АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2022 року

м. Чернівці

справа № 725/114/22

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Одинака О. О.

суддів Кулянди М.І., Перепелюк І.Б.

секретар Петранюк Ю.Т.

заявник ОСОБА_1

суб`єкти оскарження: старший державний виконавець Другого відділу Державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Сарахман Павло Миронович, начальник Другого відділу Державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Бушкевич Андрій Вітольдович

апеляційна скарга Другого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) на ухвалу Першотравневого районного суду міста Чернівці від 1 лютого 2022 року

головуючий в суді першої інстанції суддя Нестеренко Є.В.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст скарги

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою.

Скаржник просив:

- визнати неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Другого відділу Державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Сарахмана П.М. та начальника Другого відділу Державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Бушкевича А.В.;

- скасувати постанову старшого державного виконавця Другого відділу Державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Сарахмана П.М. про повернення стягувачу виконавчого листа, виданого Першотравневим районним судом міста Чернівці 13 жовтня 2008 року у справі № 2-1194/08 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,завданої дорожньо-транспортною пригодою.

На обґрунтування вимог скарги зазначав, що на примусовому виконанні у Другому відділі Державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) з травня 2019 року перебувало виконавче провадження N 47535136 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1194/08 від 13 жовтня 2008 року, який виданий Першотравневим районним судом м. Чернівці, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальної та моральної шкоди всього на суму 22 759 гривень 40 копійок.

31 грудня 2021 року у даному виконавчому провадженні старший державний виконавець Другого відділу Державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Сарахман П.М. ухвалив постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

Неправомірна бездіяльність вищевказаного державного виконавця, на думку заявника, полягала в наступному:

- в матеріалах виконавчого провадження відсутні повідомлення про заведення розшукової справи та результати розшуку;

- не встановлено ідентифікаційний код боржника ОСОБА_2 ;

- не встановлено фактичне місце проживання боржника.

У зв`язку з вищенаведеним, скаржник вважав, що старший державний виконавець Сарахман П.М. несумлінно ставиться до своїх службових обов`язків у зв`язку з чим просив визнати таку бездіяльність державного виконавця неправомірною та скасувати постанову про повернення виконавого листа стягувачу.

Оскільки контроль за рішеннями та діями старшого державного виконавця покладений на начальника Другого відділу Державної виконавчої служби у м. Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Бушкевича А.В. просив визнати такою неправомірною бездіяльність і вказаної особи.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Першотравневого районного суду міста Чернівці від 1 лютого 2022 року скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Визнано неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Другого відділу Державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Сарахмана П.М. та начальника Другого відділу Державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Бушкевича А.В..

Скасовано постанову старшого державного виконавця Другого відділу Державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Сарахмана П.М. про повернення стягувачу виконавчого листа, виданого Першотравневим районним судом міста Чернівці 13 жовтня 2008 року у справі № 2-1194/08 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,завданої дорожньо-транспортною пригодою.

Ухвала суду мотивована тим, що судом встановлено, що після визнання судами бездіяльності державного виконавця та начальника відділу у виконавчому провадженні № 47535136 неправомірними, державний виконавець не вчинив жодної дії щодо подальшого примусового виконання рішення суду.

Зокрема, в матеріалах виконавчого провадження відсутня постанова про закриття розшукової справи.

Посилання заявника на бездіяльність начальника Другого відділу Державної виконавчої служби у м. Чернівці Бушкевич А.В. також є обґрунтованими, так як ним не здійснено належного контролю за рішеннями та діями державного виконавця під час виконання рішення суду.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог скаржника.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі Другий відділ державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні скарги.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції постановив ухвалу з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Державний виконавець правомірно виніс постанову на підставі пункту 5 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

У даному виконавчому провадженні не можливо було ідентифікувати боржника.

Суд першої інстнації не звернув увагу на те, що при винесенні рішення , на підставі якого був виданий виконавчий лист, у самому рішенні та як наслідок у виконавчому листі, були допущені помилки, які не може виправити державний виконавець, а тільки учасники справи, звернувшись до суду із такою заявою або суд з власної ініціативи.

Дії виконавця не порушують прав стягувача, адже стягувачу достатньо звернутися до суду, виправити допущену описку та повторно пред`явити виконавчий лист до виконання і тоді виконавець, маючи вірні дані, може вжити всіх необхідних заходів для ефективного виконання рішення суду.

Скаржник взагалі не вказує, в чому саме проявилася бездіяльність начальника Другого відділу Державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Бушкевича А.В.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Посилається на те, що судове рішення є законним та обґрунтованим, а аргументи апеляційної скарги безпідставними.

За весь період здійснення виконавчого проваження з 15 травня 2019 року до 1 лютого 2022 року державний виконавець та начальник відділу Державної виконавчої служби не здійснювали жодних належних виконавчих дій щодо розшуку боржника,встановлення його ідентифікаційного коду та фактичного місця проживання.

Лише доводи скаржника спонукади вищевказаних осіб ознайомитися з матеріалами справи № 2-1194/08 13-річної давності.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

Встановлено, що заочним рішенням Першотравневого районного суду міста Чернівці від 12 серпня 2008 року у справі № 2-1194/08 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі 16 644 гривень 9 копійок та 5 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

13 жовтня 2008 року Першотравнем районним судом міста Чернівці виданий виконавчий лист № 2-1194/08.

У вказаному виконавчому листі зазначено, що боржником є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа неодноразово перебувало на примусовому виконанні в органах примусового виконання рішень.

Постановою старшого державного виконавця Кирстюка Д.І. від 16 травня 2019 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-1194/08, виданого Першотравневим районним судом міста Чернівці про стягнення з ОСОБА_2 на користь Мендришори матеріальної шкоди в сумі в сумі 16 644 гривень 9 копійок та 5 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

У постанові особа боржника вказана як ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання АДРЕСА_1 .

Постановою старшого державного виконавця Кирстюка Д.І. від 24 жовтня 2019 року виконавчий лист № 2-1194/08, виданий Першотравневим районним судом міста Чернівці, повернуто стягувачу з підстав не виявлення боржника протягом року з дня оголошення розшуку, передбачених пунктом 7 частиною першою статті 37 Закону України "Про виконавче провадження".

Постановою старшого державного виконавця Другого відділу Державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Сарахманова П.М. від 31 грудня 2021 року, виконавчий лист № 2-1194/08, виданий Першотравневим районним судом міста Чернівці, повернуто стягувачу з підстав, передбачених пунктом 5 частиною першою статті 37 Закону України "Про виконавче провадження".

Згідно листа Управління державної міграційної служби України в Чернівецькій області № 2165 від 4 лютого 2022 року, паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 був виданий ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Вказані конституційні положення знайшли своє продовження у ЦПК України, а також у Законі України "Про судоустрій і статус суддів". Так, частинами першою, другою статті 18 ЦПК України та частинами другою, четвертою статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" регламентовано, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Отже, забезпечення виконання судових рішень покладається, у тому числі, на суди, які, здійснюючи судовий контроль та застосовуючи інші процесуальні засоби, сприяють реалізації конституційної засади обов`язковості судового рішення.

На важливість належного виконання судових рішень неодноразово наголошував у своїх рішеннях Конституційний Суд України.

Конституційний Суд України у рішенні від 15 травня 2019 року № 2-р (II)/2019 (справа щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини другої статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" (щодо забезпечення державою виконання судового рішення)) вказав, що судовий захист прав і свобод людини і громадянина необхідно розглядати як вид державного захисту прав і свобод людини і громадянина, і саме держава бере на себе такий обов`язок відповідно до частини другої статті 55 Конституції України (абзац 15 пункту 3 мотивувальної частини рішення від 07 травня 2002 року № 8-рп/2002); право на судовий захист є гарантією реалізації інших конституційних прав і свобод, їх утвердження й захисту за допомогою правосуддя (абзац 8 пункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини рішення від 23 листопада 2018 року № 10-р/2018). Отже, як випливає з наведеного, держава повинна повною мірою забезпечити реалізацію гарантованого статті 55 Конституції України права кожного на судовий захист.

Забезпечення державою виконання судового рішення як невід`ємної складової права кожного на судовий захист закладено на конституційному рівні у зв`язку із внесенням Законом України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)" від 02 червня 2016 року № 1401-VIIIзмін до Конституції України та доповненням її, зокрема, статті 129-1, частиною другою якої передбачено, що держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Конституційний Суд України, взявши до уваги статті 3, 8, частини першу, другу статті 55, частини першу, другу статті 129-1 Конституції України, свої юридичні позиції щодо визначення виконання судового рішення складовою конституційного права на судовий захист, дійшов висновку, що держава, створюючи належні національні організаційно-правові механізми реалізації права на виконання судового рішення, повинна не лише впроваджувати ефективні системи виконання судових рішень, а й забезпечувати функціонування цих систем у такий спосіб, щоб доступ до них мала кожна особа, на користь якої ухвалене обов`язкове судове рішення, у разі, якщо це рішення не виконується, у тому числі державним органом.

Визначений у законі порядок забезпечення державою виконання судового рішення має відповідати принципам верховенства права та справедливості, гарантувати конституційне право на судовий захист; невиконання державою позитивного обов`язку щодо забезпечення функціонування запроваджуваної нею системи виконання судових рішень призводить до обмеження конституційного права на судовий захист та нівелює його сутність.

Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є обов`язковою для застосування судами відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК Україниі Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Рішення ЄСПЛ у справі "Хорнсбі проти Греції" ("Hornsby v. Greece") від 19 березня 1997 року (п. 40). У Рішенні ЄСПЛ у справі "Войтенко проти України" ("Voytenko v. Ukraine") від 29 червня 2004 року Європейський суд з прав людини нагадує свою практику, що неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Протоколу N 1.

Відповідно до статті 448 ЦПК України, статті 74 Закону України "Про виконавче провадження", сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Нормою статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" на державного виконавця покладено обов`язок вживати передбачених цим законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" у результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, про відібрання дитини, а також виконавчі документи, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані без участі боржника).

Щодо вимог скарги про визнання неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Другого відділу Державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Сарахмана П.М.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про неправомірність бездіяльності старшого державного виконавця Другого відділу Державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Сарахмана П.М. у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа № 2-1194/08, проте помилково вважав, що підставою для визнання такої бездіяльності неправомірною та скасування постанови про повернення виконавчого документу, є відсутність в матеріалах виконавчого провадження постанови про закриття розшукової справи.

Обгрунтовуючи вищевказаний висновок, суд першої інстанції посилався на правовий висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 24 листопада 2021 року у справі №725/1717/21-ц, проте не врахував, що у такій справі предметом оскарження ОСОБА_1 була бездіяльність державного виконавця та ухвалена ним постанова про повернення виконавчого листа на підставі пункту 7 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», в той час як у справі, яка переглядається, предметом спору є бездіяльність державного виконавця та ухвалена ним постанова про повернення виконавчого листа на підставі пункту 5 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

За таких обставин, у цих справах різні предмет та підстави скарги.

Окрім того, також є помилковими аргументи позовної заяви ОСОБА_3 про те, що неправомірна бездіяльність вищевказаного державного виконавця, на думку заявника, полягала в тому, що ним під час виконавчого провадженння не було здійснено ряд виконавчих дій направлених на встановлення ідентифікаційного коду боржника ОСОБА_2 та фактичного місця його проживання, а саме не здійснення державним виконавцем звернення до Державної фіскальної служби через Державне підприємство «Національні інформаційні системи» щодо надання інформації про реєстраційний номер облікової картки платника податків ОСОБА_2 .

З матеріалів справи вбачається, що державний виконавець з об`єктивних причин не міг отримати такі відомості з Державної фіскальної служби, оскільки він був позбавлений можливості зазначити необхідні дані про особу боржника.

Зокрема, як вбачається з даних, які містяться у виконавчому листі та у листі Управління державної міграційної служби України в Чернівецькій області № 2165 від 4 лютого 2022 року, відомості щодо прізвища боржника та дата його народження є суперечливими.

Окрім того, судом першої інстанції в своєму рішенні та державним виконавцем не було враховано те, що неможливість встановлення особи боржника у звязку із наявністю помилок у виконавчому листі щодо прізвища та дати народження боржника не може бути підставою для повернення виконавчого листа на підставі пункту 5 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження".

Як вбачається з матеріалів справи, державний виконавець, повертаючи виконавчий лист стягувачу, виходив із того, що у результаті вжитих ним заходів неможливо встановити особу боржника.

При цьому, державний виконавець у своїй апеляційній скарзі посилався на те, що про наявність помилки у виконавчому листі в частині зазначення прізвища боржника та дати його народження йому не було відомо під час здійснення ним виконавчого провадження, а про такі обставини йому стало відомо лише під час розгляду вказаної справи в суді першої інстанції.

Однак у державного виконавця не було перешкод для встановлення вищевказаних обставин з моменту відкриття виконавчого провадження, виходячи з наступного.

У відповідності до частини 1 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності);

реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Відповідно до пункту 5 частини 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки;

Згідно пункту 3 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Виходячи з наведених вище норм права, державний виконавець, усвідомлюючи факт неможливості ідентифікувати особу боржника, не був позбавлений можливості під час здійснення ним виконавчого провадження звернутися до Першотравневого районного суду міста Чернівці із запитом щодо перевірки правильності зазначення судом у виконавчому листі даних щодо боржника у справі № 2-1194/08 та за умов виявлення судом такої помилки в виконавчому документі та повідомлення судом про це державного виконавця, останній був зобов`язаний роз`яснити стягувачу його право звернутися до суду із заявою про виправлення такої помилки та приведення виконавчого листа у відповідність із вимогами, передбаченими частиною 1 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Після надходження до виконавчої служби виконавчого листа з відповідними виправленнями державний виконавець повинен був продовжити вчиняти необхідні виконавчі дії.

Проте жодних доказів щодо здійснення державним виконавцем вищевказаних дій, матеріали справи не містять.

За таких обставин, старшим державним виконавцем Другого відділу Державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Сарахманом П.М. не було вжито всіх передбачених законом заходів примусового виконання рішення суду у справі № 2-1194/08 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди в сумі 16 644 гривень 9 копійок та 5 000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Щодо вимог скарги про визнання неправомірною бездіяльність начальника Другого відділу Державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Бушкевича А.В.

На підставі частини 3 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.

Керівник вищого органу державної виконавчої служби у разі виявлення порушень вимог закону визначає їх своєю постановою та надає доручення начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, щодо проведення дій, передбачених абзацами другим і третім цієї частини.

Відповідно до пункту 1.4 Інструкції з організації примусового виконання рішень, яка затверджена Наказом Міністерства юстиції України від 22 вересня 2015 року № 1802/5, безпосередній контроль за діями державного виконавця покладається на начальників відділів примусового виконання рішень та начальників відділів державної виконавчої служби районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних та міжрайонних управлінь юстиції (далі начальник відділу).

Пунктом 10.2 Інструкції передбачено, що начальник відділу має право перевірити будь-яке виконавче провадження, що перебуває на виконанні державних виконавців, які йому безпосередньо підпорядковані, з власної ініціативи чи за заявою (скаргою) стягувача або його представника у випадках, передбачених Законом.

За результатами перевірки виконавчого провадження виноситься постанова про перевірку виконавчого провадження.

Отже, контроль за рішеннями, діями старшого державного виконавця другого відділу державної виконавчої служби у м.Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Сарахмана П.М. з виконання виконавчого документу у виконавчому провадженні №47535136, вчинення дій з винесення постанови від 31 грудня 2021 року був покладений на начальника Другого відділу державної виконавчої служби у м.Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Бушкевича А.В.

За таких обставин, начальник Другого відділу державної виконавчої служби у м.Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Бушкевич А.В. був зобов`язаний перевірити законність оскаржуваної постанови та скасувати її.

Проте жодних передбачених законом дій щодо належного контролю за рішеннями та діями старшого державного виконавця Сарахмана П.М. у виконавчому провадженні №47535136 начальником відділу державної виконавчої служби Бушкевичем А.В. не було здійснено, що свідчить про правильність висновку суду першої інстанції про наявність підстав для визнання такої бездіяльності начальника відділу державної виконавчої служби Бушкевича А.В. неправомірною.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи наведене вище, ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому її слід змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В решті ухвалу слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Другого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) задовольнити частково.

Змінити мотивувальну частину ухвали Першотравневого районного суду міста Чернівці від 1 лютого 2022 року, виклавши її в редакції цієї постанови.

В решті ухвалу залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 28 березня 2022 року.

Головуючий О.О. Одинак

Судді: М.І. Кулянда

І.Б. Перепелюк