Справа № 489/2174/20
Провадження № 22-ц/812/454/22
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

19 липня 2022 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Темнікової В.І., Царюк Л.М.,

при секретарі судового засідання - Лівшенку О.С.,

за участі позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу

представника відповідача ОСОБА_3

адвоката Качана Романа Юрійовича

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07 грудня 2021 року, ухвалене у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Кокорєвим В.В., повний текст складено 28 грудня 2021 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про знесення самочинно збудованого нерухомого майна,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про знесення самочинно збудованого нерухомого майна.

Обґрунтовуючи позовні вимоги вказував, що йому та відповідачу ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності кожному по 1/2 частці належить житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 05 травня 2010 року, виданого виконавчим комітетом Миколаївської міської ради.

Зазначає, що на даний час ОСОБА_3 без його згоди та відома звела добудову до своєї частини будинку під літ. «К», вказана добудова прилягає до стіни належної ОСОБА_1 літньої кухні під літ. «Г», порушуючи при цьому будівельні та санітарні норми. Стіна цієї добудови є капітальною та побудована таким чином, що стіна кухні вся потріскалася і руйнується.

12 травня 2020 року він звернувся до Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської області та просив провести перевірку розміщення спірної житлової прибудови законодавству, державним стандартам, нормам і правилам та винести припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності.

15 травня 2020 року ним отримано відповідь Управління ДБК Миколаївської міської ради де зазначено про відсутність у останнього на цей час повноважень по здійснення державного архітектурно- будівельного контролю та рекомендовано звернутися до суду, якщо ОСОБА_1 вважає, що порушуються його права.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд визнати добудову, яку ОСОБА_3 добудувала до своєї частини житлового будинку під літ. «К», і яка прилягає до стіни належної ОСОБА_1 літньої кухні під літ. «Г» самочинним будівництвом та зобов`язати відповідача провести відповідну перебудову самочинного будівництва, усунути перешкоди в праві користування позивачем літньою кухнею під літ. «Г», шляхом знесення її добудови, яку ОСОБА_3 добудувала до своєї частини житлового будинку під літ. «К» і яка прилягає до літньої кухні літ. «Г» за власний рахунок.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07 грудня 2021 року позов задоволено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду мотивовано тим, що добудова, здійснена відповідачем до своєї частини будинку під літ. «К» та яка прилягає до стіни літньої кухні під літ. «Г» позивача є самочинним будівництвом, не відповідає вимогам Державних будівельних норм України, порушує права позивача, оскільки призводить до навантаження на стіну та фундамент і як наслідок деформацію та порушення цілісності стіни будівлі літньої кухні літ. "Г-1", яка належить ОСОБА_1 , а тому позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 підлягають задоволенню в повному обсязі.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_3 через свого представника -

адвоката Качана Р.Ю. оскаржила його в апеляційному порядку, та посилаючись на те, що оскаржуване судове рішення ухвалено помилково, з неповним з`ясуванням обставин справи, що мають значення для справи, а також недоведенням обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, просили про його скасування та ухвалення нового про відмову у задоволені позову.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги адвокат Качан Р.Ю. зазначав, що земельна ділянка на якій побудовано самочинна добудова перебуває у спільному користуванні сторін. Відповідач свого часу за власні кошти знесла споруду курника, який існував до поділу домоволодіння, а на його місці збудувала добудову, про знесення якої просить позивач.

Також вказує, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що позивач був повідомлений про здійснення відповідачем добудови, та не заперечував до подання позову жодним чином; позивач не звертався до компетентних державних органів та органів місцевого самоврядування з приводу зобов`язання відповідача провести відповідну перебудову; суд не з`ясував чи взагалі можлива така перебудова та чи відмовляється відповідач від проведення такої.

Крім того, судом першої інстанції не з`ясовано в повній мірі питання стосовно використання усіх передбачених законодавством України заходів щодо реагування та притягнення відповідача до відповідальності.

Більш того, апелянт зазначає, що при проведені судової будівельно - технічної експертизи на розгляд експерта було поставлено лише одне питання щодо відповідності збудованої ОСОБА_3 добудови вимогам державним будівельним нормам України. Висновок експерта про те, що внаслідок самочинного будівництва добудови відбувається перерозподіл навантаження на стіну та фундамент літньої кухні позивача, що призвело до деформації стіни з наявністю тріщин, зроблено зі слів позивача і без надання жодних достовірних доказів щодо можливої появи тріщин у стіни до моменту проведення добудови.

Правом на подачу відзиву позивач не скористався.

Представник відповідача у суді апеляційної інстанції апеляційну скаргу підтримав та просив про її задоволення.

У суді апеляційної інстанції позивач апеляційну скаргу не визнав та просив залишити її без задоволення.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені у порядку ст.130 ЦПК України,

Зважаючи на вищевикладене та приписи ч.2 ст.372 ЦПК України, справу розглянуто за відсутності особи, яка не з`явилися у судове засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із наступних підстав.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позову з огляду на те, що добудова, здійснена ОСОБА_3 до своєї частини будинку літ. «К», та яка прилягає до стіни літньої кухні під літ. «Г» ОСОБА_1 є самочинним будівництвом, не відповідає вимогам Державних будівельних норм України, порушує права позивача, оскільки призводить до навантаження на стіну та фундамент, і як наслідок, деформацію та порушення цілісності стіни будівлі літньої кухні літ. "Г-1", яка належить ОСОБА_1 .

Проте з таким висновком у повні мірі погодитися не можна.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення в оскаржуваній частині відповідають.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх в`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, згідно рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25 лютого 2008 року (справа№2-623/08) ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є власниками 142/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 .

Рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради №1384 від 27 червня 2008 року, 142/200 частинам домоволодінню по АДРЕСА_1 , де 71/200 частин належить ОСОБА_3 та 71/200 частину ОСОБА_1 надано нову адресу АДРЕСА_1 .

Рішенням виконкому Миколаївської міської ради №519 від 21 квітня 2010 року за ОСОБА_3 та ОСОБА_1 вирішено оформити право власності на домоволодіння, що складається з житлового будинку літ.Д загальною площею 50.7 кв.м., житловою 30.8 кв.м., житлового будинку літ. К загальною площею 20 кв.м., житловою площею 10.9 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 .

05 травня 2010 року сторонам видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно з визначенням кожному по 1/2 частки у цьому домоволодінні ( а.сс.17,18).

Рішенням Ленінського районного суд м. Миколаєва від 28 серпня 2013 року виділено нерухоме майно за адресою АДРЕСА_1 у власність:

- ОСОБА_1 частину в одноповерхову житловому будинку літ.Д-1 : 4-1 сіни площею 2.2 кв.м., 4-2 сіни площею 7.6 кв.м., 4-4 житлова площею 16.1 кв.м., всього 25.9 кв.м. та надвірні узаконені господарські будівлі літ. Б гараж -22.8 кв.м., літ. В сарай площею 7.6 кв.м, літ. Г літня кухня площею 8.1 кв.м., 1/2 частину огорожі №3,4, Ѕ частину замощення №1, 1/2 частину колонки №2.

- ОСОБА_3 частину в одноповерхового жилого будинку літ.Д-1 : 4-3 кухня площею 10.1 кв.м., 4-5 житловою площею 14.7 кв.м, всього площею 24.8 кв.м., в одноповерховому житловому будинку літ.К-1: 5-1 сіни площею 2.8 кв.м., 5-2 кухня площею 6.3 кв. м, 5-3 житлова площею 10.9 кв.м., всього площею 20.0 кв.м. та надвірні узаконені господарські будівлі літ. Впд погріб площею 4.2 кв.м., літ. Е сарай площею 16.9 кв.м., 1/2 частину огорожі №3,4, Ѕ частину замощення №1, 1/2 частину колонки №2.

Таким чином, домоволодіння АДРЕСА_2 належить сторонам на праві спільної часткової власності.

Сторони зареєстрували своє прав власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності - 30 серпня 2014 року ОСОБА_1 , 28 серпня 2014 року ОСОБА_3 ( а.с.15, 134).

Зі слів сторін, і таке ними не заперечується, земельна ділянка за вказаною адресою перебуває у їх користуванні. Матеріали справи відповідної інформації не містять.

Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Звертаючись до суду з позовом у цій справі, ОСОБА_1 посилався на те, що відповідач ОСОБА_3 самовільно звела добудову до своєї частини будинку літ.К, яка прилягає до стіни належної йому літньої кухні літ.Г, порушивши при цьому будівельні та санітарні норми. Стіна цієї добудови є капітальною та побудована таким чином, що стіна кухні вся потріскалася і руйнується, а тому має місце порушення його прав та інтересів.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України об`єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї із наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; відсутній належний дозвіл на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил.

За змістом частин четвертої та сьомої статті 376 ЦК України залежно від ознак самочинного будівництва особи, зазначені у цих приписах, можуть вимагати від особи, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво: знесення самочинно збудованого об`єкта або проведення перебудови власними силами або за її рахунок; приведення земельної ділянки в попередній стан або відшкодування витрат.

З урахуванням змісту зазначеної норми у поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України позивачами за такими вимогами можуть бути відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування та інші особи, право власності яких порушено самочинним будівництвом.

Отже, за змістом статті 376 ЦК України вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою. Такий висновок узгоджується з нормами статей 3, 15, 16 ЦК України, статті 4 ЦПК України, згідно з якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Збудований об`єкт нерухомості може бути знесений особою, яка здійснила самочинне будівництво, або за її рахунок лише на підставі судового рішення у випадках, передбачених частинами четвертою та сьомою статті 376 ЦК України, а саме: якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, що здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці; якщо така забудова порушує права інших осіб; якщо проведення перебудови об`єкта є неможливим; особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, відмовляється від проведення перебудови відповідно до прийнятого судом рішення.

Розглядаючи позови про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості відповідно до вимог статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та положень частини сьомої статті 376 ЦК України, суди мають встановлювати, чи було видано особі, яка здійснила самочинне будівництво, припис про усунення порушень, чи можлива перебудова об`єкта та чи відмовляється ця особа від такої перебудови.

Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), допустиме лише за умови, якщо неможливо здійснити перебудову нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови.

Отже, позивач зобов`язаний був довести факт самочинності будівництва, порушення його прав як користувача земельної ділянки та обґрунтованості захисту його прав лише у такий спосіб як знесення.

На підтвердження заявлених позовних вимог, за клопотанням представника позивача по справі було призначено судову будівельно-технічну експертизу, згідно з висновком №125-029, складеного 15 червня 2021 року судовим експертом Лесків С.А. встановлено, що на час проведення експертизи безпосередньо між лівою зовнішньою стіною житлового будинку літ. К та правою боковою зовнішньою стіною будівлі літної кухні літ. Г у домоволодінні АДРЕСА_2 , співвласником ОСОБА_3 виконано будівництво вбудовано- прибудованої нежитлової прибудови з розмірами в плані 3.8 х 4.218 м., висотою 4.5. м із розташованими в ній допоміжними приміщеннями кухні та санвузла.

Тобто, власником ОСОБА_3 виконано самовільну реконструкцію житлового будинку літ.К у вигляді прибудови нежитлових приміщень зі збільшенням висоти до 4.5 м., в результаті чого, вказана прибудова частково надбудована над будівлею літньою кухні літ.Г-1 ОСОБА_1 .

На підставі ДБН В.3.2-2-2019 «Реконструкція і капітальний ремонт житлових будинків», встановлена не відповідність вимогам вказаних ДБН, а саме:

- відсутні дані інженерних досліджень, вирішення по інженерному захисту територій і об`єктів;

- відсутній розрахунок збору додаткових навантажень при експлуатації на несучі конструктивні елементи , а також міри по посиленню цих конструктивних елементів І відсутні технічні умови (обґрунтування) по надбудові нових конструкцій, ( зовнішня стіна будівлі літньої кухні літ. «Г»).

Відсутність вказаних проектних рішень привели до значного ослаблення кладки зовнішніх стін.

Відсутній розрахунок несучої здатності зовнішньої стіни будівлі літньої кухні літ. Г-1» проектного рішення на виготовлення додаткових конструкцій

Відсутній розрахунок несучої здатності фундаменту, а також стіни літньої кухні літ.Г-1», що є порушенням вимог ДБН В.3.2-2-2019 «Реконструкція і капітальний ремонт житлових будинків»

Відсутність вище перерахованих вимог ДБН А.2.2-3-2014 «Склад, порядок розробки, узгодження і затвердження проектної документації для будівництва», а також ДБН 3.3.2-2-2019 «Реконструкція і капітальний ремонт житлових будинків» є значним порушенням при виконанні вказаних видів будівельних робіт по реконструкції житлового будинку літ. «К-1» по АДРЕСА_3 .

При досліджені конструкцій літньої кухні літ. «Г-1» та прибудови до житлового будинку літ. «К-1» з частковою надбудовою над будівлею літ. «Г-1» по АДРЕСА_1 , встановлено:

- ліва зовнішня стіна прибудови, безпосередньо прибудована та опирається на праву зовнішню стіну літньої з бутового каменю вапняк, внаслідок чого відбувається перерозподіл навантажень на стіну та фундамент літньої кухні літ. «Г-1» , що привело до деформації стіни з наявністю тріщин з розкриттям до 5,0мм, відшарування з відколами штукатурного шару окремими містами та порушення цілісності будівлі літньої кухні літ. «Г-1».

Місця примикання зовнішньої стіни прибудови житлового будинку літ. «К-1» крівлі будівлі літньої кухні літ. «Г-1» не виконані, що не відповідає вимогам державних будівельних норм України, а саме ДБН В.2.6-14-97 "Конструкцій будівель і споруд. Покриття будівель і споруд» ,тобто на момент дослідження належним чином не ущільнений (не герметичний), відсутній «фартук» із листів оцинкованої талі із закріпленням їх до покриття із листів азбоцементних, та не виконане організоване водовідведення з даху літньої кухні літ. «Г-1» в місті примикання та з покрівлі прибудови, що приводить під час зливів, а також у зимовий період (при мові утворення заметів ) проникненню вологи до перекриття приміщення літньої кухні літ. «Г-1», в результаті чого спостерігається наявність прогину балок перекриття.

Отже, висновок вказаної експертизи підтверджує самовільну реконструкцію належного відповідачеві житлового будинку літ.К у вигляді прибудови нежитлових приміщень зі збільшенням висоти до 4.5 м.

Проте вказаний факт сам по собі не є достатньою підставою для задоволення позову, оскільки ОСОБА_1 не довів порушення його прав, свобод чи інтересів внаслідок такого будівництва.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Пред`являючи позов до суду, ОСОБА_1 не врахував, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише за умови вжиття всіх передбачених законодавством України заходів щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності та не надав до суду доказів, які б підтверджували те, що неможливо здійснити перебудову нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами.

В той же час, позивач не заявляв вимог про проведення перебудови об`єкту самочинного будівництва у спосіб, не пов`язаний із його знесенням.

До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд України у постановах: від 19 квітня 2017 року у справі № 6-129цс17; від 06 вересня 2017 року у справі № 6-1721цс16.

Більш того, матеріали справи не містять доказів того, що відповідач відмовляється провести перебудову, як це передбачено частиною сьомою статті 376 ЦК України, а ОСОБА_1 таких доказів не подав, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є процесуальним обов`язком позивача.

Тому апеляційний суд приходить до висновку про відсутність передбачених статтею 376 ЦК України підстав для задоволення позовних вимог.

Водночас позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання спірної добудови самочинним будівництвом є такими, що зайво пред`явлені, оскільки не впливає на вирішення в судовому порядку цієї вимоги для відновлення становища позивача у цих правовідносинах. Більш того поняття «самочинне будівництво» визначено положеннями ст.376 ЦК України і додатково встановлювати цей факт рішенням суду, як окрема позовна вимога, не немає потреби.

Приймаючи до уваги вищевикладене доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу.

Відповідно до п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалено без додержання норм матеріального права, що є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 21 лютого 2022 року відстрочено ОСОБА_3 сплату судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 1261 грн.20 коп. до ухвалення судового рішення у цій справі за результатами розгляду її апеляційної скарги.

Відповідно до ч.2 ст.136 ЦПК України судові витрати стягуються за судовим рішенням у справі, коли сплата судових витрат була відстрочена або розстрочена до ухвалення цього рішення.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням апеляційної скарги відповідача, судові витрати, сплата яких була відстрочена ухвалою суду у розмірі 1261 грн.20 коп. підлягають стягненню з позивача на корить держави.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Качана Романа Юрійовича задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07 грудня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про знесення самочинно збудованого нерухомого майна відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судові витрати у розмірі 1261(одна тисяча двісті шістдесят одна) грн.20 коп.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді В.І. Темнікова

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 19 липня 2022 року.