ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/6321/20
Провадження № 2/362/381/22
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03.08.22 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді Лебідь-Гавенко Г.М.,
за участі секретаря Берковської Д.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні без фіксування технічними засобами в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України в м. Василькові Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням по АДРЕСА_1 .
Вказуючи на те, що він є власником житлового будинку АДРЕСА_2 , який належить йому на праві власності, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №48567417 від 27.11.2015 року та Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 27.11.2015 року.
На даний час в казаному будинку, крім нього також реєстрацію місця проживання мають син Позивача та колишня його дружина ОСОБА_2 .
Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 07 жовтня 2019 року в цивільній справі №362/4808/19 шлюб між Позивачем та Відповідачем розірвано.

Фактично в даному будинку ОСОБА_2 не проживає з травня 2018 року, що підтверджується Актом обстеження житлових умов від 04.12.2020 року.

Тривалий час, майже більше двох років, ОСОБА_2 , зібравши речі переїхала до іншого місця проживання, має іншу адресу проживання десь у місті Києві, яка йому невідома, у зв`язку з чим він вимушений сплачувати усі платежі власним коштом, адже звернутися до Відповідача з вимогою про погашення відповідних платежів, які нараховуються у зв`язку з тим, що вона зареєстрована у належному йому будинку не має можливості.

Оскільки йому не відома адреса проживання Відповідача та зв`язки із нею втрачені, звернутися до Відповідача з вимогою здійснити зняття реєстрації місця проживання не має змоги, а добровільно знятися з реєстрації місця проживання Відповідача, враховуючи тривалий період відсутності, не здійснила.

Таким чином, беручи до уваги, що зняття з реєстрації місця проживання Відповідача провести добровільно не представляється можливим, він вимушений звертатися до суду для вирішення даного питання в примусовому порядку, на виконання визначеної чинним законодавством процедури.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25 січня 2021 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження та розпочато підготовче провадження у справі (а.с.28-29).

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 15 вересня 2021 року закрито підготовче судове засідання та справи призначена до судового розгляду (а.с.46-47).

Представник позивача в судове засідання не з`явилася, направила до суду клопотання про слухання справи у її відсутності, позов підтримує та просить задовольнити (а.с. 44).

Відповідачка, яка належним чином повідомлялався про відкриття провадження по справі в порядку загального позовного провадження за останнім відомим місцем проживання, конверт повертається з відмоткою «адресат за вказаною адресою не проживає» (а.с.37, 49) та у порядку ч. 11 статті 128 ЦПК України (а.с.43,53) не скористалася своїм правом подати відзив на позовну заяву, тому, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за відсутності відзиву відповідача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення по справі заочного рішення та задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що на підставі Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 27.11.2015 року та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №48567417 від 27.11.2015 року, ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_2 (а.с.8-10).

Згідно довідки від 30.11.2020 року №221 виданою Сільським головою Тростинської сільської ради Васильківського району Київської області, ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , але за даною адресою не проживає (а.с. 19).

Відповідно до технічного паспорта на будинок АДРЕСА_3 замовником технічної інвентаризації є ОСОБА_1 (а.с.11-14).

Згідно Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 074.10.2019 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було розірвано (а.с. 17-18).

Відповідно до Акту обстеження житлових умов від 04.12.2020 складеного Депутатом Тростинської сільської ради, ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 , не проживає з травня 2018 року і її особисті речі відсутні (а.с. 20).

Відповідно до ст. 80 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Стаття 71 ЖК Української РСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням фактичних обставин справи та правил статті 89 ЦПК України щодо оцінки доказів.

Отже, збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім`ї є одним із способів захисту житлових прав фізичних осіб.

Відповідно до статті 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Аналіз статей 71, 72 ЖК Української РСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин.

Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин, що позивач на думку суду довів.

Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.

Указане відповідає роз`ясненням, наданим судам у пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», відповідно до якого у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК Української РСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Касаційний цивільний суд Верховного Суду у постанові від 22.11.2018 року у справі № 760/13113/14-ц, нагадав, що у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.10.2018 року у справі № 490/12384/16-ц зроблено висновок по застосуванню статей 71, 72 ЖК Української PCP, який полягає в тому, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення.

Окрім того, суд бере до уваги, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення Європейського суду з прав людини у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» від 13 травня 2008 року пункт 50, «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року).

Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» (рішення у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року).

Факт не проживання ОСОБА_2 у спірному будинку підтверджується актом обстеження житлових умов про відсутність її особистих речей; спального місця та інших ознак, які вказують на фактичне місце проживання за вказаною адресою, а також не встановлено, доказів поважності причин не проживання у спірному будинку, суду надано відповідачем не було.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 понад встановлений законом термін - понад рік без поважних причин не проживає в спірному будинку, із заявами до уповноважених органів про причини своєї відсутності не зверталася, обов`язок по сплаті комунальних послуг не несе, перешкод в користуванні їй ніхто не чинив, із заявами про усунення перешкод у користуванні житлом до уповноважених осіб відповідачка також не зверталась, відтак остання втратила право користуватися цим житлом, що дає підстави суду визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Керуючись статтями 6, 9, 71, 72, 150, 156 ЖК України, статтями 4, 11, 12, 19, 42, 80, 81, 89, 200, 206, 247, 263, 265, 280 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням по АДРЕСА_2 .

Заочне рішення може бути переглянуте Васильківським міськрайонним судом Київської області за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення його повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Текст рішення виготовлено 05.08.2022 року.

Суддя Г.М. Лебідь-Гавенко