ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3238/22 Справа № 207/4563/21 Суддя у 1-й інстанції - Бистрова Л. О. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів: Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,

при секретарі Панасенко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на заочне рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 грудня 2021 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості кредитором спадкодавця,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2021 року року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалось на те, що 22.04.2014 року між позивачем та ОСОБА_3 був укладений договір б/н, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 300,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник, ОСОБА_3 , помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 17.12.2018 року.

Спадкоємцем, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, є ОСОБА_1 , ОСОБА_2

03.07.2020 року позивач направив претензію кредитора до Другої Кам`янської державної нотаріальної контори.

17.07.2020 року надійшла відповідь, в якій зазначалось, що претензію кредитора переслано до Першої Кам`янської державної нотаріальної контори, за місцем заведення спадкової справи та 09.10.2020 року отримана відповідь, що 28.05.2019 року була заведена спадкова справа № 395/2019 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 та претензія кредитора долучена до матеріалів справи.

25.05.2021 року до спадкоємців ОСОБА_1 , ОСОБА_2 було направлено лист-претензію, згідно з якою позивач пред`явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано.

Станом на дату смерті ОСОБА_3 заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором № б/н від 22.04.2014 року становить 7 841,72 грн, яка складається з наступного: 7 841,72 грн заборгованість за тілом кредита, в т.ч.: 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредита; 7 841,72 грн - заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00 грн заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит; 0,00 грн - нарахована пеня; 0,00 грн - нараховано комісії.

У зв`язку з чим просило суд стягнути зі спадкоємців вищевказану заборгованість.

Заочним рішенням Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 грудня 2021 року у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості кредитором спадкодавця відмовлено в повному обсязі.

Не погодившись з таким рішенням, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, а також не повне з`ясування обставин справи, які мають значення для вирішення справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідачі не скористались своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України щодо подання відзиву на апеляційну скаргу.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити частково, а оскаржуване рішення суду скасувати з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову, з огляду на таке.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 22.04.2014 року між позивачем та ОСОБА_3 був укладений договір б/н, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 300,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник, ОСОБА_3 , помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 17.12.2018 року.

Станом на дату смерті ОСОБА_3 заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором № б/н від 22.04.2014 року становить 7 841,72 грн, яка складається з наступного: 7 841,72 грн заборгованість за тілом кредита, в т.ч.: 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредита; 7 841,72 грн - заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00 грн заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит; 0,00 грн - нарахована пеня; 0,00 грн - нараховано комісії.

03.07.2020 року позивач направив претензію кредитора до Другої Кам`янської державної нотаріальної контори.

17.07.2020 року надійшла відповідь, в якій зазначалось, що претензію кредитора переслано до Першої Кам`янської державної нотаріальної контори, за місцем заведення спадкової справи та 09.10.2020 року отримана відповідь, що 28.05.2019 року була заведена спадкова справа № 395/2019 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 та претензія кредитора долучена до матеріалів справи.

25.05.2021 року до спадкоємців ОСОБА_1 , ОСОБА_2 було направлено лист-претензію, згідно з якою позивач пред`явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано.

Із матеріалів спадкової справи № 395/2019 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , вбачається, що вказана спадкова справа відкрита на підставі заяви сина померлого ОСОБА_1 та дружини померлого - ОСОБА_2 , але у встановлений законодавством термін останніми не було отримано свідоцтво про прийняття спадщини.

Вирішуючи спір по суті суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду належних доказів того, що відповідачі є спадкоємцями, після смерті ОСОБА_3 , що вони прийняли після нього спадщину та вартість майна, прийнятого спадкоємцями у спадщину.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції враховуючи наступне.

З матеріалів справи видно, що АТ КБ «ПриватБанк» надано копію анкети-заяви ОСОБА_3 (позичальник) від 22.04.2014 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, відповідно до якої останній виявляє бажання оформити на своє ім`я банківську карту.

Встановлено, що ОСОБА_3 відповідно до укладеного кредитного договору б/н від 22.04.2014 року отримав у ПАТ КБ «Приватбанк» кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

ОСОБА_3 підтвердив свою згоду на те, що підписана ним анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між ним та банком договір, про що свідчить підпис позичальника у заяві.

Анкета-заява не містить відомості щодо базової процентної ставки за кредитом, порядку погашення заборгованості за кредитом, а також відсутні умови щодо порядку нарахування та погашення заборгованості за простроченим кредитом.

На підтвердження свого позову банком представлено розрахунок заборгованості за кредитним договором №б/н від 22.04.2014 року, згідно якого банком нарахована заборгованість у розмірі 7 841,72 грн, яка складається з наступного: 7 841,72 грн заборгованість за тілом кредита, в т.ч.: 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредита; 7 841,72 грн - заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00 грн заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит; 0,00 грн - нарахована пеня; 0,00 грн - нараховано комісії.

Встановлено, що позичальник ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 17.12.2018 року.

За положеннями ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Разом з тим у анкеті-заяві позичальника відсутні умови щодо порядку нарахування та погашення заборгованості за простроченим тілом кредитом.

Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що наданий позивачем на підтвердження позовних вимог, визначено, в тому числі: процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ним, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо погашення заборгованості за простроченим кредитом, зокрема, саме у зазначеному у цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор мав можливість додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату заборгованості у разі прострочення кредиту, наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

При цьому згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Необхідно також зауважити, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним).

Як вбачається з матеріалів справи, в анкеті-заяві від 22.04.2014 року сума кредитного ліміту не зазначена.

Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_4 , кредитний ліміт по ній змінювався: 29.12.2014 року встановлено кредитний ліміт у розмірі 300,00 грн; 29.12.2014 року зменшено до 300,00 грн; 12.08.2015 року зменшено до 170,00 грн; 31.08.2015 року - зменшено до 10,00 грн; 18.09.2015 року - збільшено до 1 300,00 грн; 13.10.2015 року - зменшено до 10,00 грн; 15.10.2015 року - зменшено до 10,00 грн; 22.12.2015 року - збільшено до 7 000,00 грн, 05.07.2018 року - збільшено до 8 000,00 грн, 08.02.2019 року - зменшено до 0,00 грн. Вказане також підтверджується випискою з карткового рахунку.

Надаючи оцінку, наданій позивачем виписці по картковому рахунку ОСОБА_4 , колегія суддів зауважує, що вони засвідчують факт користування відповідачем ОСОБА_4 кредитними коштами банку та здійснення останнім погашення заборгованості по кредиту, в тому числі і після збільшення кредитного ліміту, що свідчить про те, що ОСОБА_4 погодився з вказаними змінами.

Колегія суддів зауважує, що з метою перевірки правильності та об`єктивності суми заборгованості перед банком, колегія суддів здійснила аналіз вказаної виписки по картковим рахункам ОСОБА_4 .

Так, згідно власноручної калькуляції судом апеляційної інстанції вбачається, що ОСОБА_4 було використано за період з 25.12.2015 року по 12.08.2018 року кредитні кошти на загальну суму 13 393,59 грн та здійснив погашення на загальну суму 12 675,30 грн у зв`язку з чим загальний розмір заборгованості за тілом кредиту складає 1 018,29 грн (13 393,59 грн 12 675,30).

Нараховані згідно виписки відсотки у розмірі 8 205,16 грн та пеню у сумі 350 грн колегія суддів не враховує, оскільки в анкеті-заяві від 22.04.2014р. Та будь-яких інших доказах відсутні відомості щодо узгодження між сторонами умов про нарахування відсотків за користування кредитом, а також неустойки, а тому вказані нарахування є безпідставними.

Також, колегія суддів не бере до уваги транзакції за использование лимита, В 40, оскільки правова природа вказаних транзакцій не відома.

Крім того, не підлягають врахуванню і транзакції Щомісячний платіж за страховку Захист на кожен день, оскільки в матеріалах справи відсутній договір страхування, яким передбачено вказані відрахування.

Таким чином, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, - колегія приходить до висновку, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів у розмірі 1 018,29 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив із того, що позивачем не надано доказів, які підтверджують яке саме майно одержано спадкоємцями у спадщину та яка вартість цього майна; позивач не довів належними доказами факт того, що відповідачі є спадкоємцями боржника.

Проте із указаними висновками суду у повному обсязі не можна погодитися з огляду на наступне.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч. 1 ст. 1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги.

Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги (ч. 2 ст. 1281 ЦК України, в редакції, чинній на час спірних правовідносин).

Відповідно до ч. 4 ст. 1281 ЦК України, в редакції, чинній на час спірних правовідносин, кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Статтею 1282 ЦК України встановлено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Таким чином, правовідносини, що виникли між банком та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку положень статті 1282 ЦК України.

При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини:

- чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги;

- коло спадкоємців, які прийняли спадщину;

- при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, встановити дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини);

- при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 вересня 2019 року у справі № 640/6274/16-ц (№61-25487св18).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 17.12.2018 року.

Відповідачі по справі не надали доказів того, що вони повідомляли Банк про смерть ОСОБА_3 та про відкриття спадщини.

За змістом статті 1281 ЦК України, на час смерті позичальника, кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Стаття 1281 ЦК України не встановлює певного порядку пред`явлення вимог кредиторів до спадкоємців боржника.

Проте за положеннями пункту 189 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року № 20/5, нотаріус за місцем відкриття спадщини в строк, установлений статтею 1281 ЦК України, приймає претензії від кредиторів спадкодавця. Претензії мають бути заявлені у письмовій формі і прийняті незалежно від строку настання права вимоги. Про претензію, що надійшла, нотаріус доводить до відома спадкоємців, які прийняли спадщину, або виконавця заповіту.

Таким чином, за змістом наведених норм закону кредитор боржника або повинен подати вимогу безпосередньо спадкоємцям, або звернутись до нотаріуса з вимогою, яку нотаріус доводить до відома спадкоємців, що прийняли спадщину, або виконавця заповіту.

Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 заведено спадкову справу № 395/2019 на підставі заяви сина померлого ОСОБА_1 та дружини померлого - ОСОБА_2

03.07.2020 року позивач направив претензію кредитора до Другої Кам`янської державної нотаріальної контори.

17.07.2020 року надійшла відповідь, в якій зазначалось, що претензію кредитора переслано до Першої Кам`янської державної нотаріальної контори, за місцем заведення спадкової справи та 09.10.2020 року отримана відповідь, що 28.05.2019 року була заведена спадкова справа № 395/2019 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 та претензія кредитора долучена до матеріалів справи.

Отже, банк пред`явив свої вимоги до спадкоємців звернувшись до нотаріальної контори в межах строку, передбаченого ч. 2 ст. 1281 ЦК України, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.

Крім того, 25.05.2021 року до спадкоємців ОСОБА_1 , ОСОБА_2 було направлено лист-претензію, згідно з якою позивач пред`явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано.

Щодо спадкоємців померлого слід зазначити наступне.

Згідно копії паспорта ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , серії НОМЕР_1 , виданого Баглійським РВ Дніпродзержинського МУ УМВС України у Дніпропетровській області 15.02.2000 року, він був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 15.07.1974 року (а.с. 54-55).

Також встановлено, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , були зареєстровані за однією адресою зі спадкодавцем за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 з 14.12.1981 року, а ОСОБА_1 з 03.07.2000 року, що підтверджується копіями паспортів (а.с. 56-59).

ОСОБА_2 , з 31.10.1981 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 , та проживала з ним за однією адресою за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до копії її паспорту (а.с. 57-59).

Право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого у статті 1270 ЦК, він не заявив про відмову від неї.

Згідно з частиною першою статті 1269 ЦК України, у редакції на час виникнення спірних правовідносин, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Відповідно до пункту 211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженої наказом міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5, у редакції, чинній на час відкриття спадщини, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом зі спадкодавцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Колегія суддів зазначає, що саме реєстрація спадкоємця за місцем проживання спадкодавця на час смерті спадкодавця свідчить про «автоматичне прийняття спадкоємцем спадщини».

Таким чином спадкоємцю достатньо звернутись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини і надати паспорт із реєстрацією за місцем проживання спадкодавця, і нотаріус буде вважати цього спадкоємця таким, що прийняв спадщину.

Враховуючи викладене, колегія суддів зауважує, що реєстрація місця проживання, є достатньою обставиною для визнання спадкоємця таким, який прийняв спадщину за правилами частини третьої статті 1268 ЦК України.

З урахуванням викладеного, дружина спадкодавця ОСОБА_2 , є належним відповідачем за даним позовом, оскільки прийняли спадщину після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , що також підтверджується копією спадкової справи.

Що стосується сина спадкодавця ОСОБА_1 то останній не є належним відповідачем у вказаній справі, оскільки як видно з копії спадкової справи ОСОБА_1 відмовився від належної йому по закону частки у спадщини на користь дружини спадкодавця ОСОБА_2 (а.с. 99 зворот).

Таким чином, висновки суду першої інстанції про те, що позивач не довів належними доказами факт того, що відповідач ОСОБА_2 є спадкоємцем боржника є передчасними.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивачем не надано доказів, які підтверджують яке саме майно одержано спадкоємцями у спадщину та яка вартість цього майна, оскільки відповідно до ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Тобто, відсутність у матеріалах справи відомостей про вартість спадкового майна не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Відповідно до висновків, викладених у Постанові Верховного Суду від 18.09.2019 року у справі №640/6274/16-ц: доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора, оскільки його відповідальність за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого.

За змістом частини першої статті 1297 ЦК України (в редакції чинній на момент відкриття спадщини) спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 з тих підстав, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що саме остання є спадкоємцем померлого, а також доказів прийняття таким учасником справи спадщини та вартості спадкового майна.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - скасуванню з ухваленням нової постанови, якою позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 грудня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості кредитором спадкодавця відмовити.

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості кредитором спадкодавця задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 22 квітня 2014 року у розмірі 1 018 (одна тисяча вісімнадцять) грн 29 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.В. Лаченкова

М.Ю. Петешенкова