Справа № 758/8235/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2022 року м. Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Петрова Д.В.,

при секретарі судового засідання Бурдун М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київського міського громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону «Муніципальна варта» про визнання незаконним звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Подільського районного суду м. Києва з позовною заявою про визнання незаконним звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що він працював у Київському міському громадському формуванні з охорони громадського порядку і державного кордону «Муніципальна варта» на посаді керівника Подільського районного підрозділу.

У березні місяці він перестав отримувати заробітну плату, хоча продовжував виконувати свої посадові обов`язки. Після того, як йому не вдалося отримати від керівництва чітку відповідь про причини невиплати заробітної платні, в його інтересах адвокатом Тоцьким Б.А. було направлено адвокатський запит, у відповідь на який було надано в тому числі засвідчену копію наказу про звільнення позивача.

Як виявилося, ще 11.03.2021 позивача було звільнено наказом ГФ «Мунварта» № 7-К з посади керівника Подільського районного підрозділу на підставі п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України.

Враховуючи зазначене, позивач вважає, що його було звільнено із порушенням явного законодавства, а тому звільнення підлягає визнанню незаконним, його має бути поновлено на роботі та стягнуто із відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Позивач вважає, що його було незаконно звільнено на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП, оскільки ніяких змін в організації праці відповідача не відбувалося взагалі, а його не було попереджено у встановлений законом двомісячний строк.

Просив суд: визнати незаконним його звільнення оформлене наказом від 11.03.2021 № 7-К; поновити його на посаді керівника Подільського районного підрозділу Київського міського громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону «Муніціпальна варта»; зобов`язати Київське міське громадське формування з охорони громадського порядку і державного кордону «Муніціпальна варта» виплатити позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховану станом на день прийняття рішення.

В подальшому позивачем була подана уточнена позовна заява, в якій він зазначив, що як виявилося, ще 11.03.2021 його було звільнено наказом ГФ «Мунварта» № 7-К з посади керівника Подільського районного підрозділу на підставі п. 1 ст. 41 КЗпП. Однак позивач зазначає, що не вчиняв ніяких порушень та не в курсі обставин, за які він нібито притягається до відповідальності.

На думку позивача, враховуючи те, що в своєму рішенні про звільнення та наказі не визначено точної причини звільнення, ніяких порушень позивачем не вчинялося, пояснення не відбиралися, а тому можна вважати, що його було незаконно звільнено на підставі п. 1 ст. 41 КЗпП.

Ухвалою від 19.06.2021 прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі з призначенням підготовчого судового засідання у порядку загального позовного провадження.

Від відповідача надійшов відзив, в якому представник відповідача зазначає, що позовні вимоги позивача він не визнає, просить відмовити у задоволенні позову.

Позивачем надано відповідь на відзив.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, його представник адвокат Тоцький Б.А. подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача адвокат Шевченко Т.М. в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений, відповідно до вимог закону, причини неявки не повідомив.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, встановив фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з Київським міським громадським формуванням з охорони громадського порядку і державного кордону «Муніципальна варта» з 18.03.2020 по 11.03.2021.

Згідно копії витягу з наказу № 5-к від 17.03.2020 «Про прийняття на роботу» ОСОБА_1 прийнято на посаду керівника Подільського районного підрозділу Київського міського громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону «Муніципальна варта» за сумісництвом з 18.03.2020 на 0,5 посадового окладу згідно штатного розпису, зі строком випробування три місяці.

Згідно копії наказу № 7-к від 11.03.2021 «Про звільнення з посади» ОСОБА_1 звільнено з посади керівника Подільського районного підрозділу на підставі п. 1 ст. 41 КЗпП України.

Отже, з наведеного вище судом достовірно встановлено, що спір між сторонами виник з приводу захисту позивачем своїх трудових прав, який вважає своє звільнення за п. 1 ст. 41 КЗпП України незаконним. Вказані правовідносини регулюються нормами трудового законодавства.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно із ч. 3 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Частиною першою статті 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до ч.1 ст. 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи роботодавця може бути розірваний також у випадках: одноразового грубого порушення трудових обов`язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами податкових та митних органів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами.

Як вбачається із копії Акту внутрішнього розслідування від 09.03.2021, проведено внутрішнє розслідування фактів вчинення керівником Подільського підрозділу ГФ «Муніципальна варта», вчинків, несумісних з його посадовими обов`язками. За результатами розслідування вирішено: виключити ОСОБА_1 з числа членів ГФ «Муніципальна варта» за вчинення проступків, що несумісні із членством в Громадському формуванні та застосувати до начальника Подільського підрозділу ГФ «Муніципальна варта» ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення, що передбачено ч. 1 ст. 41 КЗпП України - звільнення із займаної посади у зв`язку з вчиненням одноразового грубого порушення трудової дисципліни.

Згідно із копій доповідних за підписом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на ім`я керівника Київського міського громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону «Муніципальна варта», останні повідомили про аморальні вчинки ОСОБА_1 та порушення ним ЗУ «Про участь громадян в охороні громадського порядку та державного кордону».

Згідно копії протоколу № 02-2021 засідання штабу Київського міського громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону «Муніципальна варта» від 11.03.2021, одним із питань порядку денного було - Про відповідність займаним посадам заступника керівника міського штабу Формування та окремих керівників підрозділів. За результатами голосування комісія вирішила виключити зі штабу формування ОСОБА_1 .

Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, судом встановлено відсутність порушень з боку відповідача під час видачі наказу № 7-к від 11.03.2021 про звільнення ОСОБА_1 , зважаючи на те, що таке звільнення відбулось на підставі норм чинного законодавства України, а тому суд приходить до висновку, що позовна вимога ОСОБА_1 про визнання незаконним звільнення задоволенню не підлягає.

Ураховуючи наведене вище, суд доходить висновку про необґрунтованість вимог позивача ОСОБА_1 щодо незаконного звільнення, у зв`язку з чим вважає, що позовна вимога про поновлення на роботі задоволенню не підлягає.

Щодо позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд зазначає, що оскільки дана позовна вимога є похідною від позовної вимоги про поновлення на роботі, суд вважає, що вона не може бути задоволена, оскільки звільнення позивача за п. 1 ст. 41 КЗпП України було визнано судом законним.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що у задоволенні позову відмовлено і відповідачем не заявлено клопотань про відшкодування будь-яких судових витрат, а отже у цій справі відсутні судові витрати, які підлягають розподілу.

На підставі викладеного, керуючись ст. 4, 5, 13, 76-82, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Київського міського громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону «Муніципальна варта» про визнання незаконним звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

- позивач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ;

- відповідач - Київське міське громадське формування з охорони громадського порядку і державного кордону «Муніципальна варта», місцезнаходження: 01044, м. Київ, вул. Хрещатик, 36, код ЄДРПОУ - 41147026.

Суддя Д. В. Петров