Справа №: 671/118/21

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2022 року Волочиський районний суд

Хмельницької області в складі:

головуючої - судді Бабій О.М.,

з участю секретаря судового засідання Кошонько Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Волочиську цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

У лютому 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» (далі - Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, яка виникла за договором № б/н від 11.09.2013 року станом на 29.12.2020 року в сумі 16390,96 грн.

На обґрунтування своїх вимог Банк зазначив, що відповідач ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписала заяву № б/н від 11.09.2013 року.

Вказує, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», які викладені на банківському сайті, складає між ним і банком Договір про надання банківських послуг.

Банком на підставі Договору відкрито кредитний рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, а відповідачу надано у користування кредитну картку. В подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 3500,00 грн.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору, на підставі яких відповідач дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку.

При укладенні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Так, АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за Договором виконало, надавши відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту, однак, у зв`язку з порушенням своїх зобов`язань, відповідач має заборгованість у сумі 16390,96 грн.

Оскільки вирішити спір з відповідачем в добровільному порядку не вдається, позивач змушений звернутися до суду.

Сторони в судове засідання не з`явились.

Представник позивача разом із позовом подав до суду заяву, в якій він підтримав заявлені позовні вимоги та просив справу слухати у відсутності представника позивача.

Відповідач ОСОБА_1 , в судове засідання повторно не з`явилась, у поданому відзиві на позовну заяву просила справу розглядати у її відсутності та відмовити у позові. Зазначила, що вона та банк стали жертвами шахрайства, оскільки вона не зверталась за встановленням кредитного ліміту і не використовувала коштів банку. Так, 11.09.2013 року вона, будучи неповнолітньою особою подала до ПАТ КБ «Приватбанк» анкету-заяву на видачу платіжної картки, у якій графи про бажання отримати кредитну картку та кредитний ліміт є порожніми, тож вона мала волевиявлення отримати тільки дебетову картку банку без кредитного ліміту. Вказує, що їй стало відомо, що 29.01.2020 року, у період її відсутності в Україні, невідома особа шахрайським способом отримала доступ до послуг АТ КБ «ПриватБанк» від її імені та оформила і використала кредитний ліміт, а окрім того ще оформила на своє ім`я декілька кредитів у мікрофінансових організаціях. Все це вона дізналась лише після повернення в Україну, зміни номера фінансового телефона та його актуалізації у банку, отримання інформації та виписки у АТ КБ «ПриватБанк» та виписки Українського бюро кредитних історій. У виписці відображені операції погашення поточного платежу з карт НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , про які їй також нічого не відомо, та операції проведені дистанційно з використанням картки НОМЕР_4 , яка знаходилась у неї. Також ОСОБА_1 вказала, що як вбачається із виписки по картці/рахунку за період від 29.01.2020 року до 03.12.2020 року, невстановленою особою збільшено кредитний ліміт, а також проведено декілька транзакцій. При цьому, відповідно до цієї довідки, кредитний ліміт збільшували 2 рази: 29.01.2020 року до 2000,00 грн., та 31.01.2020 року до 3500,00 грн. Після останньої витратної операції шахрая 03.02.2020 року «переказ на картку Приватбанку через додаток Приват24» - 1350 грн., баланс рахунку становив -3479,12 грн., що в межах кредитного ліміту 3500 грн. Оскільки ніяких інших витратних операцій по картці не було, зазначена банком у позові сума «заборгованості за тілом кредита 14192,54 грн.» не відповідає дійсності.

Також, відповідач у відзиві зазначив, що з анкети-заяви № б/н від 11.09.2013 року та інших наданих банком документах не вбачається погоджених сторонами умов кредитування у письмовій формі (суми кредиту, розміру процентів за користування кредитом, розміру пені та штрафу). Надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з умов та правил надання банківських послуг Приватбанку також є документом, виданим банком в односторонньому порядку і не містять підпису позичальника ні про погодження таких умов, ні про взагалі ознайомлення з ними.

Окрім цього, позивачем допущено й інші грубі порушення, а саме: нараховано проценти не на суму основної заборгованості, а процентів на проценти, а також безпідставні щомісячні «регулярні списання» по 4 рази на місяць, нібито за договорами № 6071, № 6069, № 6070, № 6072, № 6062, які зазначені у виписці без зазначення про те, де, ким саме, на якій підставі, яким способом було укладено кожен договір, що це взагалі за списання, на чию користь вони здійснюються. Що це за «регулярні платежі» і «договори» відповідачу невідомо, ніяких «договорів» вона не укладала, «миттєвих розстрочок» чи «оплат частинами» не брала, оскільки взагалі в останні роки не користувалась послугами банку і не проживала в Україні.

Банк заявляє до ОСОБА_1 вимоги про стягнення заборгованості за коштами, якими за допомогою її картки злочинним способом розпорядилась інша особа (невстановлена), але підстави для задоволення цього позову відсутні, оскільки банк має захищати свої права як потерпілий у кримінальному провадженні (копія заяви у поліцію та Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань додаються).

Представник позивача АТ КБ «Приватбанк» Меркулова В.В. у відповідь на відзив вказала, що сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови, окрім того, Умови і Правила банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях банку та на офіційному сайті банку. Банком було надано до суду виписку з карткового рахунку, де чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, а отже й отримав кредитну картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Стосовно збільшення розміру тіла кредиту пояснив, що протягом дії кредитного договору відповідач неодноразово користувався послугою «Миттєва розстрочка», що вбачається з виписки по рахунку, яка призвела до збільшення розміру тіла кредиту. Додатково пояснює, що № 6072, № 6070, № 6069, № 6071, № 6063 це номера договорів оформлених за сервісом «Миттєва розстрочка». Згідно п.1.1.1.129 Умов і Правил надання банківських послуг сервіс «Миттєва розстрочка» - це послуга банку, яка надається держателям платіжних карток «Універсальна» та «Універсальна Gold». Скориставшись даною послугою відповідач «обнулив» свою заборгованість за використаний кредитний ліміт, а саме встановлений кредитний ліміт став доступний до використання відповідачем, однак, скориставшись даною послугою, у відповідача виникло зобов`язання в рамках сервісу «Миттєва розстрочка», зі здійсненням регулярних платежів для погашення перенесеної заборгованості. Тож, згідно виписки по рахунку вбачається, що відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що відповідач знав про умови кредитування та визнав свої зобов`язання за договором, тому посилання відповідача про те, що він не був ознайомлений з умовами кредитування не має прийматись судом до уваги.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, вважається фінансовою послугою.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб`єктами господарювання на підставі договору. Договір, якщо інше не передбачено законом, повинен містити: 1) назву документа; 2) назву, адресу та реквізити суб`єкта господарювання; 3) прізвище, ім`я і по батькові фізичної особи, яка отримує фінансові послуги, та її адресу; 4) найменування, місцезнаходження юридичної особи; 5) найменування фінансової операції; 6) розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; 7) строк дії договору; 8) порядок зміни і припинення дії договору; 9) права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; 9-1) підтвердження, що інформація, зазначена в частині другій статті 12 цього Закону, надана клієнту; 10) інші умови за згодою сторін; 11) підписи сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу ч. 1, ч. 3 ст. 1049, ч. 1 ст. 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом встановлено, що 11.09.2013 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 12).

Дана анкета-заява не містить жодної інформації про те, за отриманням яких саме послуг звернувся до банку відповідач. У цьому документі зазначено, що відповідач згоден із тим, що дана заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами складають між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, АТ КБ «ПриватБанк» обґрунтувало свій позов тим, що між сторонами був укладений кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_1 було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, однак відповідач не виконав зобов`язання за цим договором, у зв`язку з чим, станом на 29.12.2020 року виникла заборгованість в розмірі 16390,96 грн., з яких: 14192,54 грн. заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.: 1059,87 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту, 13132,67 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 2198,42 грн. заборгованість за простроченими відсотками.

Однак, в анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 11.09.2013 року відсутні дані про вид і характер банківських послуг, які АТ КБ «ПриватБанк» надав ОСОБА_1 . Також анкета-заява не містить відомостей щодо домовленості сторін про встановлення розміру кредиту, терміну його повернення, розміру та підстав для нарахування процентів, комісії та неустойки.

Наданий позивачем на підтвердження позовних вимог Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» не підписаний ОСОБА_1 , а матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяги з тарифів та умов розумів відповідач, ознайомився та погодився з ними, підписуючи анкету-заяв про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

Окрім того, суд звертає увагу на те, що відповідні графи в анкеті-заяві про «виявлення бажання оформити на своє ім`я карту «Універсальна», карту Gold» не заповнені, будь-які відмітки відсутні, які б підтверджували волевиявлення ОСОБА_1 оформити кредитну карту.

Тож, відсутність достатніх підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

У зв`язку з цим до спірних правовідносин не можуть бути застосовані правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, які регламентують правові засади договору приєднання.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 року по справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні норм права.

Оскільки матеріали справи не містять доказів щодо істотних умов укладеного сторонами кредитного договору, то наданий АТ КБ «ПриватБанк» розрахунок заборгованості достовірно не вказує на розмір невиконаного відповідачем зобов`язання та є неналежним доказом.

Відповідно до наявної у справі довідки АТ КБ «Приватбанк», про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 , з 11.09.2013 року кредитний ліміт становив 0,00 грн., з 29.01.2020 року кредитний ліміт збільшено до 2000,00 грн., з 31.01.2020 року кредитний ліміт збільшено до 3500,00 грн., з 01.07.2020 року кредитний ліміт зменшено до 0,00 грн. (а.с. 10).

Згідно із наданою позивачем довідкою про видані кредитні картки (а.с. 11), АТ КБ «ПриватБанк» надало ОСОБА_1 наступні картки:

-11.09.2013 року видано картку № НОМЕР_5 з терміном дії до 07/17;

-25.03.2016 року видано картку № НОМЕР_6 з терміном дії до 03/20;

-25.03.2016 року видано картку № НОМЕР_6 з терміном дії до 03/20;

-10.05.2018 року видано картку № НОМЕР_4 з терміном дії до 12/21.

Картка з № НОМЕР_4 постійно перебувала у відповідача, що не заперечується ОСОБА_1 .

Судом встановлено, що 21.12.2020 року відповідач ОСОБА_1 звернулась із заявою до ПАТ КБ «ПриватБанк» в якій просила негайно зупинити здійснення операцій з використанням кредитної картки № НОМЕР_4 , а також сторонньої картки НОМЕР_7 , яку вона не отримувала і про яку її нічого не відомо, але яка прив`язана до її рахунку. Також просила заблокувати та зупинити операції карток з № НОМЕР_1 , 51*32, 41*80, про якій їй теж нічого не відомо, однак вони відображені у виписці від 26.03.2020 року (а.с. 192).

Також, 21.12.2020 року ОСОБА_1 звернулась до Волочиського ВП Городоцького ВП ГУНП в Хмельницькій області із заявою про вчинення кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 190 КК України, через те, що невідома особа вчинила дії з отримання кредитних коштів шахрайським способом, використовуючи отриману незаконним шляхом з невідомих джерел персональну інформацію ОСОБА_1 , без наміру їх повернення (а.с. 188-190).

Так, 29.12.2020 року було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000086 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України (а.с. 104).

Як вбачається із витребуваних судом матеріалів кримінального провадження № 0000086, 20.04.2021 року начальник сектору дізнання ВП № 2 Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області Дрозд О.В. виніс постанову про закриття кримінального провадження, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Суд звертає увагу на те, що у наданій позивачем виписці за договором № б/н станом на 31.12.2020 року вказано, що 30.01.2020 року здійснено «переказ зі своєї картки НОМЕР_2 через IVR-меню», а також 30.01.2020 року здійснено «переказ зі своєї картки НОМЕР_1 через IVR-меню», однак у наданій позивачем довідці про видані картки ОСОБА_1 , картки із № НОМЕР_2 та № НОМЕР_1 не вказані.

Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Виходячи з вимог цивільного процесуального законодавства, позивач повинен подати належні та допустимі докази на обґрунтування тих обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні.

Отже, враховуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності та справедливості, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так як рішення ухвалено на користь відповідача, то понесені позивачем і документально підтверджені витрати на сплату судового збору в сумі 2270,00 грн., не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 81, 128, 141, 247, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 525, 533, 536, 549-551, 611-612, 625, 1049-1050 ЦК України, суд

вирішив:

В задоволенні позову акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду через Волочиський районний суд Хмельницької області шляхом подання в тридцятиденний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач:Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (місце знаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, адреса для листування: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50; ; МФО 305299; рахунок № НОМЕР_8 для погашення заборгованості та судових витрат).
Відповідач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_9 ).

Повне судове рішення складено 06 липня 2022 року.

Суддя О.М.Бабій