КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/6389/2022
Справа 761/8084/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

10 серпня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Мороз Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 24 листопада 2021 року, ухвалене у складі судді Фролової І.В. в м. Київ у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

В березні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом, просила розірвати договір довічного утримання (догляду), укладений 12 листопада 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Позов мотивований тим, що 12 листопада 2019 року сторони уклали договір довічного утримання, згідно п. 1.1 якого позивач передає, а відповідач отримує у власність квартиру АДРЕСА_1 , взамін чого він зобов`язується забезпечувати позивача утриманням та доглядом довічно на умовах цього договору. Згідно пункту 2.1 договору матеріальне забезпечення з утримання (догляду), яке щомісячно має надаватись відповідачем, оцінюється сторонами договору у суму 800 грн., сума матеріального забезпечення підлягає виплаті щомісячно на руки під розпис про одержання. Згідно з п. 2.2 договору утримання (догляд) визначається сторонами у вигляді, зокрема, забезпечення ліками, а в разі захворювання - забезпечення надання медичної допомоги, в тому числі в медичних закладах, здійснення у разі необхідності, поточного ремонту квартири, ремонту та заміни санітарно-технічних приладів та пристроїв, що вийшли з ладу, придбанні та доставки до місця її проживання продуктів харчування, одягу, забезпечення надання побутових послуг.

Проте, жодного з прийнятих на себе обов`язків відповідач не виконував, свідомо ухиляючись від спілкування з нею. До отримання пропозиції про розірвання договору він жодного місяця не сплачував їй по 800 грн., що передбачено п. 2.1 договору, крім того, відповідач не звертає уваги на її потреби, не проявляє людяності та не піклується про стан її здоров`я, а після укладення договору практично не провідує, не забезпечує харчуванням, медикаментами, одягом, наданням побутових послуг, іншою необхідною допомогою, в телефонних розмовах, коли вона просила його виконувати взяті на себе обов`язки за договором довічного утримання, він категорично відмовлявся та погрожував примусовим поміщенням на лікування до психіатричної лікарні.В результаті цього вона змушена була просити сусідів, щоб вони допомагали їй, доглядали за нею та купували продукти харчування. Крім цього, після отримання договору довічного утримання вона перестала отримувати допомогу соціальних працівників, яку отримувала раніше, що поставило її у гірше становище, ніж до укладення договору.

Ці обставини призвели до того, що 03 лютого 2021 року вона вимушена була письмово звернутися до відповідача з пропозицією розірвати договір довічного утримання за згодою сторін в зв`язку з систематичним невиконанням відповідачем умов договору, однак письмової згоди вона не отримала, замість цього вона вперше за весь час з моменту укладення договору довічного утримання отримала від нього поштове повідомлення про надходження грошового переказу на її ім?я в сумі 2500 грн., що вона розцінює як відмову відповідача від розірвання договору за згодою сторін.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 24 листопада 2021 року в позові відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, дійсним обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 24 листопада 2021 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилалася на те, що відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд повинен був вирішити справу за наявними в ній матеріалами, не враховуючи відзив представника відповідача, оскільки він був поданий пізніше, ніж у встановлений судом строк, без поважних причин. Крім цього, представником відповідача разом з відзивом на позовну заяву також було надано клопотання про долучення доказів. Незважаючи на заперечення представника позивача, суд в порушення вимог ч. 8 ст. 178 та ч. 2 ст. 222 ЦПК України долучив ці документи до матеріалів справи, пояснюючи це змагальністю судочинства та тим, що на думку суду, це забезпечить повний та об`єктивний розгляд справи. Фактично суд, порушуючи вимоги змагальності, диспозитивності та безсторонності, надав не передбачені законом процесуальні переваги відповідачеві, який недобросовісно використовував свої права.

Наголошував, що судом встановлено відсутність в матеріалах справи розписки ОСОБА_1 про отримання нею матеріального забезпечення за період з листопада 2019 року по січень 2021 року, необхідність складення яких визначена як одна із суттєвих вимог договору довічного утримання. Незважаючи на це, суд надав однобічної оцінки доказам, зробив висновок, що відповідач здійснював відповідне утримання позивача, а сама по собі відсутність розписок не може вважатись істотним порушенням умов договору. За твердженням суду, сторонами нібито підтверджено, що відповідач забезпечував позивача продуктами харчування та іншими послугами протягом дії договору, хоча ОСОБА_1 та свідки зі сторони позивача категорично заперечували ці обставини.

Вказував, що з матеріалів справи вбачається, що відповідач після спливу більше року з моменту укладення договору, не маючи за цей тривалий час жодної розписки від позивача про отримання нею передбачених договором коштів, здійснив поштою сім переказів грошових коштів з лютого 2021 року по серпень 2021 року на загальну суму 8678,60 грн. Дати переказів беззаперечно свідчать про те, що відповідач почав відправляти кошти тільки після звернення позивача з пропозицією розірвання договору довічного утримання. Ці кошти позивач не отримувала через те, що на цей момент вона вже звернулася до суду з позовом, крім того, є літньою людиною, має проблеми із зором, їй складно ходити на пошту за переказами.

Свідки зі сторони відповідача пояснили, що декілька разів разом з відповідачем або з ОСОБА_4 , з якою він перебуває у шлюбних відносинах, приносили продукти харчування ОСОБА_1 , проте клопотання про допит цих свідків було подано вже після закінчення підготовчого засідання по справі за відсутності поважних причин, крім того, свідки підтвердили лише окремі поодинокі випадки забезпечення ОСОБА_1 продуктами харчування і товарні чеки на придбання продуктів відповідачем не надавались. При цьому судом безпідставно відхилено показання свідків зі сторони позивача, які навели абсолютно протилежні обставини щодо виконання умов договору відповідачем про забезпечення ОСОБА_1 продуктами харчування. Показання свідка ОСОБА_4 суд не повинен був брати до уваги, оскільки вона є зацікавленою особою. Отже суд, стверджуючи про забезпечення продуктами харчування позивача відповідачем щотижня, дійшов хибного і такого, що не відповідає фактичним обставинам справи, висновку.

Судом не прийнято до уваги показання свідків з боку позивача про те, що відповідач не відвідував позивача, не дзвонив їй, не цікавився станом її здоров`я, не надавав медичну та іншу допомогу тощо. Оцінюючи дані показання, суд вказав, що вони спростовуються чеками на придбання товарів і послуг, консультаційними висновками спеціалістів на ім?я позивача, договором купівлі-продажу та монтажу кондиціонера, актом виконаних робіт, товарними чеками та іншими доказами. Такий висновок суду зроблений з процесуальними порушеннями, оскільки відповідачем докази надані вже після закінчення підготовчого засідання без поважних причин з порушенням ч. 2 ст. 222 ЦПК України.

Крім того, судом не враховано, що з наданих товарних чеків не вбачається придбання ліків саме для позивача, більшість з цих лікарських засобів було придбано або відповідачем для себе, або за кошти ОСОБА_1 з її особистих накопичень, рецептів від лікаря щодо необхідності придбання саме таких препаратів для ОСОБА_1 відповідач суду не надав.

04 грудня 2019 року відповідачем дійсно було здійснене транспортування позивача до центру мікрохірургії ока для її медичного обстеження, підбору окулярів, введення препарату, проте зазначені дії здійснювались з особистих накопичень позивача, яка вимушена була витрачати свою пенсію. Купівля відповідачем окулярів здійснювалась без участі позивача, в зв`язку з чим окуляри підібрані невірно і користуватись ними ОСОБА_1 не може.04 липня 2020 року позивачу дійсно надавалась консультація невропатолога, проте жодних рекомендацій лікаря відповідачем виконано не було.29 липня 2020 року позивачу був встановлений відповідачем кондиціонер низької якості, проте позивач ним не користується та про його встановлення відповідача взагалі не просила.

Чеки, що свідчили би про придбання відповідачем продуктів харчування, одягу, сплату комунальних послуг в квартирі ОСОБА_1 , в матеріалах справи відсутні. Крім того, відповідачем не надано доказів виконання за договором в період з 19 січня 2021 року до дня ухвалення оскаржуваного рішення. Після подання позову відповідач повністю перестав виконувати будь-які свої обов`язки за договором довічного утримання.

Враховуючи явно конфлікті стосунки, які існують між сторонами, вважала, що суд поставив у небезпеку її життя та здоров`я, адже не можна бути впевненим, що відповідача, який у разі смерті позивача отримує все її майно, зараз і надалі буде виконувати свої обов`язки за договором довічного утримання.

10 серпня 2022 року від відповідача ОСОБА_3 в особі представника Середи А.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу з пропуском встановленого судом строку, у відзиві відповідач просив поновити йому строк подання відзиву на апеляційну скаргу в зв`язку з військовим станом (відсутність нормального зв`язку відповідача та його представника, можливість отримати та ознайомитися з апеляційною скаргою самому представнику відповідача).

Оскільки запровадження воєнного стану на певній території є поважною причиною для поновлення процесуальних строків, апеляційний суд приходить до висновку про обґрунтованість клопотання про продовження строку подання відзиву на апеляційну скаргу та задовольняє це клопотання, приймаючи відзив ОСОБА_3 на апеляційну скаргу ОСОБА_1 .

У відзиві відповідач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, наводив власні спростування доводів апеляційної скарги, вказуючи, що подані ним докази є належними та допустимими, ліки та їжа придбавалися виключно для позивача та були їй передані, що підтверджено показаннями свідків та самим позивачем на відеозаписі, а нарікання на придбані товари та послуги у позивача виникли лише після подання позовної заяви.

Вказував, що відповідач відмовилася від прийняття грошей та навмисно перешкоджала виконанню договору.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник підтримали апеляційну скаргу, підтвердили наведені в ній доводи та просили її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з?явився, про дату, час і місце судового засідання належним чином повідомлений, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи не направляв, в зв`язку з чим апеляційний суд відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважав за можливе розглядати справу у відсутності сторони відповідача.

Від представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката Середи А.В. в судове засідання в електронній формі надійшло клопотання, датоване 05 серпня 2022 року, однак відправлене та доставлене 10 серпня 2022 року, про проведення судового засідання, призначеного на 10 серпня 2022 року, в режимі відеоконференції, обґрунтоване введенням військового стану і неможливістю прибути на засідання особисто.

Відповідно до ч. 2 ст. 212 ЦПК України учасник справи подає заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання. Копія заяви в той самий строк надсилається іншим учасникам справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 126 ЦПК України документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи, що клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції було подано після закінчення процесуальних строків, передбачених ч. 2 ст. 212 ЦПК України, воно було залишено без розгляду.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом із тим рішення суду першої інстанції даним вимогам закону не відповідає.

Судом встановлено, що 12 листопада 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 уклали договір довічного утримання (догляду), за умовами п. 1.1 якого відчужувач передає, а набувач отримує у власність квартиру, взамін чого зобов?язується забезпечувати відчужувача утриманням та доглядом довічно на умовах цього договору. Квартира, яка відчужується за даним договором, розташована в АДРЕСА_2 .

Згідно п. 2.1 договору матеріальне забезпечення з утримання (догляду), яке щомісячно має надаватись набувачем відчужувачу, оцінюється сторонами у суму 800 грн. Сума матеріального забезпечення підлягає виплаті щомісячно на руки відчужувачу під розпис про одержання. Утримання (догляд) визначається сторонами у вигляді: забезпечення відчужувача житлом у квартирі, що є предметом цього договору, шляхом збереження права безоплатного довічного проживання у квартирі, яка є предметом цього договору; забезпечення ліками, а в разі захворювання - забезпечення надання медичної допомоги, в тому числі в медичних закладах; здійснення, в разі необхідності, поточного ремонту квартири, ремонту та заміни санітарно-технічних приладів та пристроїв, що вийшли з ладу; за рахунок суми матеріального забезпечення і в межах її вартості, за замовленням відчужувача, набувач зобов?язаний придбати та безоплатно доставити до місця проживання відчужувача продукти харчування, одяг або забезпечити надання побутових послуг.

Згідно п. 3.1 договору відчужувач має право вимагати своєчасного та повного здійснення надання утримання від набувача, згідно з п. 2 цього договору; вимагати розірвання договору та повернення квартири у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків за цим договором.

Згідно п. 3.2 договору набувач зобов`язаний у встановлені строки та в необхідному обсязі здійснювати надання утримання згідно з п. 2 цього договору; у разі смерті відчужувача поховати його; до смерті відчужувача не укладати щодо квартири, яка отримана ним за цим договором, правочини купівлі-продажу, міни, дарування, ренти, іпотеки, оренди чи іншим способом передавати її у власність іншій особі.

Згідно п. 4.4 договору цей договір може бути розірвано за згодою сторін, а у випадку невиконання його умов і відмови від добровільного розірвання однією із сторін - у судовому порядку на вимогу набувача або відчужувача (а. с. 6 - 9).

05 лютого 2021 року ОСОБА_1 направила на адресу ОСОБА_3 пропозицію про розірвання договору довічного утримання в добровільному порядку в зв`язку з невиконанням ним п. 2.1 та 2.2 договору, яка була ним отримана 13 лютого 2021 року (а. с. 11 - 13).

На а. с. 14 - 15 знаходиться копія повідомлення УДППЗ «Укрпошта» про надходження поштового переказу 23 лютого 2021 року в розмірі 2500 грн. на ім?я ОСОБА_1 .

На а. с. 63 знаходиться копія листа АТ «Укрпошта» від 29 березня 2021 року на адвокатський запит, згідно якого у зв`язку з письмовою заявою ОСОБА_1 від 23 лютого 2021 року про відмову отримувати даний переказ та повернення його відправнику після закінчення встановленого терміну зберігання, поштовий переказ № 0050 (БД ) був повернутий відправнику ОСОБА_3 23 березня 2021 року.

На а. с. 50 - 54 знаходиться складений відповідачем облік надання матеріального забезпечення та утримання позивача за договором від 12 листопада 2019 року, в якому відображено, які матеріальні витрати ним понесені, які послуги надавались ним позивачу в період дії договору та який грошовий еквівалент цих послуг, на загальну суму 88213,26 грн. У обліку зазначено, що в листопаді-грудні позивачу надавалось по 800 грн., з січня 2020 року по січень 2021 року - по 1000 грн., в подальшому здійснювались поштові перекази на користь ОСОБА_1 , від отримання яких вона відмовилась; придбано продуктів харчування на суму 16000 грн., надано медичних та побутових послуг на суму 57613,26 грн.

На а. с. 74 знаходиться копія видаткової накладної № СФ-0064/12 від 03 грудня 2019 року ФОП ОСОБА_6 на придбання лікарських засобів, в тому числі препарату «Айлія», на загальну суму 8400 грн.

На а. с. 75 - 88 знаходяться копії консультаційних висновків спеціаліста від 12 червня 2018 року, 22 червня 2018 року, 24 липня 2018 року, 22 листопада 2018 року, 20 травня 2019 року, 02 липня 2019 року, 02 серпня 2019 року, 26 вересня 2019 року, 04 грудня 2019 року Київської міської клінічної офтальмологічної лікарні «Центр мікрохірургії ока», згідно яких здійснено обстеження пацієнта ОСОБА_1 та надано рекомендації, а також здійснено введення препарату «Айлія» в око.

На а. с. 89 - 90, 95 - 100, 103 - 104, 110 - 112, 115 - 119, 145 знаходяться копії фіскальних чеків з аптек на підтвердження придбання лікарських засобів діокор, коріол, діфорс, аторвастатин, лівостор, аторвакор, мільгамма, очних крапель, риб?ячого жиру, бетасерк, мелатонін, колагмор, локсидол, нікофлекс, остеопро: 29 жовтня 2019 року на суму 390 грн., 29 листопада 2019 року на суму 147,10 грн., 05 листопада 2019 року на суму 165,80 грн., від 07 січня 2020 року на суму 415,70 грн., від 08 лютого 2020 року на суму 960,20 грн., від 08 березня 2020 року на суму 534,20 грн., від 27 березня 2020 року на суму 775 грн., від 29 травня 2020 року на суму 973,70 грн., від 02 липня 2020 року на суму 1828,30 грн., від 04 липня 2020 року на суму 1071,80 грн., чек на суму 131,72 грн., від 20 серпня 2020 року на суми 161 грн. та 78 грн., від 19 серпня 2020 року на суму 460 грн., від 19 серпня 2020 року на суму 163,90 грн., від 24 вересня 2020 року на суму 210 грн., від 24 вересня 2020 року на суму 201,10 грн., від 22 вересня 2020 року на суму 629,50 грн., від 08 жовтня 2020 року на суму 486,30 грн., від 15 листопада 2020 року на суму 358,30 грн., від 14 грудня 2020 року на суму 909,95 грн., від 18 січня 2021 року на суму 530 грн.

На а. с. 91 - 92, 113 знаходяться копії товарних чеків на підтвердження придбання сантехнічних товарів: від 28 листопада 2019 року на суму 2380 грн., від 30 листопада 2019 року на суму 1450 грн., від 25 серпня 2020 року на суму 1728 грн., від 26 серпня 2020 року на суму 1700 грн.

На а. с. 93 - 94 знаходиться копія рецепту до окулярів на ім?я ОСОБА_1 від 04 грудня 2019 року та чек на їх виготовлення на суму 1265 грн.

На а. с. 101 знаходиться копія рахунку-акту від 04 липня 2020 року за надання невідкладної консультації невропатолога, отримувач ОСОБА_1 , на суму 640 грн., з копією фіскального чеку про оплату.

На а. с. 102 знаходиться копія висновку невролога від 04 липня 2020 року, згідно якого пацієнт ОСОБА_1 постійно приймає коріол, діфорс, діокор, лоспірин, аторвастатин. Рекомендовано прийняття медичних препаратів бетасерк та мелатонин.

На а. с. 105 - 107 знаходиться копія договору купівлі-продажу та монтажу кондиціонера від 29 вересня 2020 року, укладеного ФОП ОСОБА_7 з ОСОБА_3 , за умовами якого виконавець зобов?язаний продати та зробити монтаж (встановления) кондиціонера за адресою АДРЕСА_2 ., вартість робіт з монтажу кондиціонера складає 2500 грн., вартість кондиціонера - 2500 грн.; копія акту виконаних робіт № 107 та копія специфікації на кондиціонер Ravanson.

На а. с. 109 - 110 наявна копія розписки, складеної ОСОБА_8 30 липня 2020 року про те, що він отримав від ОСОБА_3 кошти в сумі 300 грн. на виконання робіт за адресою АДРЕСА_2 за демонтаж старої розетки та встановлення подвійної розетки, а також копія чеку на підтвердження придбання розетки вартістю 175 грн.

На а. с. 114 наявна копія розписки, складеної ОСОБА_8 26 серпня 2020 року про те, що він отримав від ОСОБА_3 1000 грн. на виконання робіт за адресою АДРЕСА_2 , а саме за демонтаж старої тумби на кухні з мийкою 400 грн., монтаж та збірка нової тумби, встановлення мийки, змішувача, шлангів 800 грн., роботи виконав ОСОБА_8 .

На а. с. 121 - 122 наявні копії фіскальних чеків АТ «Укрпошта» щодо переказів грошових коштів на користь ОСОБА_1 : від 22 лютого 2021 року на суму 2500 грн., від 22 березня 2021 року на суму 1000 грн., від 21 квітня 2021 року на суму 1000 грн., від 24 травня 2021 року на суму 1000 грн., від 22 червня 2021 року на суму 1000 грн., від 24 липня 2021 року на суму 1000 грн., від 20 серпня 2021 року на суму 1000 грн., від 21 вересня 2021 року на суму 1000 грн.

На а. с. 124 - 126 знаходиться копія вітальної листівки на ім?я ОСОБА_3 , підписана від імені його тітки ОСОБА_1 06 серпня 2020 року.

На а. с. 160 знаходиться копія попереднього плану та кошторису лікування ОСОБА_1 , складених ОСОБА_3 як приватним практикуючим стоматологом на загальну суму 2600 грн.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Статтею 744 ЦК України встановлено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або її частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

У законодавстві, яким передбачено можливість визначення в договорі обов`язків як з утримання, так і догляду, розмежовано вказані поняття. Утримання характерне для зобов`язань майнового характеру, тоді як догляд, крім іншого, може полягати в конкретних діях, що свідчать про турботу та опікування набувача над відчужувачем з огляду на його похилий вік та потребу в сторонній допомозі (правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 09 червня 2022 року у справі № 522/9380/17, провадження № 61-17990св20).

Договір довічного утримання є однією із правових форм забезпечення непрацездатних за віком або за станом здоров`я фізичних осіб. Недієздатна особа, відчужуючи квартиру (домоволодіння), має на меті отримання утримання, догляду і інших послуг, яких вона потребує внаслідок непрацездатності та похилого віку.

Закон чи договір не ставить в залежність факт належності здійсненого забезпечення утриманням чи доглядом від прийняття виконання таких дій відчужувачем. Відтак зобов`язання за договором довічного утримання вважається належно виконаним з моменту вчинення набувачем передбачених договором дій. Мотиви неприйняття виконання, як і сам факт такого неприйняття не мають правового значення до вирішення питання про належність виконання набувачем своїх обов`язків (правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 09 березня 2021 року у справі № 206/3112/18, провадження № 61-6452св19)

Стаття 751 ЦК України містить імперативну норму про те, що матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці. Така оцінка підлягає індексації у порядку, встановленому законодавством. Ця норма цивільного законодавства спрямована на захист інтересів відчужувача, який має право на надання йому матеріальної допомоги на тому рівні, який є необхідним для нормального існування.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини.

Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (частина перша статті 756 ЦК України).

Згідно з вимогами статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що відчужувачу за договором довічного утримання законом надано право ініціювати питання розірвання такого правочину у судовому порядку у випадку невиконання набувачем його умов, при цьому саме відповідач мав би убезпечити себе від подальших претензій відчужувача шляхом ведення відповідного обліку та на виконання вимог статей 12, 81 ЦПК України повинен надати суду докази відсутності цих обставин, на які посилається позивач.

Такі висновки щодо застосування положень статей 755, 756 ЦК України узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 509/513/16-ц, від 29 серпня 2018 року у справі № 755/1226/17-ц та від 06 травня 2020 року у справі № 755/1750/19.

Звертаючись до суду із цим позовом, ОСОБА_11 посилалася на те, що відповідач не виконував зобов`язання, передбачені договором довічного утримання в частині виплати щомісячного матеріального забезпечення в сумі 800 грн. (п. 2.1 договору), забезпечення ліками та медичною допомогою, не придбає харчування, одяг і не забезпечує виконання побутових послуг (п. 2.2 договору).

Відмовляючи в позові ОСОБА_1 про розірвання договору довічного утримання, суд першої інстанції виходив із того, що в ході судового розгляду не знайшла підтвердження обставина щодо невиконання або неналежного виконання відповідачем своїх обов`язків за договором довічного утримання.

Апеляційний суд не може погодитися із вказаними висновками, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Відповідно до статей 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 749 ЦК України у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача.

Якщо обов`язки набувача не були конкретно визначені або у разі виникнення потреби забезпечити відчужувача іншими видами матеріального забезпечення та догляду спір має вирішуватися відповідно до засад справедливості та розумності.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частин першої та другої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ст. 3 ЦК України).

У справі, яка переглядається, за умовами укладеного між сторонами договору відповідач зобов`язався забезпечувати позивача щомісячними платежами в розмірі 800 грн., збереженням довічного права на проживання позивача в квартирі, забезпечення позивача на її замовлення продуктами харчування, одягом та побутовими послугами, що здійснюється за рахунок суми матеріального забезпечення і в межах її вартості, а також забезпечення ліками та медичною допомогою, здійсненням поточного ремонту квартири, ремонту та заміни санітарно-технічних приладів та пристроїв, що вийшли з ладу.

Таким чином, у договорі довічного утримання обов`язки набувача є конкретно визначеними сторонами, при цьому із змісту договору випливає, що забезпечення позивача ліками та медичною допомогою, здійсненням поточного ремонту квартири, ремонту та заміни санітарно-технічних приладів та пристроїв, що вийшли з ладу, не входить до суми матеріального забезпечення та здійснюється відповідачем понад цю суму.

За домовленістю сторін (пункт 2.1 договору довічного утримання) належними доказами наданих та отриманих ОСОБА_1 щомісячних сум матеріального забезпечення, які підлягали виплаті їй особисто на руки, мали бути відповідні розписки. Однак на спростування позовних вимог про неналежне виконання умов договору відповідач такі розписки не надав.

Перевіряючи виконання відповідачем умов договору довічного утримання, суд першої інстанції встановив відсутність зазначених розписок про отримання позивачем грошових коштів в матеріалах справи, проте дійшов висновку, що сама по собі відсутність таких розписок не може свідчити про невиконання умов договору відповідачем або про істотне порушення умов договору, оскільки сторонами підтверджено, що відповідач забезпечував позивача продуктами харчування та іншими послугами протягом дії договору.

Разом із тим, такі висновки не відповідають обставинам справи, з огляду на категоричне заперечення позивачем як у позові, так і під час розгляду справи в суді першої інстанції, обставин утримання її відповідачем.

При цьому судом першої інстанції не враховано, що п. 2.1 договору сторонами погоджено конкретний порядок надання матеріального забезпечення в розмірі 800 грн. (на руки відчужувачу), яким відчужувач після отримання вправі розпоряджатися, в тому числі самостійно розподіляти отримані грошові кошти на придбання продуктів харчування, одягу або забезпечення надання побутових послуг.

Вказана умова договору, з огляду на конкретні обставини даної справи, вважається істотною, оскільки винесена окремим пунктом, і оскільки на її невиконанні весь час розгляду справи в суді першої інстанції наполягала ОСОБА_1 .

Судом першої інстанції враховано, що відповідач здійснив перерахування грошових коштів 22 лютого 2021 року на суму 2500 грн., а також по 1020 грн. 22 березня 2021 року, 21 квітня 2021 року, 24 травня 2021 року, 26 червня 2021 року, 24 липня 2021 року, 20 серпня 2021 року, 21 вересня 201 року, проте позивач відмовилася від отримання зазначених коштів.

При цьому судом першої інстанції не надано оцінки тій обставині, що грошові перекази відповідачем здійснені лише вже після направлення позивачем на його адресу пропозиції розірвати договір в добровільному порядку в зв`язку з його невиконанням, а також тому, що надання матеріального забезпечення шляхом направлення грошових переказів не є способом, що відповідає вимогам п. 2.1 договору, а також є складним для позивача в зв`язку з її похилим віком та фізичним станом, оскільки вимагає від неї отримання цих коштів у поштовому відділенні, а не за місцем проживання.

Посилаючись на нібито суперечливу позицію позивача, якою зазначено, що її не утримує відповідач, незважаючи на наявність в матеріалах справи чеків на придбання товарів та послуг, консультаційних висновків спеціалістів на ім?я позивача, договором купівлі-продажу та монтажу кондиціонера, актом виконаних робіт та товарними послугами, суд першої інстанції не надав належної оцінки тій обставині, що наданими відповідачем доказами підтверджуються обставини виконання умов договору лише в частині забезпечення позивача ліками та медичною допомогою (фіскальні чеки з аптек, консультаційні висновки спеціалістів), заміни санітарно-технічних приладів та пристроїв, що вийшли з ладу (договір купівлі-продажу та монтажу кондиціонера, акт виконаних робіт, чек щодо придбання розетки, розписка і пояснення свідка ОСОБА_8 про здійснення ним заміни розетки в квартирі позивача).

При цьому належних та допустимих доказів забезпечення позивача продуктами харчування, одягом та побутовими послугами (які згідно п. 2.2 договору покриваються саме за рахунок суми матеріального забезпечення) в матеріалах справи немає, що залишилося поза увагою суду першої інстанції, а відтак не можна вважати доведеним, що відповідачем виконувалися умови договору щодо матеріального щомісячного забезпечення позивача, яке оцінене сторонами у 800 грн.

Апеляційний суд не може погодитися з висновками суду першої інстанції, що згідно з показаннями свідків, відповідач здійснював утримання позивача щотижня, привозячи їй продукти харчування протягом дії договору, оскільки такі показання надані лише ОСОБА_4 , яка є співмешканкою відповідача ОСОБА_12 і очевидно зацікавлена в результатах розгляду справи, а інші свідки з боку відповідача ОСОБА_13 та ОСОБА_14 пояснили, що декілька разів разом із ОСОБА_4 або з відповідачем приносили продукти харчування ОСОБА_1 , а ОСОБА_14 також був свідком отримання нею продуктового набору в стоматологічній клініці, де працює відповідач, тобто підтвердили лише окремі поодинокі випадки забезпечення відповідачем ОСОБА_1 продуктами харчування.

Разом із тим, свідок ОСОБА_15 пояснив, що позивач просить його придбавати для неї продукти харчування, і він регулярно забезпечує ОСОБА_1 продуктами та водою раз у декілька днів, свідок ОСОБА_16 пояснив, що він викликав швидку та возив ОСОБА_1 в лікарню, коли у неї був перелом, а відповідача дані свідки не бачили; однак суд першої інстанції, перекрутивши їх показання, встановив, що свідки надали пояснення щодо невиконання вимог договору довічного утримання відповідачем, що не відповідає дійсним обставинам справи.

Крім того, висновки суду про щотижневе забезпечення відповідачем продуктами харчування ОСОБА_1 суперечать складеному самим відповідачем обліку надання матеріального забезпечення та утримання позивача за договором, згідно якого надання продуктового набору/продуктів харчування здійснено ним 28 листопада 2019 року, 30 листопада 2019 року, 29 грудня 2019 року, 07 січня 2020 року, 19 січня 2020 року, 08 лютого 2020 року, 15 лютого 2020 року, 08 березня 2020 року, 27 березня 2020 року, 19 квітня 2020 року, 29 травня 2020 року, 04 липня 2020 року, 29 липня 2020 року, 28 серпня 2020 року, 21 жовтня 2020 року, 09 листопада 2020 року, 14 грудня 2020 року, 16 грудня 2020 року, 17 грудня 2020 року, 18 січня 2021 року (а. с. 50 - 54), тобто самим відповідачем визнається, що забезпечення ОСОБА_1 продуктами харчування здійснювалось нерегулярно та зі значними проміжками часу, при цьому саме їх придбання, а також перелік придбаних продуктів, їх вартість, як і вартість послуг прибирання, надання яких також зазначене в складеному відповідачем обліку, будь-якими доказами не підтверджені. Первинні документи щодо придбання продуктів та оплати послуг в матеріалах справи відсутні.

Вказуючи на належне забезпечення ОСОБА_1 побутовими речами, зокрема кімнатними капцями, сукнями, кофтами, простирадлами, рушниками, наволочками, електрочайником та праскою, а також продуктами харчування у вигляді меду та консервованих огірків, відповідач надав скріншоти з сайтів інтернет-магазинів (а. с. 149 - 159), однак зазначені документи не містять інформації щодо предмета доказування, оскільки як не підтверджують, так і не спростовують придбання цих речей та надання їх позивачу, і суд першої інстанції належної оцінки цим обставинам не надав.

Разом із тим, апеляційний суд не може погодитися з доводами апеляційної скарги, що судом першої інстанції порушено вимоги змагальності, диспозитивності та безсторонності, надавши не передбачені законом процесуальні переваги відповідачеві, який недобросовісно використовував свої права, долучивши до матеріалів справи відзив на позовну заяву та клопотання про долучення доказів в порушення вимог ч. 8 ст. 178 та ч. 2 ст. 222 ЦПК України, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 2 ст. 222 ЦПК України суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 05 березня 2021 року відкрито провадження в справі за правилами загального позовного провадження та призначено проведення підготовчого засідання на 18 травня 2021 року, встановлено строк відповідачу протягом 15 днів з дня отримання ухвали для надіслання до суду відзиву на позовну заяву і всіх доказів, які можливо доставити до суду, які підтверджують заперечення проти позову (а. с. 19 - 20).

На а. с. 31 знаходиться конверт з копією ухвали та матеріалами справи, які були направлені на адресу відповідача ОСОБА_12 , однак не вручені йому та повернуті до суду з відміткою про відсутність адресата.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 01 липня 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду на 31 серпня 2021 року (а. с. 34).

На а. с. 39 знаходиться конверт з судовою повісткою на 31 серпня 2021 року, яка була направлена на адресу відповідача ОСОБА_12 , однак не вручена йому та повернута до суду з відміткою про відсутність адресата.

На а. с. 42 знаходиться розписка представника відповідача Середи А.В. про отримання ним 31 серпня 2021 року матеріалів справи та ухвали від 05 березня 2021 року.

В судовому засіданні 28 вересня 2021 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому просив поновити строк на подання відзиву в зв`язку з тим, що відповідач не знав про наявність судового розгляду раніше, а також клопотання про виклик свідків.

Приймаючи відзив та задовольняючи клопотання про долучення доказів, суд першої інстанції в рішенні зазначив, що це забезпечить повний та об`єктивний розгляд справи.

Статтею 2 ЦПК України визначено завдання та основні засади цивільного судочинства, а саме справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Статтями 76 - 80 ЦПК України надано визначення доказів, належності, допустимості, достовірності, достатності доказів, а ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Верховний Суд в постанові від 11 серпня 2021 року в справі № 191/2592/19-ц (провадження № 61-6770св21) сформував правовий висновок, відповідно до якого дії суду, що сприяють встановленню істини у справі, в жодному разі не повинні сприйматися як дії щодо захисту однієї із сторін процесу.

Цивільний процес є формою реалізації правосуддя, яка забезпечує і гарантії здійснення правосуддя, і гарантії права громадян на судовий захист. Такий зв`язок правосуддя і цивільного судочинства пояснює їх принципову єдність як змісту і форми. Правосуддя через процес необхідно розглядати як доступність, що полягає у певному стандарті, який відбиває вимоги справедливого та ефективного судового захисту, що конкретизується в належних судових процедурах, розумних строках, і безперешкодного звернення усякої заінтересованої особи до суду.

З огляду на конкретні обставини цієї справи, апеляційний суд враховує, що прийняття судом першої інстанції нових доказів дозволяє встановити дійсні обставини, відповідно виконати завдання правосуддя щодо справедливого розгляду справи, а також дотриматися принципу рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Суд має сприяти у вирішенні спору, а тому, враховуючи роз`яснення Верховного Суду в постанові від 11 серпня 2021 року в справі № 191/2592/19-ц, дії суду, що сприяють встановленню істини у справі, не становить порушення судом норм процесуального права.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалене в результаті неповного з`ясування обставин справи, з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права, відтак судове рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, не може залишатися в силі та підлягає скасуванню.

З урахуванням вказаного, встановивши неналежне виконання відповідачем своїх обов`язків за договором довічного утримання (догляду) від 12 листопада 2019 року, які є конкретно визначеними, у вигляді забезпечення набувача продуктами харчування, одягом, наданням побутових послуг, а також доведеність факту порушення його істотних умов, зокрема несплату ОСОБА_12 грошових коштів, розмір яких встановлений умовами договору, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про застосування ст. 755 ЦК України та про наявність достатніх правових підстав для розірвання вказаного правочину.

Доводи відзиву на апеляційну скаргу апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані, не підтверджені належними доказами і які зводяться до підтримання помилкових висновків суду першої інстанції.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування із прийняттям нової постанови про задоволення позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України апеляційний суд здійснює перерозподіл судових витрат та стягує з відповідача на користь позивача судові витрати за подання позову та апеляційної скарги в розмірі 2270 грн.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 24 листопада 2021 року скасувати та прийняти нову постанову.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання задовольнити.

Розірвати договір довічного утримання (догляду), укладений 12 листопада 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Стягнути з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати в розмірі 2270 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 11 серпня 2022 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.