Житомирський апеляційний суд
Справа №278/603/17 Головуючий у 1-й інст. Зубчук І. В.
Категорія 47 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2022 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

Павицької Т.М.

секретаря

судового засідання Кузьменко А.О.

з участю прокурора

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 26 січня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Зубчук І.В.

у цивільній справі №278/603/17 за позовом Житомирської місцевої прокуратури в інтересах держави до Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , третіх осіб Житомирської районної державної адміністрації, ОСОБА_9 про визнання незаконними рішень селищної ради, скасування права власності на земельні ділянки та витребування земельних ділянок, -

в с т а н о в и в:

У березні 2017 року Житомирська місцева прокуратура звернулася до суду з позовом. Просила визнати незаконним та скасувати рішення Новогуйвинської селищної ради Житомирського району №111 від 14 квітня 2016 року в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі її у власність відповідачам, скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень і запис про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на земельні ділянки, витребувати вказані земельні ділянки.

В обґрунтування поданого позову зазначалося, що в ході перевірки дотримання вимог земельного законодавства прокуратурою виявлено факт порушення Новогуйвинською селищною радою Житомирського району Житомирської області вимог закону при виділенні громадянам земельних ділянок. Рішенням Новогуйвинської селищної ради Житомирського району №111 від 14 квітня 2016 року затверджено проект землеустрою і передано у власність відповідачам земельні ділянки для будівництва і обслуговування будинку, господарських будівель та споруд, що розташовані на території Новогуйвинської селищної ради в смт.Гуйва, масив «Великий Шумськ». Після отримання у власність земельних ділянок деякі з них були відчужені за різними правочинами на користь третіх осіб. Передача у власність відповідачам земельних ділянок відбулася з порушенням вимог чинного законодавства, зокрема, надані земельні ділянки розташовані в смт.Гуйва в адміністративних межах Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області, де план зонування та детальний план території відсутні. При цьому, ст.24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» забороняє надання у власність чи у користування земельних ділянок за відсутності плану зонування або детального плану території, затвердженого відповідно до вимог цього Закону.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 26 січня 2021 року позов Житомирської місцевої прокуратури в інтересах держави задоволено.

Визнано незаконним та скасовано рішення Новогуйвинської селищної ради від 14 квітня 2016 року за №111 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам».

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №29704221 від 23 травня 2016 року та запис про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №14612096 від 18 травня 2016 року на земельну ділянку кадастровий номер :01:000:1725 площею 0,1485 га. за ОСОБА_6 (ідентифікаційний код - НОМЕР_1 ).

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №31062007 від 23 травня 2016 року та запис про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №16040713 від 20 серпня 2016 року на земельну ділянку кадастровий номер :01:000:1721 площею 0,15 га. за ОСОБА_7 (ідентифікаційний код - НОМЕР_2 ).

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та запис про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на земельну ділянку кадастровий номер :01:000:1726 площею 0,1499 га. за ОСОБА_4 .

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та запис про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на земельну ділянку кадастровий номер :01:000:1724 площею 0,15 га. за ОСОБА_3 .

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №31704283 від 04 жовтня 2016 року та запис про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №16726084 від 30 вересня 2016 року на земельну ділянку кадастровий номер :01:000:1723 площею 0,1163 га. за ОСОБА_5 (ідентифікаційний код - НОМЕР_3 ).

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №310685483 від 23 серпня 2016 року та запис про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №16047489 від 20 серпня 2016 року на земельну ділянку кадастровий номер :01:000:1722 площею 0,1496 га. за ОСОБА_2 (ідентифікаційний код - НОМЕР_4 ).

Витребувано у ОСОБА_8 (ідентифікаційний код - НОМЕР_5 ) земельну ділянку площею 0,1499 га., кадастровий номер :01:000:1726 та скасувати запис про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №16384257 від 14 вересня 2016 року.

Витребувано у ОСОБА_1 (ідентифікаційний код - НОМЕР_6 ) земельну ділянку площею 0,15 га., кадастровий номер :01:000:1724 та скасувати запис про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №14945797 від 08 червня 2016 року.

Стягнуто з Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_8 на користь прокуратури Житомирської області () сплачений судовий збір в розмірі 17600 гривень, а саме по 1955 гривень 56 копійок з кожного.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить вказане рішення суду скасувати в частині витребування у нього (ідентифікаційний код - ) земельної ділянки площею 0,15 га., кадастровий номер :01:00,0:1724 та скасування запису про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №14945797 від 08 червня 2016 року та ухвалити в цій частині нове рішення - про відмову в задоволенні позову. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції незаконне та необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зокрема вказує, що рішення про витребування у нього земельної ділянки є порушенням норм ст.ст. 330,388 ЦК України. Відчужувана земельна ділянка не була загублена власником або особою, якій він передав майно у володіння, не була викрадена у власника або особи, якій він передав майно у володіння: не вибувала з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Так, відповідно до рішення Житомирської обласної Ради народних депутатів від 30.03.1994р. припинено право користування Житомирського учбового центру Міністерства оборони України земельною ділянкою площею 240 га та передано вказану земельну ділянку до відання Житомирської районної ради народних депутатів для використання під індивідуальне житлове будівництво. Згідно акту від 15.10.1997р. було встановлено в натурі границі земель, наданих в користування Житомирської районної ради. В рішенні та акті вказано , що відведена земельна ділянка може бути використана тільки по прямо призначенню під індивідуальне житлове будівництво.

в 1995 р. був розроблений Генеральний план садибної забудови в с.Сінгури Житомирського р-ну 240-94/95-ГП на земельну ділянку площею 170 га. З метою передачі в оренду земельної ділянки площею 243755 га (входить до складу земельної ділянки 170 га.) для будівництва та обслуговування індивідуальних житлових будинків котеджного типу.

Рішенням Житомирської обласної ради від 8 вересня 2011 року № 299 «Про встановлення і зміну меж смт. Гуйва Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області» розширено межі смт. Гуйва Новогуйвинської селищної ради та введено в межі населеного пункту земельну ділянку в розмірі 170 га, яка включає у себе спірні земельні ділянки.

Згідно відповіді відділу регіонального розвитку, містобудування та архітектури від 07.06.2017 р. за № 01-11/117 генеральниіі план 95-06-ГП «Садибна забудова на території Новогуйвинської селищної ради Житомирського району» визначає планувальну організацію та розвиток даної території.

Також Департамент містобудування, архітектури, будівництва та житлово-комунального господарства у своїй відповіді від 28.12.2017 р. №03.2-2098 зазначив, що генеральний план «Садибна забудова на території Новогуйвинської селищної ради Житомирського району» являється містобудівною документацією та розроблявся для будівництва комплексів будинку і споруд.

Тобто фактично являється детальним планом території даної забудови.

Крім того, спірні земельні ділянки були приватизовані на підставі статті 118 Земельного кодексу України та рішення Новогуйвинської селищної ради №111 від 14.04.2016 р. у зв`язку з тим, що вони надавалися громадянам у користування, що підтверджується договором оренди земельної ділянки від 10.04.2007 р., листом ПП «ІБК «Династія» від 23.09.2011 р. № 38 та листом Новогуйвинської селищної ради № 839/2-23 від 17.10.2011 р. (знаходяться в матеріалах справи).

За таких обставин, на думку апелянта, невиконання органом влади покладених на нього обов`язків щодо затвердження детального плану та плану зонування територій смт.Гуйва, не може мати наслідком непропорційне втручання у його права та перекладати на нього усі негативні наслідки такої бездіяльності. Задоволення позову із формальних підстав покладатиме надмірний індивідуальний тягар на нього, як власника земельної ділянки протягом певного часу, а отже порушить справедливий баланс інтересів сторін.

Вважає, що втручання держави у його право на мирне володіння майном - спірною земельною ділянкою, зважаючи на тривале добросовісне користування земельною ділянкою та іншими відповідачами, які протиправних дій для заволодіння земельними ділянками у певному розмірі не вчиняли, має ознаки непропорційного втручання у право відповідачів на мирне володіння майном. Позбавлення його права власності на земельні ділянки фактично не переслідує державного чи суспільного інтересу, оскільки з володіння відповідачів вона не вибуває, а лише призведе до необхідності повторного проходження процедури набуття у власність не з вини відповідачів, а внаслідок недбальства державних органів. У цій справі суд не дотримався принципу справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю додержання фундаментальних прав окремих людей. Дана правова позиція викладена також у Постанові Верховного Суду від 11 листопада 2020 року по справі № 587/1464/17.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що Рішенням 7-ї сесії сьомого скликання Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області №111 від 14 квітня 2016 року (т.1 а.с.17-18), серед іншого, затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність спірних земельних ділянок та передачі їх у власність: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , які в подальшому набули права власності на такі об`єкти нерухомості (т.1 а.с.22-27).

Згодом, на підставі договорів купівлі-продажу відповідач ОСОБА_1 та ОСОБА_8 набули права власності на деякі з названих вище спірні земельні ділянки (т.1 а.с.25, 27).

Листом від 10 лютого 2017 року (т.1 а.с.28) голова Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області повідомляв прокуратуру про документацію ні підставі якої було здійснено передачу спірних земельних ділянок.

Крім цього, судом першої інстанції у ході розгляду справи було досліджено копію Генерального плану «Садибна забудова на території Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області» (т.1 а.с.161-162).

Виходячи із засад диспозитивності цивільного судочинства, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскарженій частині, тобто в частині витребування у ОСОБА_1 (ідентифікаційний код - НОМЕР_6 ) земельної ділянки площею 0,15 га., кадастровий номер :01:00,0:1724 та скасування запису про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №14945797 від 08 червня 2016 року.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Так, матеріали справи свідчать про те, що право ОСОБА_1 на спірну земельну ділянку є похідним від права попереднього власника ОСОБА_3 . Остання рішення в цій справі не оскаржує. Тобто, за рішенням суду скасовано право ОСОБА_3 на придбану в подальшому ОСОБА_1 земельну ділянку.

Щодо правомірності витребування у ОСОБА_1 земельної ділянки апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Держава забезпечує рівний захист усіх суб`єктів права власності застосуванням передбачених законодавством заходів. Регулювання, наведене в Главі 29 ЦК України, передбачає, зокрема, такі способи захисту права власності, як витребування майна із чужого незаконного володіння (віндикаційний позов) й усунення перешкод у реалізації власником права користування та розпорядження його майном (негаторний позов).

Власник має право витребувати майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України), незалежно від того, чи заволоділа ця особа незаконно спірним майном сама, чи придбала його у особи, яка не мала права відчужувати це майно.

При цьому стаття 400 ЦК України вказує на обов`язок недобросовісного володільця негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов`язку заінтересована особа має право пред`явити позов про витребування цього майна.

Разом з тим стаття 330 ЦК України передбачає можливість добросовісному набувачеві набути право власності на майно, відчужене особою, яка не мала на це права, як самостійну підставу набуття права власності (та водночас, передбачену законом підставу для припинення права власності попереднього власника відповідно до приписів статті 346 ЦК України). Так, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 ЦК України майно не може бути витребуване в нього.

Стаття 388 ЦК України містить сукупність підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Так, відповідно до частини першої вказаної норми якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Тобто можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно).

Положення статті 388 ЦК України застосовується як правова підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин (правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 21 листопада 2016 року у справі № 1522/25684/12, постанові Верховного Суду від 22 червня 2022 року у справі №752/3089/19 (провадження № 61-16519св21).

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 19 листопада 2019 року у справі №911/3680/17 (провадження №12-104гс19) власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача.

Встановивши, що земельна ділянка, набувачем якої є ОСОБА_1 , вибула з володіння держави поза волею власника на підставі рішення органу місцевого самоврядування, прийнятого з порушенням діючого земельного законодавства, яке визнано судовим рішенням недійсним, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог прокурора про витребування цієї земельної ділянки на підставі статті 388 ЦК України.

Предметом регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції є втручання держави у право на мирне володіння майном. У практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати, аналізуючи сумісність втручання в право особи на мирне володіння майном з гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи можна вважати втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) є пропорційним визначеним цілям.

Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону, нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним щодо застосування та наслідків дії його норм.

Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення суспільного, публічного інтересу, за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Критерій пропорційності передбачає, що втручання в право власності буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними із втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що ставиться для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар».

При цьому ЄСПЛ у питаннях оцінки пропорційності, як і в питаннях наявності суспільного, публічного інтересу, визнає за державою досить широку «сферу розсуду», за винятком випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах.

Суд першої інстанції у цій справі дійшов правильного висновку, що витребування земельної ділянки з незаконного володіння відповідача є обґрунтованим, а втручання держави у його право власності є виправданим, оскільки порушення загальновідомого, чітко визначеного законодавством порядку надання земельних ділянок порушує суспільний інтерес на законний обіг землі, як національного багатства та положення законодавства України про зобов`язання органів влади діяти в межах своїх повноважень та у порядку передбаченому законом.

Недотримання такого порядку тягне за собою свавілля державних органів та знищення правового порядку у державі.

Крім того, з огляду на встановлені обставини у цій справі, суд також дійшов правильного висновку про відсутність підстав вважати, що як перед безоплатним отриманням земельної ділянки ОСОБА_3 , так і перед придбанням цієї земельної ділянки ОСОБА_1 , існували перешкоди самостійно чи з допомогою фахівця у галузі права ознайомитися із земельним законодавством та зробити висновки щодо режиму земельної ділянки.

Крім того, відповідач не довів, що витребування земельної ділянки є для нього надмірним тягарем або тягне за собою спричинення ним шкоди або позбавлення його того, на що він розраховував у майбутньому, використовуючи цю земельну ділянку.

При цьому апеляційний суд звертає увагу, відповідач не позбавлений можливості відновити своє право, зокрема, пред`явивши вимогу до продавця, в якого придбав земельну ділянку, про відшкодування збитків на підставі статті 661 ЦК України, згідно з частиною першою якої у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав.

Відповідно до положень статей 13, 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

За наведених обставин судом обгрунтовано витребувано у ОСОБА_1 спірну земельну ділянку.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

Підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення апеляційний суд не вбачає, оскільки воно постановлено судом із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 26 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий: Судді:

Повний текст постанови складений 15.08.2022 року.