем.

При цьому, позивачка ОСОБА_2 має посвідчення серія НОМЕР_3 (безтермінове) та пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників війни (а.с. 15).

В матеріалах справи наявна довідки АТ «Львівгаз» про розмір грошового еквівалента пільг (а.с. 35).

На переконання колегії суддів, під час апеляційного розгляду даної справи не знайшов свого підтвердження той факт, що, враховуючи вік позивачки, її матеріальне забезпечення та стан здоров`я, вона потребує матеріальної допомоги у відповідній сумі.

Оскільки суд першої інстанції, вирішуючи спір, не звернув належної уваги на зазначені обставини справи та норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову, що свідчить про підставність доводів апеляційної скарги.

В свою чергу, порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України

Відповідно до положень ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 7 ст. 141 ЦПК України).

Керуючись ст.ст. 259, 367, 368, 372, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 376, 381, 382, 383 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 04 серпня 2021 року - скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання матері - відмовити.

Компенсувати ОСОБА_1 судовий збір сплачений за подання апеляційної скарги у розмірі 1362 (одна тисяча триста шістдесят дві) гривень 00 копійок за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 15 березня 2022 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк