29 серпня 2022 рокуСумський районний суд Сумської області під головуванням судді Степаненка О.А., за участю секретаря судового засідання Губарь Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інстафінанс» про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним,
Позивач звернувся до суду із зазначеним вище позовом, в якому просить визнати недійсним договір про надання фінансового кредиту № IU2265008 від 09.03.2021 року, який нібито укладений між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інстафінанс».
Заявлені позовні вимоги обґрунтовує тим, що останнім часом на його ім*я почали надходити телефонні дзвінки з вимогою повернення боргу. Він звернувся до відповідача з вимогою провести службову перевірку, оскільки ніяких коштів він не отримував. Після цього відповідач направив йому лист, що він має борг перед товариством. Позивач зазначав, що він ніколи не звертався до ТОВ «Інстафінанс» із приводу отримання позики, не реєструвався на їх офіційному сайті, не робив ніяких заявок на отримання коштів, не укладав ніяких договорів позики та не отримував від даного товариства ніяких коштів. Спірний кредитний договір був укладений без його вільного волевиявлення та волі, без його участі, про існування такої угоди йому не було нічого відомо, а тому такий договір є недійсним.
11.10.2021 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого кредитна установа просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Розгляд справи просить проводити за відсутності відповідача.
Позивач та його представник в судовому засіданні позовну заяву підтримали повністю.
Згідно копії додаткової угоди № АМ4531896 до Спеціальних умов короткострокового кредиту Договору кредитної лінії № IU9267728 від 09.03.2021 вбачається, що позивачем та товариством було укладено даний договір, у відповідності до якого позивачем нібито було отримано кредитні кошти, які він вчасно не повернув, у зв`язку з чим станом на 25.05.2021 сума його заборгованості становить 4 561 грн. ( а.с.9-12).
У відповіді на позовну заяву відповідач зазначив, що вказаний договір підписаний відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію», заборгованість за договором становить 4 561 грн., також відповідач надав копію тексту договору № IU9267728 від 09.03.2021 з додатками (а.с.33-42).
Статтею 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Стаття 1047 ЦК України передбачає, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ч.1 ст.202 ПК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ч.1 статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Стаття 639 ЦК України визначає, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Згідно статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Частина 3 статті 207 ЦК України чітко визначає, що використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ч.2 ст.1954 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення про договір позики, а згідно з п.2 ч.1 ст.1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до статті 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем, або під впливом тяжкої обставини.
Згідно статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Частини третя та п`ята статті 203 ЦК України передбачають, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Статтею 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Всупереч положенням ст. ст. 12,81 ЦПК України відповідач не надав суду безперечних доказів на підтвердження того, що відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію» між сторонами дійсно був укладений договір, у відповідності до якого позивачем нібито було отримано від відповідача кредитні кошти.
Натомість представник позивача ОСОБА_2 , з огляду на позицію позивача про те, що ніяких коштів не отримував і рахунки у АТ «Райффайзен Банк Аваль» не відкривав, хоча кошти були перераховані на платіжну карту № НОМЕР_1 , найменування банку карти - АТ «Райффайзен Банк Аваль», а перерахування відбулось з рахунку АТ «Таскомбанк», - заявив клопотання про витребування у АТ «Райффайзен Банк Аваль» інформацію про те, чи відкритий рахунок у АТ «Райффайзен Банк Аваль» на ім`я ОСОБА_1 , а також про витребування у АТ «Таскомбанк» повні реквізити рахунку (номер розрахункового рахунку, на який випущена карта; найменування банку-одержувача; ідентифікаційний номер одержувача; прізвище, ім`я та по батькові власника карти; МФО банку, який випустив карту), на який було переведено 09.03.2021 спірні грошові кошти у розмірі 3800 грн. на картку № НОМЕР_1 ( ар.с.59, 61, 62).
Ухвалою суду від 17 грудня 2021 року клопотання представника позивача було задоволено, з АТ «ТАСКОМБАНК», АТ «Райффайзен Банк Аваль» була витребувана зазначена у клопотанні представника позивача ОСОБА_2 інформація.
Відповідно до листа АТ «Таскомбанк» № 332/47-7-БТ від 20.01.2022 картка № НОМЕР_2 не емітована в АТ «ТАСКОМБАНК», відповідно не є його власністю. БІН 535516 ідентифікатор, в якому зашифрована інформація про банк, не належить АТ «ТАСКОМБАНК» ( а.с.80). Отже, позиція відповідача про те, що грошові кошти перераховувалися позивачу на платіжну картку № НОМЕР_2 , найменування банку картки АТ «Райффайзен Банк Аваль», а перерахування відбулося з рахунку АТ «Таскомбанк» ( ар.с.41, зв.) суд вважає сумнівним.
Крім того, відповідно до листа АТ «Райффайзен Банк» № 81-15-9/1240 від 03.02.2022 за наданими даними на ім`я ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_3 , паспорт серії НОМЕР_4 , рахунків не знайдено ( а.с.86).
З матеріалів справи вбачається, що сторони уклали договір з допомогою дистанційних засобів та позивач є боржником за спірним договором, копію якого надав суду. Разом з тим, суду не надано достовірних та об`єктивних доказів на підтвердження того, що позивач на виконання умов договору отримав відповідні кошти, відповідач таку обставину не спростував та не подав жодних доказів про перерахування позивачеві грошових коштів. Отже, суд приходить до висновку про те, що всупереч положенням ч. 3 ст. 203 ЦК України на момент укладення договору було відсутнє волевиявлення ОСОБА_1 та внутрішня воля на його укладення, а тому такий договір підлягає визнанню його недійсним, а позовні вимоги - задоволенню.
Керуючись ст.ст. 1-23, 76-81, 89, 95, 131, 141, 258-259, 263-265, 352, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.А.Степаненко