(2/199/1584/22)
РІШЕННЯ

Іменем України

15.08.2022 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого судді Руденко В.В., при секретарі Божко А.В., за участі представника позивача ОСОБА_1 , представника третьої особи Головка Є.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України, третя особа: Департамент патрульної поліції, про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями органів досудового слідства, прокуратури -

ВСТАНОВИВ:

До Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України, третя особа: Департамент патрульної поліції, про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями органів досудового слідства, прокуратури.

В обґрунтування доводів позову позивач посилається на те, що 02 серпня 2021 року відносне ОСОБА_2 інспектором взводу № 2 роти № 1 батальйону № 3 УПП в Дніпропетровськії області ДПП лейтенантом поліції Тарасовим Т.В. складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП серії ДПР 18 № 103408. 06 жовтня 2021 року постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська провадження по справі було закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, рішення набрало законної сили.

Позивач зазначає, що у зв`язку з незаконним притягненням позивача до адміністративної відповідальності через складання протоколу позивач має право на захист його порушених прав, шляхом відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями.

Склад цивільного правопорушення, вчиненого проти позивача службовою особою органу державної влади при здійсненні нею своїх офіційних повноважень, включає: протиправне рішення інспектора взводу № 2 роти № 1 батальйону № 3 УПП в Дніпропетровськії області ДПП лейтенантом поліції Тарасова Т.В. щодо притягнення позивача (за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення) до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП через складання стосовно нього 02 серпня 2021 року протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 103408; моральну шкоду, завдану позивачу внаслідок вищезазначених протиправних діянь; причинний зв`язок між протиправними діяннями інспектора взводу № 2 роти № 1 батальйону № 3 УПП в Дніпропетровськії області ДПП лейтенантом поліції Тарасова Т.В. та завданою моральною шкодою - саме через протиправне притягнення позивача до адміністративної відповідальності він був вимушений перебувати під слідством і судом з моменту складання протоколу 02 серпня 2021 року до винесення Кіровським районним судом м. Дніпропетровська рішення 06 жовтня 2021 року, також моральна шкода полягає у суттєвих та неприємних змінах у житті, що зумовлено додатковою організацією розпорядку дня, необхідністю регулярно відвідувати суд, поясненням знайомим та колегам причини відсутності на зустрічах, зміні робочого графіку; знаходженні в стані емоційного пригнічення, дискомфорту, через страх незаконного покарання; душевних стражданнях, нервових переживаннях у зв`язку з приниженням та поставленням під сумнів особистості останнього, як добропорядного громадянина; приниження честі, втраті на час знаходження під судом авторитету у суспільстві; пригніченні із-за думок про занепад державної влади, свавілля в країні, руйнування правового режиму України; емоційній напрузі у зв`язку з соромом, образою співробітниками Національної поліції, іх зневажливим спілкуванням з позивачем, принижені його честі і гідності, що надовго зіпсувало настрій.

На думку позивача грошове відшкодування у розмірі 42000 грн. буде адекватним відшкодуванням моральної шкоди. У зв`язку з викладеним позивач просив стягнути вказаний розмір моральної шкоди з Державного бюджету України, а також судові витрати по справі.

Ухвалою судді від 13 липня 2022 року відкрито провадження у даній цивільній справі.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити, надав суду пояснення аналогічні викладеним у позові.

Представник відповідача до судового засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник Департаменту патрульної поліції в судовому засіданні проти позову заперечував, зазначивши, що обставини, викладені позивачем у позові є надуманими та не відповідають дійсності, при складанні протоколу поліцейські діяли в межах наданих повноважень тав спосіб, встановлений чинним законодавством. Анатолічні пояснення викладенні у письмових поясненнях на позов.

Судом встановлено, що 02 серпня 2021 року відносно позивача по справі інспектором взводу № 2 роти № 1 батальйону № 3 УПП в Дніпропетровськії області ДПП лейтенантом поліції Тарасовим Т.В. складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП серії ДПР 18 № 103408. 06 жовтня 2021 року постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська провадження по справі було закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, рішення набрало законної сили.

Звернувшись з цим позовом до суду, позивач зазначив, що інспектором взводу № 2 роти № 1 батальйону № 3 УПП в Дніпропетровськії області ДПП лейтенантом поліції Тарасовим Т.В. його незаконно притягнуто до адміністративної відповідальності через складання протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 130 КУпАП із порушенням його конвеційних прав, чим завдано йому суттєвих моральних страждань, що призвело до приниження його честь та гідність.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

На підставі вказаної норми права, відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені частиною сьомою статті 1176 ЦК України.

Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою у випадках вчинення незаконних дій, перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

У статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що в наведених у статті цього Закону випадках громадянинові відшкодовується, зокрема, моральна шкода.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного та психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частини п`ята, шоста статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» ).

За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

За загальним правилом, підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.

Застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Розділом IX Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395 визначаються особливості оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення, відповідальність за які передбачена статтею 130 КУпАП. Так, водії, стосовно яких у поліцейських є достатні підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та огляду на етан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду на стан сп`яніння і проведення такого огляду здійснюються відповітно до Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № ПОЗ (зі змінами). Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу в присутності двох свідків відповідно до чинного законодавства. У разі проведення огляду на стан сп`яніння в закладах охорони здоров`я висновок про його результати долучається до протоколу про адміністративне правопорушення (у разі підтвердження стану сп`яніння). У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Достатніми підставами вважати, що особа знаходиться в стані наркотичного сп`яніння є ознаки такого сп`яніння, визначені Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 № 1452/735.

Відповідно до п. 2 та 4 Інструкції № 1452/735 огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками наркотичного сп`яніння є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 25.09.2019 № 127/19283/17, обов`язки водіїв транспортних засобів (в даному випадку щодо проходження в установленому порядку на вимогу поліцейського медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що передбачено п. 2.5 Правил дорожнього руху України) повинні безумовно виконуватись останніми за будь-яких обставин та виконання таких обов`язків жодним чином не залежить від підстав зупинки транспортного засобу під їх керуванням.

Розділом II Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху встановлені вимоги до оформлення протоколів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, відповідно до яких протокол про адміністративне правопорушення складається відповідно до статті 254 КУпАП.

Відповідно до ч. 1 ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

В силу п. 1 ч. 1 ст. 255 КУпАП у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в статтях 218-221 Кодексу, уповноважені на те посадові особи органів внутрішніх справ (Національної поліції) мають право складати протоколи про правопорушення, передбачені, зокрема, статтею 124 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 257 КУпАП встановлено, що протокол надсилається органу (посадовій особі), уповноваженому розглядати справу про і адміністративне правопорушення.

У відповідності до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, з аналізу зазначених правових норм вбачається, що протокол про адміністративне правопорушення, складання якого в даному випадку є компетенцією поліцейських, є одним з можливих доказів по справі про адміністративне правопорушення, який поряд з іншими доказами, як то пояснення свідків чи висновок лікаря, призначений для встановлення дійсних обставин справи судом, до якого для подальшого розгляду та прийняття рішення надсилається зібраний уповноваженою особою адміністративний матеріал .

Протокол про адміністративне правопорушення є документом, в якому зафіксовано певні обставини й сам по собі він не породжує правовідносин, що можуть бути предметом спору та не створює юридичних наслідків у формі прав, обов`язків, а також безпосередньо не впливає на права та обов`язки особи, щодо якої він складений.

При цьому такий адміністративний матеріал підлягає подальшому розгляду та оцінці судом в сукупності з іншими матеріалами справи про адміністративне правопорушення, після чого на підставі повного та об`єктивного дослідження обставин справи суд приймає рішення щодо наявності чи відсутності в діях особи, що притягається до адміністративної відповідальності, складу інкримінованого адміністративного правопорушення та, відповідно, щодо необхідності притягнення такої особи до адміністративної відповідальності. Водночас, учасники провадження не позбавлені при цьому права надавати суду, яким розглядається відповідна справа про адміністративне правопорушення, додаткові докази на підтвердження або спростування обставин, які стосуються предмету судового розгляду.

Позивач не надав належних та допустимих доказів незаконності дій інспектора патрульної поліції, оскільки жодного адміністративного стягнення, передбаченого КУпАП, до нього застосовано не було, а складання протоколу про адміністративне правопорушення не є притягненням особи до адміністративної відповідальності, так як відповідно до статей 283, 284 КУпАП таке питання може бути вирішено лише судом.

При цьому сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди.

Підлягає до врахування і та обставина, що протиправність чи незаконність дій працівника поліції, пов`язаними зі складанням протоколу про адміністративне правопорушення щодо позивача в установленому порядку не визнано.

Враховуючи, що позивач не надав належних та допустимих доказів незаконності дій працівника поліції, оскільки жодного адміністративного стягнення, передбаченого статтею 130 КУпАП, до нього посадовою особою Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції застосовано не було, а складання протоколу про адміністративне правопорушення не є притягненням особи до адміністративної відповідальності, так як відповідно до статей 283, 284 КУпАП таке питання може бути вирішено лише судом, при цьому сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність інспектора заподіяли позивачу моральної шкоди, незаконність дій інспектора поліції судом не встановлена, відтак, задоволення позовних вимог позивача щодо стягнення моральної шкоди слід відмовити у зв`язку з безпідставністю таких.

Такий висновок викладений Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 21 жовтня 2020 року по справі №312/262/18, провадження №61-14401св19.

Оскільки в позові відмовлено повністю, понесені позивачем судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн. слід залишити за позивачем, а витрати у вигляді судового збору за рахунок держави згідно ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. 11, 12, 13, 81,133,136,141, 263-268 ЦПК України,ст.ст. 1167,1176 ЦК України суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України, третя особа Департамент патрульної поліції, про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями органів досудового слідства, прокуратури ,- відмовити.

Судові витрати у вигляді витрат на правову допомогу позивача віднести за рахунок останнього, а витрати у вигляді судового збору за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі у тридцятиденний строк з дня складання повного судового рішення апеляційної скарги.

Суддя В.В. Руденко