ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/5036/21
провадження № 2/753/138/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" серпня 2022 р. Дарницький районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Коренюк А.М.

при секретарі Степанишиній Г.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товармства з обмеженою відповідальністю «Промінь-С» про зобов`язання вчинити дії, скасування боргу та відшкодування моральної шкоди, суд -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ТОВ «Промінь-С» про зобов`язання вчинити дії, скасування боргу та відшкодування моральної шкоди.

В позовних вимогах позивач просить зобов`язати ТОВ «Промінь-С» до належного виконання договору № СР/3/21 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території, укладеного 20.03.2017 року між нею та ТОВ «Промінь-С», а саме: - виконати роботи із періодичної повірки квартирних засобів обліку водо- та теплопостачання в терміни, визначені Порядком проведення законодавчо врегульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, та оформлення їх результатів за рахунок виконавця: за власний рахунок здійснити повірку (без демонтажу) приладу обліку води (гарячої та холодної), розташованої в квартирі АДРЕСА_1 та за власний рахунок здійснити демонтаж, траспортування, повірку та монтаж приладу обліку теплової енергії, тобто виконати вимоги п.п.9 п.13 вказаного Договору та п.18 Додатку до Договору, - скасувати штучно створений ТОВ «Промінь-С» борг та припинити нарахування зайвої оплати за неспожиті послуги централізованого опалення та постачання електроенергії, здійснити перерахунок та нарахувати оплату за спожиту холодну і гарячу воду, теплопостачання та електропостачання згідно показників лічильників, починаючи з 01.05.2018 року по теперішній час, тобто виконати вимоги п.п.3 п.10 та п.п.4 п.13 Договору, - провести за власний рахунок роботи з усунення неполадок, пов`язаних з отримання житлово-комунальних послуг, що виникли з вини ТОВ «Промінь-С»: провести ремонті роботи з метою припинення потраплянання холодного повітря в місця загального користування, відраментувати ручки дверей, ущільнити двері, утеплити вікна та встановити підвіконня на всіх поверхах першого під`їзду будинку АДРЕСА_1 , тобто виконати п.п.1, 2, п.10 та п.п.3, 9 п.10 та п.13 Договору, - негайно підключити квартиру АДРЕСА_1 до послуг електропостачання, тобто виконати вимоги п.п.1, 2, 3 п.10 та п.п.1 п.13 Договору, - внести в особистий кабінет ОСОБА_1 актуальні дані приладів обліку електроенергії - 164, 53 кВт, централізованого опалення - 1,021 Гкал, водапостачання - 8, 14 куб.м, на підставі яких позивачем вже здійснювалась оплата за надні послуги та відсутня будь-яка заборгованість, розблокувати можливість коригування показників центрального опалення, електроенергії та водопостачання та надсилати позивачу інформації про перелік послуг, структуру тарифу, загальну суму місячного платежу, норм споживання, режим надання послуг, їх споживчі властивості, тобто виконати вимоги п.п.2 п.13 Договору, а також стягнути з відповідача на її користь 50 000 грн. моральної шкоди, завданої неналежним виконанням Договору № СР/3/21 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території, укладеного 20.03.2017 року між нею та ТОВ «Промінь-С».

Позов мотивований тим, що вона проживає за адресою: АДРЕСА_2 , є власником вказаної квартири, своєчасно та в повному обсязі сплачує комунальні послуги, однак відповідачем на її адресу надіслано повідомлення про існування заборгованості з централізованого опалення за використані 250 кВт за жовтень 2018 року, однак згідно показників приладу обліку електроенергії станом на 02.02.2021 року кількість електроенергії - 164, 93 кВт., таким чином їй нараховано плату за невикористану електроенергію та штучно створено борг 918 грн. 28 коп., за утримання будинків та прибудинкової території, постачання холодної води та водовідведення - 1 111 грн. 81 коп., разом - 1 534 грн. 84 коп. Вказані показники та розрахунки, зафіксовані приладами обліку, не співпадають, а тому відповідач має скасувати штучно створений борг та здіснитити перерахунок оплати за надані послуги згідно даних приладів обліку.

Вважає, що вказане нарахування заборгованості є незаконним у відповідності до Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Окрім того, вона має претензії до відповідача щодо надання житлово-комунальних послуг. Так, відповідем не виконуються умови договору, а саме п.п.1, 2, п.10 та п.п.3, 9 п.10 та п.13, зокрема, на всіх поверхах відсутні підвіконання, двері, які виходять на сходову клітку, містять щілини, через які потраплає холодне повітня в кородори всередину будинку, ручки дверей поломані, внаслідок чого двері не прилягають щільно та пропускають холодне повітря, у під`їздах будинку, коридорах, східцях брудно.

Також в порушення п.п.1, 2, 3 п.10 та п.п.1 п.13 Договору без жодного попередження та у незаконний спосіб відповідач припинив постачання у її квартиру електроенергію, за її звернення про відновлення електропостачання, жодних дій відповідачем не було вчинено.

В порушення п.п.2 п.13 Договору відповідачем не надається інформація про перелік послуг, структуру тарифу, загальну суму місячного платежу, норм споживання, режим надання послуг, їх споживчі властивості.

Завдану їй моральну шкоду оцінює в сумі 50 000 грн. без її обґрунтування.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги у редакції від 21.04.2021 року (а.с. 52-62) підтримала з тих же підстав та просила задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача Куцмида В.І. , діючий на підставі ордера адвоката про надання правової допомоги від 20.07.2022 року, позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні з підстав необґрунтованості та недоведеності вимог до особи відповідача. Вказав, що дійсно, між сторонами укладено Договір № СР/3/21 від 20.03.2017 року про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території. Проте, відповідач не надає позивачу, як мешканцю квартири в багатоквартирному будинку, послуги з електропостачання, постачання та водовідведення холодної та гарячої води, теплопостачання, квартиру АДРЕСА_3 , мешканцеям якої є позивачка, від електропостачання позивачки не відключав, акт про відключення квартири від електропостачання ним не складався, а тому вважає вимоги до ТОВ «Промінь-С» в цій частині вимог є неналежними. На підтвердження позиції позивачем про надання ТОВ «Промінь-С» неякісних житлово-комунальних послуг згідно умов Договору № СР/3/21 від 20.03.2017 року про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території, в місцях загального користування, належні докази не надані, акти про неякісні послуги не складались, й за відсутності вказаних актів підставу оскарження дій відповідача про надання неякісних послуг не визнає. Окрім того, необгрунтованою вимогу позивача також вважає про зобов`язання відповідача виконати роботи із періодичної повірки квартирних засобів обліку водо- та теплопостачання, оскільки обов`язок про повірку квартирних засобів обліку покладається на власників квартир (житла), договір не містить обов`язку відповідача вчинити дії по періодичній повірці квартирних засобів обліку водо- та теплопостачання за рахунок відповідача.

Відповідачем відзив на позов не поданий.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, вид судочинства - спрощеного провадження, вжиті судом заходи щодо направлення сторонам повідомлення про час та місце розгляду справи, копії позовної заяви з додатками до відповідача, із роз`ясненим правом надання відзиву на позов, суд визнав можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції.

Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Розгляд справи відбувся у порядку спрощеного позовного провадження.

Так, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі (ч.1 ст. 279 ЦПК України)

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (ч.5 ст. 279 ЦПК України).

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають відмові у задоволенні із наступних підстав.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з ч.ч. 5,6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, с обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-прівовнй акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

До спірних правовідносин в частині вимог застосуються висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 11.02.2020 року у справі № 234/18252/18, постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.02.2019 року у справі № 522/12901/17-ц та постанові Верховного Суду від 13.05.2020 року у справі № 344/16988/14-ц, в яких зазначені наслідки вирішення аналогічних спорів про скасування заборгованості за житлово-комунальні послуги та зобов`язання вчинити дії по скасуванню заборгованості за позовами споживачів до надавачів таких послуг.

Судом встановлено, що позивачка з 27.02.2017 року є власницею квартири АДРЕСА_3 (а.с. 5, 7).

Між сторонами 20.03.2017 року укладено договір № СР/3/21 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території, предметом якого є забезпечення виконавцем надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території (у житловому будинку АДРЕСА_4 ), а споживачем - забезпечення своєчасної оплати таких послуг за встановленими тарифами у строк та на умовах, що передбачені цим договором. Виконавець надає послуги відповідно до встановленого рішенням органу місцевого самоврядування тарифу, його структури, періодичності, та строків надання послуг. Розмір щомісячної плати за надані послуги на дату укладення договору становить 174 грн. 68 коп. Понад вказану суму окремо сплачується електро-водо-теплопостачання та теплопостачання місць загального користування згідно показників засобів обліку (п.п.1-3 Договору).

Позивачка вважає, що своєчасно та в повному обсязі сплачує комунальні послуги, однак відповідачем на її адресу надіслано повідомлення про існування заборгованості з централізованого опалення за використані 250 кВт за жовтень 2018 року, проте згідно показників приладу обліку електроенергії станом на 02.02.2021 року кількість електроенергії - 164, 93 кВт., таким чином їй нараховано плату за невикористану електроенергію та штучно створено борг 918 грн. 28 коп., за утримання будинків та прибудинкової території, постачання холодної води та водовідведення - 1 111 грн. 81 коп., разом - 1 534 грн. 84 коп. Вказані показники та розрахунки, зафіксовані приладами обліку, не співпадають, а тому відповідач має скасувати штучно створений борг та здіснитити перерахунок оплати за надані послуги згідно даних приладів обліку.

Вважає, що вказане нарахування заборгованості є незаконним у відповідності до Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Встановлено, що позивачу, як мешканцю квартири АДРЕСА_3 відповіадчем (ТОВ «Промінь-С») послуги з тепло-, електро- та водо постачання не надаються, й позивачу не відомо те, чи за наявною заборгованістю за житлово-комунальні послуги з централізованого опалення, постачання води, електропостачання тощо станом на час розгляду цієї справи надавач вказаних послуг звертався до суду із позовом до неї про стягнення спірної заборгованості, чи ні, а відтак за відсутності вимоги надавача таких послуг до позивачки про стягнення заборгованості, в цій частині вимог й до такого відповідача необгрунотований.

За змістом ст. ст. 16, 19, 26 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" відносини у сфері житлово-комунальних послуг регулюються виключно на договірних засадах.

Так, відповідно до частини 2 статті 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Згідно статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затвердженіпостановою Кабінету міністрів України від 21.07.2005 року N 630, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим (п. 18 Правил).

Відповідно до вимог статті 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Згідно з положеннями статті 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги.

Згідно статті 162 ЖК України плата за комунальні послуги у жилому приміщенні, що належить громадянинові, береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами, у строки визначені угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги.

Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог пункту 3 статті 20 Закону України "Про житлово-комунальніпослуги" та "Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної води та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з центрального опалення, постачання холодної води та гарячої води і водовідведення" затвердженого Постановою Кабінету Міністрів від 21.07.2005 року N 630, споживач зобов`язаний вчасно вносити плату за комунальні послуги.

Відповідно до статті 8 Закону України від 16 липня 1999 року "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (із змінами та доповненнями) бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації.

Питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Підприємство самостійно визначає облікову політику підприємства, обирає форму бухгалтерського обліку як певну систему регістрів обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них з додержанням єдиних засад, встановлених цим Законом, та з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних, розробляє систему і форми внутрішньогосподарського (управлінського) обліку, звітності і контролю господарських операцій, визначає права працівників на підписання бухгалтерських документів, затверджує правила документообігу і технологію обробки облікової інформації, додаткову систему рахунків і регістрів аналітичного обліку.

За змістом статті 9 вказаного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно з пунктом 14.1.11 статті 14 Податкового кодексу України визначено термін "безнадійна заборгованість" - це заборгованість за зобов`язаннями щодо яких минув строк позовної давності.

Наказом Міністерства фінансів України від 08 жовтня 1999 року N 237, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25 жовтня 1999 року за N 725/4018, затверджено Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 10 "дебіторська заборгованість" (з наступними змінами і доповненнями), яке визначає методологічні засади формування у бухгалтерському обліку інформації про дебіторську заборгованість та її розкриття у фінансовій звітності.

У пункті 4 вказаного Положення визначено поняття безнадійної дебіторської заборгованості як поточної дебіторської заборгованості, щодо якої існує впевненість про її неповернення боржником або за якою минув строк позовної давності.

Відповідно до пункту 11 Положення виключення безнадійної дебіторської заборгованості з активів здійснюється з одночасним зменшенням величини резерву сумнівних боргів. У разі недостатності суми нарахованого резерву сумнівних боргів безнадійна дебіторська заборгованість списується з активів на інші операційні витрати. Сума відшкодування раніше списаної безнадійної дебіторської заборгованості включається до складу інших операційних доходів боржником або за якою минув строк позовної давності.

Відповідно до Інструкції з обліку коштів, розрахунків та інших активів бюджетних установ, затвердженої наказом Державного казначейства України від 26.12.2003 року N 242 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 23.01.2004 року за N 106/8705, безнадійна дебіторська заборгованість - поточна дебіторська заборгованість, щодо якої є впевненість про неповернення її боржником або за якою строк позовної давності минув.

Враховуючи зазначене, прострочена дебіторська заборгованість є безнадійною у випадках: коли прострочена дебіторська заборгованість обліковується за суб`єктами господарювання, які ліквідовані без правонаступників та виключені з Єдиного державного реєстру підприємств, організацій та установ: коли установами вжито всіх заходів по проведенню претензійно-позовної роботи, інших заходів щодо стягнення заборгованості відповідно до чинного законодавства.

Списання сум дебіторської заборгованості здійснюється відповідно до Інструкції про кореспонденцію субрахунків бухгалтерського обліку для відображення основних господарських операцій бюджетних установ, затвердженої наказом Державного казначейства України від 10 липня 2000 року N 61 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 14 серпня 2000 року за N 497/4718.

Таким чином, виходячи із розуміння Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", Податкового кодексу України та Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 10 "Дебіторська заборгованість", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 08 жовтня 1999 року N 237, виключення з активів підприємства (списання) безнадійної дебіторської заборгованості, в тому числі за якою минув строк позовної давності, є господарською діяльністю підприємства.

Особовий рахунок відкритий на конкретного споживача у підприємства-виконавця житлово-комунальних послуг є документом внутрішньогосподарського обліку господарських операцій підприємства-виконавця і списання з цього внутрішнього господарського документа будь-яких сум є правом кредитора, тобто підприємства-виконавця.

Крім того, зобов`язання споживача щодо списання заборгованості за оплату комунальних послуг не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту прав. До такого висновку прийшла колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ по справі № 6-3986св14.

Згідно з положеннями статті 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що виконавець комунальної послуги зобов`язаний розглядати у визначений законодавством строк претензії та скарги споживачів і проводити відповідні перерахунки розміру плати за комунальні послуги в разі їх ненадання, надання не в повному обсязі, несвоєчасно або неналежної якості, а також в інших випадках, визначених договором про надання комунальних послуг.

Враховуючи що вимоги чинного законодавства не передбачають списання заборгованості, в той же час положення Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначали випадки, в яких може бути здійснено перерахунок заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Оскільки такий спосіб як здійснення перерахунку та списання з особового рахунку заборгованості ст. 16 ЦК України та іншими законами не визначений, а тому вимоги позову в цій частині вимог задоволені бути не можуть.

Засіб захисту, що визначається ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод має бути «ефективним» як у заколні, так й на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (&75 рішення ЄСПЛ у справі «Афанасьєва проти України» від 05.04.2005 року (заява № 38722/02)).

Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права. Однак, такий спосіб захисту, як здійснення перерахунку та списання з особового рахунку заборгованості, не сприяє ефективному відновленню порушеного права, а тому не підлягає розгляду в судовому порядку.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 08.04.2020 року у справі № 462/5889/16-ц (провадження № 61-909св17), оспорювання правильності нарахування розміру плати за певні види житлово-комунальних послуг (заборгованості за такими), що є різновидом претензії, - чинним законодавством як спосіб захисту не передбачений, споживачі вправі у випадку пред`явлення до них вимог про стягнення таких нарахувань заперечувати стосовно них з наданням відповідних доказів.

У даній справі рахунок на оплату послуг електропостачання, водопостачання, центрального опалення є претензією та не свідчить про порушення прав споживача, а є підставою для подальшого звернення виконавця послуг з відповідним позовом до суду.

Такі висновки викладено у постанові Верховного Суду від 11.02.2020 року у справі № 234/18252/18, постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.02.2019 року у справі № 522/12901/17-ц та постанові Верховного Суду від 13.05.2020 року у справі № 344/16988/14-ц.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з ч.ч. 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, с обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-прівовнй акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відтак позов в цій частині вимог підлягає відмові у задоволенні.

Вимога позивача про зобов`язання відповідача до належного виконання договору № СР/3/21 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території, укладеного 20.03.2017 року між нею та ТОВ «Промінь-С», а саме виконати роботи із періодичної повірки квартирних засобів обліку водо- та теплопостачання, тобто виконати вимоги п.п.9 п.13 вказаного Договору та п.18 Додатку до Договору, не підлягають задоволенню з огляду на предмет такого договору, й положення п.п.9 п.13, та п.18 Додатку до Договору, на які посилається позивач.

Вказаний договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території не містить обов`язку відповідача вчинити дії по періодичній повірці квартирних засобів обліку водо- та теплопостачання.

Встанволено, що засоби обліку водо- та теплопостачання знаходяться у квартирі позивачки, яка належить їй на праві власності.

Як вбачається із п.п.9 п.13 договору виконавець зобов`язаний здійснити контроль за технічним станом інженерного обладнання житлових будинків, квартири, приміщень, й п.18 Додатку до Договору послуга щодо періодичної повірки, обслуговування і ремонт квартирних засобів обліку води та теплової енергії, у тому числі їх демонтаж, транспортування після повірки, не передбачена.

Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту.

Ч.4 вказаного закону передбачено, що періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування і монтаж) вузлів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання теплової енергії та води в квартирах (приміщеннях) будинку, здійснюються за рахунок власників таких вузлів обліку, якщо інше не встановлено договором.

Натомість згідно спірних правовідносин встановлено, що відповідач, до якого позивачем пред`явлена така вимога (ТОВ «Промінь-С»), не є власником вузлів обліку, що знаходяться в квартирі позивачки, а договором не встановлений такий обов`язок відповідача виконати роботи із періодичної повірки квартирних засобів обліку водо- та теплопостачання, згідно предмету такаго договору (утримання будинку та прибудинкової території).

П.13 Договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території визначені обов`язки виконавця, у передіку яких відсутній обов`язок щодо періодичної повірки квартирних засобів обліку водо- та теплопостачання.

Окрім того, вимога позивача про зобов`язання відповідача провести за власний рахунок роботи з усунення неполадок, пов`язаних з отримання житлово-комунальних послуг, що виникли з вини ТОВ «Промінь-С»: провести ремонті роботи з метою припинення потраплянання холодного повітря в місця загального користування, відраментувати ручки дверей, ущільнити двері, утеплити вікна та встановити підвіконня на всіх поверхах першого під`їзду будинку АДРЕСА_1 , тобто виконати п.п.1, 2, п.10 та п.п.3, 9 п.10 та п.13 Договору, також не підлягаєть задоволенню з підстав недоведеності вимоги.

Так, відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», і Постанова Кабінету Міністрів України від 27.12.2018 № 1145 «Про затвердження Порядку проведення перевірки відповідності якості надання деяких комунальних послуг та послуг з управління багатоквартирним будинком параметрам, передбаченим договором про надання відповідних послуг» передбачають механізми захисту прав споживачів. Одним із таких механізмів і є акт-претензія, яка не була складена у визначеному законом порядку. Саме лише посилання позивача на надані неякісні послуги не є підтвердженням порушеного права.

Надання послуг комунальними підприємствами відбувається на підставі договору між споживачем та надавачем послуг. У цьому документі значаться параметри, критерії, алгоритми дій, терміни реагування на аварійні ситуації та сплати за послуги.

Постановою Кабінету Міністрів України від 05.09.2018 № 712 «Про затвердження Правил надання послуги з управління багатоквартирним будинком та Типового договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком» визначені правила надання послуги з управління багатоквартирним будинком.

Вимога позивача про зобов`язання відповідача до негайного підлючення її квартири до електропостання з пістав відключення електропостання у її квартирі, не може бути задоволеною з тієї підстави, що позивачем не доведено порушення такого права саме ТОВ «Промінь-С», який не надає послугу з електропостання в квартирах багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 , ТОВ «Промінь-С», яким надаються послуги з утримання будинку та прибудинкової території, не вживались заходи щодо відключення електропостання у квартиру позивачки, й з урахуванням його повноважень, визначених Договором про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 16 ЦК України).

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом (п.4 ч.5 ст. 12 ЦПК України).

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

При цьому, суд з урахуванням положення п.4 ч.5 ст. 12 ЦПК України, зважаючи на обраний позивачем спосіб захисту порушеного права, особу відповідача, з`ясовував питання щодо правильності обраного позивачем способу захисту порушеного права та особи відповідача, проте позивач погодив правильність обраного ним способу захисту порушеного права та особи відповідача.

Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України.

Право визначення способу захисту порушеного покладено на позивача, суд не вправі втручатися у визначення позивачем способу захисту порушенного та визначення особи відповідача.

Відповідач - у цивільному судочинстві сторона, якій пред`явлено позов.

Позов, поданий до неналежного відповідача, підлягає відмові у його задоволенні.

Інша вимога позивача про зобов`язання відповідача внести в особистий кабінет позивачки актуальні дані приладів обліку електроенергії, централізованого опалення, водапостачання, на підставі яких позивачем вже здійснювалась оплата за надні послуги та відсутня будь-яка заборгованість, розблокувати можливість коригування показників центрального опалення, електроенергії та водопостачання та надсилати позивачу інформації про перелік послуг, структуру тарифу, загальну суму місячного платежу, норм споживання, режим надання послуг, їх споживчі властивості, не підлягає задоволенню з підстав відсутності особов`язку відповідача вчинити вказані дії згідно Договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території.

Враховуючи на те, що вказані основні вимоги позивача є необгрунтованими й недоведеними, то й інша вимога, що є похідною від основих вимог - відшкодування моральної шкоди шкодизадоволенню не підлягає.

Водночас суд зазначає про таке.

Згідно діючого законодавства особа несе відповідальність за заподіяну моральну шкоду у випадках, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або у випадках, передбачених відповідними статтями Цивільного кодексу України, а також іншими нормами законодавства, які встановлюють відповідальність за заподіяння моральної шкоди, у тому числі Законом України "Про захист прав споживачів".

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 4 Закону України "Про захист прав споживачів" споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної (немайнової) шкоди, заподіяної небезпечною для життя і здоров`я людей продукцією у випадках, передбачених законодавством.

Оскільки під час розгляду справи не встановлено наявність обставин, з якими Закон України "Про захист прав споживачів" надає право на відшкодування моральної шкоди, а саме завдання небезпеки для життя і здоров`я позивача, у задоволенні позову у цій частимні вимог має бути відмовлено.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК України закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доспупності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, у тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Інші доводи сторін, які наведені у позові, відзиві до нього, запереченні на відзив, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Позивач при зверненні до суду звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір» та Закону України «Про захист прав споживачів» в частині вимог про захист прав споживачів, й суд вважає за необхідне застосувати положення ч.ч.1, 2, 6 ст.141 ЦПК України, й судові витрати (судовий збір) компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Так, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом в частині вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд вважає за необхідне застосувати положення ч.1, ч.2 ст. 141 ЦПК України, й судові витрати (судовий збір, витрати на правову допомогу) покласти на позивача.

Так, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1 ст. 141 ЦПК України).

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2 ст. 141 ЦПК України).

На підставі вищевикладеного, ст.16 ЦК України, п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України, ст.ст. 3, 4, 5, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 17, 43, 49, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 258, 262, 264, 263, 265, 268, 273, 352 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товармства з обмеженою відповідальністю «Промінь-С» про зобов`язання вчинити дії, скасування боргу та відшкодування моральної шкоди, - відмовити.

Понесені позивачем судові витрати покласти на позивача.

Судові витрати (судовий збір) компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду протягом п`ятнадцять днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Відповідно до ст.355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Однак відповідно до пп. 15.5 п. 15 розділу «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система починає функціонувати через 90 днів з дня опублікування Державною судовою адміністрацією України у газеті «Голос України» та на веб-порталі судової влади оголошення про створення та забезпечення функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Згідно ч.1 ст.354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Отже, строки оскарження судових рішень в апеляційному порядку складають 30 календарних днів - для рішень і 15 календарних днів - для ухвал, однак апеляційна скарга подається за старими правилами - через суд першої інстанції.

СУДДЯ: