КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/1454/2022
Головуючий у суді першої інстанції: Шевчук А.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Махлай Л.Д., Ящук Т.І.

секретар - Лащевська Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженої відповідальністю «Кредитні ініціативи», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Вектор Плюс», про визнання договору про відступлення прав за іпотечними договорами частково недійсним,

за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженої відповідальністю «Кредитні ініціативи» - Півторака Тараса Олеговича на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 30 червня 2021 року,

встановив:

у грудні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати недійсним Договір про відступлення прав за іпотечними договорами, укладеним 28 листопада 2012 року між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи», в частині передачі прав за іпотечним договором, укладеним між ним та АТ «Сведбанк» 10 червня 2008 року.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 30 червня 2021 року позовні вимоги було задоволено, визнано недійсним Договір про відступлення прав за іпотечними договорами, укладеним 28 листопада 2012 року між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи», в частині передачі прав за іпотечним договором №2633/0608/45/-002-Z-1 від 10 червня 2008 року, укладеним між ОСОБА_1 та ВАТ «Сведбанк».

Не погоджуючись з рішенням, представник відповідача ТОВ «Кредитні ініціативи» - Півторак Т.О. подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та постановити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просив рішення залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення представника позивача - ОСОБА_2 та представника відповідача - Півторака Т.О., дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказував, що він 10.06.2008 уклав з ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» Кредитний договір №2633/0608/45-002. Відповідно до умов п. 1.1 Кредитного договору банк зобов`язувався надати позичальнику кредит в сумі 45 000 дол. США на строк до 10.06.2038. На забезпечення виконання зобов`язання того ж дня між ними було укладено Іпотечний договір щодо квартири АДРЕСА_1 . 28.11.2012 між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» було укладено Договір факторингу №15, за яким банк відступив фактору свої права вимоги по кредитних договорах. Того ж дня між ТОВ «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір факторингу, за яким Клієнт - ТОВ «Вектор Плюс» відступив фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками. Крім того, 28.11.2012 між банком та ТОВ «Вектор Плюс» було укладено Договір відступлення права за іпотечними договорами. Позивач вважав, що Договір про передачу прав за іпотечним договором, укладеним між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи є недійсним, оскільки їх передала особа, яка їх не отримала та не мала взагалі.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 30 червня 2021 року позов було задоволено, визнано частково недійсним договір про передачу прав за іпотечним договором, укладений 28.11.2012 між ТОВ Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи в частині передачі ТОВ «Кредитні ініціативи» права за іпотечним договором №2633/0608/45-002-Z-1 від 10.06.2008, укладений між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 .

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що 28.11.2012 на момент укладення договору про відступлення прав за іпотечним договором між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи», ТОВ «ФК «Вектор Плюс» не було іпотекодержателем за іпотечним договором, оскільки, ТОВ «ФК «Вектор Плюс» зареєструвало свої права за переданим від ПАТ «Сведбанк» іпотечним договором в державному реєстрі обтяжень тільки 06.12.2012, тобто після укладення з відповідачем договору про відступлення прав за іпотечним договором. Тому оспорюваний правочин не відповідає загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину, що встановлені статтею 203 ЦК України, угода була безтоварною, права, що передані за нею, були відсутні в наявності, а сам правочин, за цих підстав, не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Також суд вказав в рішенні, що посилання відповідача на пропуск строку позовної давності для звернення до суду не знайшли свого підтвердження.

Однак погодитись з вказаним висновком суду першої інстанції неможливо, оскільки він не відповідає встановленим по справі обставинам.

Як видно з матеріалів справи, 10.06.2008 між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір для придбання нерухомості № 2633/0608/45-002 на строк до 10.06.2038. Згідно договору позичальнику було надано кредит у розмірі 45000 дол. США, а позичальник зобов`язувався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов`язання у повному обсязі у терміни, передбачені цим договором.

29.04.2010 між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про внесення змін та доповнень № 1 до кредитного договору № 2633/0608/45-002 від 10.06.2008, яким було змінено розмір строкової та простроченої заборгованості, а також змінено процентну ставку, та розмір ануітетеного платежу.

10.06.2008 між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір № 2633/0608/45-002-Z-1 в порядку забезпечення виконання зобов`язань боржника за кредитним договором, предметом якого є кв. АДРЕСА_1 .

29.04.2010 між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 укладено договір про внесення змін та доповнень № 1 до договору іпотеки № 2633/0608/45-002-Z-1 від 10.06.2008.

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк», яке виступає правонаступником ВАТ «Сведбанк», та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» укладено договір факторингу № 15, за умовами якого банк відступає фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, зазначених у реєстрі заборгованостей боржників, право на вимогу якої належить банку на підставі документації, а фактор шляхом надання фінансової послуги банку набуває права вимоги такої заборгованості від боржників та передає банку за плату грошові кошти в розпорядження у розмірі, що становить ціну продажу. При цьому сторони погодили, що право вимоги заборгованості по кредитних договорах та право вимоги по договорах забезпечення, укладених з боржниками, відступається банком фактору за цим договором без надання будь-яких гарантій, окрім тих, що вказані у цьому договорі.

28.11. 2012 між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» (клієнт) та ТОВ «Кредитні ініціативи» (фактор) укладено договір факторингу, за умовами якого клієнт відступає фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, зазначених у Реєстрі заборгованості боржників та у Переліку кредитних договорів та договорів забезпечення, право на вимогу якої належить клієнту на підставі документації, а фактор шляхом надання фінансової послуги клієнту набуває права вимоги такої заборгованості від боржників. Після переходу прав вимоги заборгованості до фактора, останній має право нараховувати, в якості нового кредитора, проценти, комісії, штрафні санкції та інші обов`язкові платежі по відношенню до боржників у разі невиконання ними вимог кредитних договорів по сплаті обов`язкових платежів, строк оплати яких не настав на дату підписання цього договору, але настане у майбутньому.

28.11.2012 між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір про передачу прав за іпотечним договором, в якому передбачено, що разом з відступленням прав вимоги заборгованостей по кредитних договорах від боржників, що здійснюється на підставі договору факторингу від 28.11.2012, одночасно передаються права вимоги за іпотечними договорами, перелік яких наведено у Додатку № 1 до цього договору.

Відповідно до За змістом частини першої статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею ст. 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін.

Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою.

Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення (частина перша статті 236 ЦК України).

Враховуючи той факт, що судовим рішенням встановлено нікчемність укладених правочинів, скасуванню підлягають усі дії що були здійсненні з приводу вказаного майна, належного позивачу.

Правовідносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень врегульовані Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено підстави державної реєстрація права власності та інших речових прав.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 листопада 2013 було відмовлено у задоволенні позову ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 22 січня 2014 рішення суду першої інстанції було залишено без змін. Підставою для відмови у задоволенні вказаних вимог була відсутність належного розрахунку заборгованості. При цьому судом було встановлено, що позивач - ТОВ «Кредитні ініціативи» є належним, а з наданих відповідачем квитанцій вбачається, що 07.12.2012 року, 09.01.2013, 08.02.2013 та 07.03.2013 ним сплачувались кошти на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» через ПАТ «Альфа-Банк» на погашення заборгованості, що свідчить про те, що відповідач ніяким чином не позбавлений можливості виконувати свої зобов`язання за кредитним договором.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що 28.11.2012 на момент укладення договору про відступлення прав за іпотечним договором, укладеним між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи», ТОВ «ФК «Вектор Плюс» не було іпотекодержателем за іпотечним договором, оскільки, ТОВ «ФК «Вектор Плюс» зареєструвало свої права за переданим від ПАТ «Сведбанк» іпотечним договором в державному реєстрі обтяжень тільки 06.12.2012, тобто після укладення з відповідачем договору про відступлення прав за іпотечним договором. Обидва договори Факторингу укладені в один день 28.11.2012 року, але відповідачем (ТОВ «Кредитні ініціативи») як наступним фактором за другим договором Факторингу не надано доказів, що перший фактор в особі Факторингової компанії «Вектор Плюс» прийняв документацію від клієнта ПАТ «Сведбанк», зареєстрував свої права за переданими іпотечними договорами в Державному реєстрі обтяжень. Тому до ТОВ «ФК «Вектор Плюс» не перейшло право вимоги за іпотечним договором та з цієї причини не могло відчужуватися в будь-який спосіб на користь інших осіб.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 3 листопада 2015 року, було задоволено позов ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 повністю та в рахунок погашення заборгованості перед ТОВ «Кредитні ініціативи» за кредитним договором звернуто стягнення на предмет іпотеки згідно з договором іпотеки від 10 червня 2008 року у вигляді квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 36,3 м2 , житловою площею 17,5 м2 , шляхом проведення прилюдних торгів згідно із Законом України «Про виконавче провадження» на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на стадії оцінки нерухомого майна. Виконання рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки відстрочено до закінчення дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Оскаржуючи рішення першої та апеляційної інстанції, відповідач ОСОБА_1 оспорював законність укладення договору факторингу, що було предметом перевірки в рішенні судів.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 20 грудня 2012 року було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Кредитні ініціативи», ТОВ «Вектор Плюс» та ПАТ «Сведбанк» про визнання недійсним договору факторингу щодо відступлення прав вимоги за кредитним договором та договором іпотеки.

Посилання позивача на те, що йому не направлялись документи, які б підтверджували відступлення права вимоги ПАТ «Сведбанк» на користь інших осіб, є безпідставними, оскільки в рішенні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 листопада 2013 року було встановлено, що ОСОБА_1 сплачував кошти на погашення кредитної заборгованості на користь ТОВ «Кредитні ініціативи».

Посилання представника позивача у відзиві на апеляційну скаргу на факт встановлення недійсності Договору факторингу, укладеного 28.11.2012 між відповідачами в частині передачі права за іпотечним договором в заочному рішенні Дарницького районного суду м. Києва від 25 березня 2016 року, яке було залишено без змін ухвалою Київського апеляційного суду від 27 липня 2016 року, також є безпідставними, оскільки вказані рішення суду першої інстанції та апеляційної інстанції було скасовано ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 червня 2017 року та направлено справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Посилання апелянта на пропуск строку позовної давності не приймається до уваги, оскільки суд апеляційної інстанції зробив висновок щодо суті заявленої позивачем вимоги, а саме - відсутності факту порушення його права.

Стаття 256 ЦК України визначає позовну давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Отже, позовна давність - це строк, протягом якого особа може реалізувати належне їй матеріальне право на отримання судового захисту порушеного цивільного права чи інтересу шляхом пред`явлення в належному порядку нею чи іншою уповноваженою особою позову до суду.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (стаття 267 ЦК України).

Визначення початку перебігу позовної давності міститься у статті 261 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України за загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем.

Таким чином, відмова в задоволенні позову у зв`язку зі спливом позовної давності без встановлення порушення права або охоронюваного законом інтересу позивача не відповідає вимогам закону. Така правова позиція є сталою та не змінювалася протягом тривалого часу як Верховним Судом України, так і Верховним Судом. Зокрема вона викладена у постановах Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 07 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц, від 05 грудня 2018 року у справах № 522/2202/15-ц, № 522/2201/15-ц та № 522/2110/15-ц, від 07 серпня 2019 року у справі № 2004/1979/12, від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18, від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц та ін.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставою для скасування судом апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, , зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового судового рішення - про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» - Півторака Тараса Олеговича задовольнити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 30 червня 2021 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженої відповідальністю «Кредитні ініціативи», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Вектор Плюс», про визнання договору про відступлення прав за іпотечними договорами частково недійсним відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 08 серпня 2022 року.

Головуючий

Судді