ЧЕРВОНОАРМІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 292/202/22
Номер провадження 2/292/114/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2022 року смт Пулини

Червоноармійського районного суду Житомирської області

Суддя- Гуц О.В.

секретар судового засідання Володіна В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в смт. Пулини цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

У судовому засіданні брав участь представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом до відповідача ОСОБА_2 , мотивуючи його тим, що 21 березня 2019 року, близько 09 години 30 хвилин, на вулиці Миру с. Стрибіж Житомирського (Пулинського) району Житомирської області ОСОБА_2 на грунті неприязних відносин спричинив позивачу тілесні ушкодження у вигляді садна на голові, забійної рани, синця та саден на обличчі, які відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я. Внаслідок спричинення ОСОБА_2 тілесних ушкоджень позивач перебував на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні КНП «Центральна районна лікарня» Житомирської районної ради Житомирської області з 21.03.2019 по 12.04.2019. За фактом спричинення позивачу тілесних ушкоджень відносно ОСОБА_2 21.03.2019, за заявою позивача, Пулинським відділенням поліції було відкрито кримінальне провадження та внесено відомості до ЄРДР за №0000088.

Вироком Червоноармійського районного суду Житомирської області від 30.01.2020 ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначено кримінальне покарання у вигляді 240 годин громадських робіт.

Вище згаданий вирок районного суду та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 01.06.2020 оскаржено ОСОБА_2 до касаційної інстанції та Постановою Верховного Суду від 11.05.2021, рішення судів 1 та 2 інстанцій, залишено без змін.

Цивільний позов у кримінальному провадженні №0000088 від 21.03.2019, позивачем не заявлявся.

Своїми протиправними діями відповідач ОСОБА_2 завдав позивачу майнової шкоди у розмірі 6 807,34 грн. та моральної шкоди, розмір якої позивач визначив в сумі 10 000 грн.. Завдану шкоду відповідач по даний час в добровільному порядку не відшкодував.

Розмір завданої майнової шкоди підтверджується фіскальними чеками на придбання позивачем ліків за призначенням лікаря.

Заподіяння відповідачем моральної шкоди позивач обгрунтував тим, шо внаслідок протиправних дій відповідача позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає у фізичному болі, психологічному стресі та душевних стражданнях, яких позивач особисто зазнав, оскільки йому було спричинено тілесні ушкодження у вигляді садна на голові, забійних ран, синців, та саден на обличчі, яке відноситься до категорії тілесного ушкодження легкого ступеня тяжкості та призвело до короткочасного розладу здоров`я. На відновлення попереднього стану позивачу необхідно було витратити значні зусилля та час на лікування у стаціонарі, кошти на медичні обстеження, придбання ліків. Отримання позивачем травми внаслідок злочинних дій відповідача, призвело до порушення нормального життєвого укладу позивача, оскільки ця травма призвела до короткочасного розладу здоров`я і тимчасової втрати працездатності, що позбавило позивача на певний період часу можливості працювати і заробляти кошти. Крім того позивач зазнав душевних страждань, у зв`язку із приниженням його людської гідності з боку відповідача.

Завдану моральну шкоду позивач оцінив у 10 000 грн., так як вважає, що саме такий її розмір є достатнім та справедливим, оскільки під час судового розгляду кримінального провадження ОСОБА_2 свою вину не визнав, вибачення у нього не попросв.

Враховуючи вище наведене, позивач просив суд, постановити рішення,яким стягнути з відповідача на його користь майнову шкоду у розмірі 6 807,34 гр., моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. та витрати, пов"язані з оплатою правничої допомоги у розмірі 6500 грн..

Ухвалою судді від 25.04.2022 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (виклику) сторін на 19.05.2022 о 09 -00 год., яке неодноразово відкладалося.

26.07.2022 у судове засідання позивач та його представник не з"явилися, надіслали письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності, підтримали заявлені вимоги.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з"явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, з підстав наведених у відзиві на позов. Підтрив своє клопотання про зменшення суми витрат на правничу допомогу, оскільки вважає ці витрати неспівмірними із фактично наданим обсягом юридичної допомоги.

Заслухавши пояснення представника відповідача,дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову частково, з наступних підстав.

Відповідно до приписів ст.2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно частини першої та пункту 9 частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу з застосуванням, зокрема, такого способу захисту, як відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

За загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди (майнової та немайнової) є прямим наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. При цьому одне і те ж правопорушення може призводити до негативних наслідків як у майновій, так і немайновій сферах, тобто виступати підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди одночасно.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Як встановлено судом, вироком Червоноармійського районного суду Житомирської області від 30.01.2020, у справі №292/952/19, ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначено покарання у виді громадських робіт (а.с.5-6). Вирок Червоноармійського райсуду Житомирської області від 30.01.2020 та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 01.06.2020, після їх касаційного оскарження засудженим ОСОБА_2 , Постановою Верховного Суду від 11.05.2021, (а.с.79), залишено без змін.

Вище вказаним вироком суду встановлено, що ОСОБА_2 своїми умисними протиправними діями спричинив потерпілому ОСОБА_1 тілесні ушкодження у вигляді садна на голові, забійної рани, синця та саден на обличчі, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров"я.

Згідно наданих та досліджених судом копій висновків експерта №1137 від 09.04.2019 року та №1605 від 21.05.2019 року (а.с.11-13), під час освідування ОСОБА_1 , у останнього виявлено: садно на голові, яке утворилося від дії тупого твердого предмету, можливо як від удару таким по голові, так і при падінні на площину з положення стоячи; забійну рану, синець та садна на обличчі, які утворились від дії тупих твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, можливо як і від ударів такими по обличчю, так і при падінні з положення стоячи на площину (з висоти власного зросту) з подальшим контактом об тупий твердий предмет. Вищевказані тілесні ушкодження могли утворитися в термін та за обставин, вказаних потерпілим, та відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров"я.

Вищевказані тілесні ушкодження у ОСОБА_1 могли утворитися в термін та за обставин, вказаних ним під час допиту.

Із копії листка непрацездатності серії АДМ № 523484, виданого 12 квітня 2019 року Комунальним некомерційним підприємством "Центральна районна лікарня" Житомирської районної ради, вбачається, що ОСОБА_1 перебував у вказаній медустанові на стаціонарному лікуванні з 21.03.2019 по 12.04.2019 (а.с.14).

Відповідно ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується особою, яка таку шкоду заподіяла.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами , висновками експертів, показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України визначено поняття належності доказів.

Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.80 ЦПК України).

За правилами ст. 81 ЦПК України , кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Дослідивши надані стороною позивача докази, в їх сукупності, суд ввважає, що позивачем на підтвердження заявлених ним вимог про стягнення з відповідача, завданої злочином матеріальної шкоди не надано належних та достатніх доказів, які у своїй сукупності дають змогу суду дійти висновку про наявність обставин, які входять до предмета доказування та мають значення для справи.

Так, наданий суду розрахунок матеріальної шкоди -витрати ОСОБА_1 на придбання ліків, медичних препаратів та засобів у період проходження ним курсу стаціонарного лікування у травмотологічному відділенні КНП "Центральна районна лікарня" з 21.03 по 12.04.2019 та додані до нього чеки на їх придбання, не підтверджені документально необхідністю придбання саме цих лікарських препаратів для їх застосування під час проходження лікування потерпілого від злочину.

Таким доказом зокрема мав би бути листок лікарських призначень, або ж належним чином завірена копія медичної карти стаціонарного хворого форми № 003/о, яка містить усі дані щодо стану хворого протягом усього періоду перебування в стаціонарі, організації та проведення лікування.

На підтвердження перебування позивача на стаціонарному лікуванні у КНП "Центральна районна лікарня " в період часу з 21.03 по 12.04.2019, суду надано копію листка непрацездатності на ім"я ОСОБА_1 (а.с.14), про те цей доказ суд до уваги не приймає, оскільки позивачем не зазначено у позовній заяві, відповідно до вимог п.8 ч.3 ст.175 ЦПК України щодо наявності у нього або в іншої особи оригіналу вказаного документу.

Клопотання про витребування цих доказів, позивач та його представник перед судом не порушували.

Виходячи з вище наведеного, суд відмовляє у позові в частині стягнення матеріальної шкоди.

Що до позову в частині стягення моральної шкоди з відповідача, завданої позивачу кримінальним правопорушенням, слід зазначити наступне.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Згідно частини 3 статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди - під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Судом встановлено, що вчинення відповідачем кримінального правопорушення відносно позивача, останньому заподіяно моральну шкоду. Так, діями відповідача позивачу завдано немайнових втрат, спричинених фізичним болем та моральними переживаннями у зв`язку з ушкодженням здоров`я позивача, що спричинило негативні зміни у житті останнього, пов"язані з витрачанням часу на відновлення стану здоров`я, порушенні у зв"язку з цим нормального життєвого укладу та душевних стражданнях яких позивач зазнав, у зв`язку із приниженням його людської гідності з боку відповідача.

На підтвердження спричинення позивачу моральної шкоди, внаслідок злочинних дій відповідача судом досліджено обвинувальний вирок суду щодо ОСОБА_2 (а.с.5-6), який набув чинності та висновки судово-медичних експертів щодо наявності тілесних ушкоджень у ОСОБА_1 , завданих злочинними діями ОСОБА_2 (а.с.11-13).

Зважаючи на вищенаведене, та те, що між злочинними діями відповідача та завданою позивачу моральною шкодою, є прямий причинний зв`язок, враховуючи характер та обсяг завданих моральних страждань, втрат немайнового характеру, є усі підстави для стягнення на користь позивача моральної шкоди.

З урахуванням встановлених судом обставин справи, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, оціненої позивачем у 10 000 грн., є суттєво завищеними та підлягають частковому задоволенню у розмірі 2000,00 грн..

Відповідно до п.6 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення;

Статтею 141 ЦПК України передбачено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача, витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов такого висновку.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано ст. 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16.11.2000 року № 13-рп/2000, від 30.09.2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

За змістом ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно вимог ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі, гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті ж самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 року у справі «Двойних проти України» (п. 80), від 10.12.2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (п. п. 34-36), від 23.01.2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 року у справі «Баришевський проти України» (п. 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг, акти виконаних або отриманих послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому, недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам.

До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною або її представником (а не будь-ким) витрати, та їх сплата повинна бути підтверджена відповідними фінансовими документами.

Таким чином, на підтвердження здійсненої правової допомоги, необхідно долучати й розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката, керуючись принципами справедливості, співмірності та верховенства права.

Разом з тим, у рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Як встановлено судом, 10.02.2022 року між позивачем та адвокатом Ридановим С.В. укладено Договір про надання правничої допомоги, відповідно до умов якого адвокат зобов`язується надати правничу допомогу та визначено розмір гонорару за домовленістю сторін, який згідно розрахунку вартості наданих правових послуг, а саме: надання консультацій з правових питань у справі Клієнта, розрахунок заборгованості і пені, складання позову до суду, захист прав та інтересів Клієнта у суді під час розгляду справи, а також квитанція до прибуткового касового ордера №1 від 20.04.2022 року ( а.с. 25-27 ) становить - 6500,0 грн..

Матеріали справи також містять ордер, серія АМ №1023624 від 21.04.2022 року, (а.с. 24).

Вартість послуги за представництво інтересів Клієнта у суді, згідно акту про надані послуги до Договору про надання правової допомоги, становить - 3000 гривень.

Відповідно до поданих суду заяв від позивача та його представника адвоката Риданова С.В. від 18.05.2022 та від 06.06.2022 (а.с.34,50), розгляд справ судом проводився за відсутності позивача та його представника - адвоката Риданова С.В..

Разом з тим представником відповідача Гаврилюком А.Г. заявлено клопотання про зменшення суми витрат на правничу допомогу, оскільки вона є неспівмірною із фактично наданим обсягом юридичної допомоги.

Процесуальним законодавством передбачено механізм зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката шляхом подання відповідного клопотання. На сторону, яка подає клопотання про зменшення витрат, покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат.

При вирішенні питання зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу суд враховує висновки Об`єднаної Палати Верховного Суду у справі № 922/445/19 від 03.10.2019 в якому, серед іншого наголошено, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.·

Суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) з врахуванням критеріїв ч. ч. 5-7, 9 ст.129 ГПК України, може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Вирішуючи питання зменшення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає, що клопотання представника відповідача про зменшення витрат на правничу допомогу є обґрунтованим відносно критерію неспівмірності заявленого розміру витрат. Виходячи з встановлених судом обставин та зважаючи на передбачені процесуальним законодавством такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін, суд вважає що клопотання представника відповідача щодо зменшення суми витрат, понесених позивачем на правничу допомогу, підлягає до задоволення, оскільки фактично надана адвокатська послуга, не відповідає критерію співмірності витрат, зважаючи на сукупно витрачений адвокатом час на підготовку та фактично наданий обсяг юридичної допомоги, а зазначена в акті про надання послуг правова допомога - представництво інтересів Клієнта у суді у розмірі - 3000 грн.,має бути виключена із загальної вартості наданих позивачу послуг правничої допомоги.

Отже стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені позивачем витрати на правничу допомогу, які підтверджені документально у розмірі 3500 грн..

Наведене узгоджується з правовою позицією, ви кладеною у висновках Верховного Суду, ( справи : № 755/9215/15-ц від 19.02.2020, № 905/1795/18 від 24.10.2019 та № 922/2685/19 від 08.04.2020 ).

На підставі викладеного та керуючись п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 р. № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди , ст. ст. 15, 16, 23, 1166, 1167, 1177 ЦК України, ст.ст. 2, 10-13, 17, 76-82, 137, 141, 258-259, ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та проживаючого АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер платника податків - НОМЕР_1 моральну (не майнову) шкоду у розмірі 2000 (дві) тисячі грн. та понесені позивачем витрати на правничу допомогу у розмірі 3500 (три тисячі п"ятсот) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого АДРЕСА_1 на користь держави (Отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106. Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783. Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП). Рахунок отримувача: UА0026001. Код класифікації доходів бюджету: 22030106)судовий збір в сумі 1 984 (одна тисяча дев"ятсот вісімдесят чотири) грн. 80 копійок.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 01 серпня 2022 року.

Суддя О. В. Гуц