КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 22-ц/824/2219/2022 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Коцюрба О.П.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коцюрби О.П.,

суддів: Білич І.М., Слюсар Т.А.,

при секретарі - Качалабі О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Державного підприємства «Київський експертно-технічний центр Держпраці» на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 26 серпня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Київський експертно-технічний центр Держпраці» про визнання незаконним наказу про відсторонення, зобов`язання допустити до роботи, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оплату лікарняних листків, відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

В Оболонський районний суд міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Державного підприємства «Київський експертно-технічний центр Держпраці» (далі - ДП «КЕТЦ Держпраці», відповідач, апелянт) про визнання незаконним наказу про відсторонення, зобов`язання допустити до роботи, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оплату лікарняних листків, відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що з 08 вересня 2015 року він працював на посаді начальника відділу машинобудування, зв`язку та АПК Департаменту експертизи у Державному підприємстві «Київський експертно-технічний центр Держпраці».

В січні 2017 року відносно нього порушено кримінальне провадження № 000272, в межах якого, на підставі ухвали Печерського районного суду міста Києва від 05 січня 2017 року його було відсторонено від займаної посади строком до 04 березня 2017 року.

Наказом директора ДП «КЕТЦ Держпраці» ОСОБА_2 від 10 січня 2017 року № 1-к він був відстороненийвід посади з 05 січня 2017 року по 04 березня 2017 року.

З 06 березня 2017 року по 29 травня 2020 року його фактично не допускали до приміщення ДП «КЕТЦ Держпраці» та до виконання роботи на посаді начальника відділу машинобудування, зв`язку та АПК департаменту експертизи, пояснюючи це тим, що директор підприємства ОСОБА_2 категорично заборонив допускати ОСОБА_1 у приміщення, згідно наказу № 11-к від 06 березня 2017 року «Про продовження дії наказів від 10 січня 2017 року № 1-к та від 10 січня 2017 року № 8 «ОД».

Позивач вказав, що протиправні дії керівництва спричинили у нього нервовий стрес, що призвело до підвищення тиску та захворюванням серцево-судинної системи, у зв`язку з чим, він неодноразово проходив лікування (як стаціонарно так і амбулаторно). На письмове прохання про оплату лікарняних отримав відмову від 20 квітня 2017 року.

Також, 20 і 29 травня 2020 року, він засобами поштового зв`язку направив до ДП «КЕТЦ Держпраці» заяви з вимогами поновити його на посаді та допустити до роботи, на що отримав відмову.

На звернення щодо надання копій наказів, які стосуються його відсторонення, надісланого відповідачу 01 вересня 2020 року, надано відмову.

Позивач вважає незаконним його відсторонення від посади та зупинення виплати заробітної плати з 05 березня 2017 року, а тому звернувся до суду з позовом, у якому просив: визнати незаконним наказ директора ДП «КЕТЦ Держпраці» від 06 березня 2017 року № 11-к «Про продовження дії наказів від 10 січня 2017 року № 1-к та від 10 січня 2017 року № 8 «ОД», про відсторонення ОСОБА_1 від роботи на посаді начальника відділу машинобудування, зв`язку та АПК департаменту експертизи у Державному підприємстві «Київського експертно-технічного центру Держпраці»; зобов`язати відповідача допустити ОСОБА_1 до роботи на посаді начальника відділу машинобудування, зв`язку та АПК департаменту експертизи у ДП «КЕТЦ Держпраці» згідно умов укладеного трудового договору; стягнути з ДП «КЕТЦ Держпраці» середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 643 986 грн. 12 коп; зобов`язати ДП «КЕТЦ Держпраці» оплатити лікарняні листи за час вимушеного прогулу; стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 500 000 грн.; стягнути з відповідача понесені позивачем витрати на правову допомогу в розмірі 20 000 грн.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 26 серпня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано незаконним наказ директора Державного підприємства «Київський експертно-технічний центр Держпраці» від 06 березня 2017 року № 11-к «Про продовження дії наказів від 10 січня 2017 року №1-К та від 10 січня 2017 року № 8 «ОД».

Стягнуто з Державного підприємства «Київський експертно-технічний центр Держпраці» на користь ОСОБА_1 :

- 696 105 (шістсот дев`яносто шість тисяч сто п`ять) гривень 04 копійки невиплаченої заробітної плати за період з 06 березня 2017 року по 26 серпня 2021 року;

- 313 256 (триста тринадцять тисяч двісті п`ятдесят шість) гривень 27 копійок індексації заробітної плати за період з 06 березня 2017 року по 26 серпня 2021 року;

- 42 274 (сорок дві тисячі двісті сімдесят чотири) гривень 80 копійок в рахунок оплати листків непрацездатності серії АДВ № 186660, серії АДВ № 869090, серії АДІ № 547388, серії АДВ № 869059, серії АДХ № 476413, серії АДІ № 172348, серії АДХ № 084421, серії АДХ № 192503, серії АДХ № 337561, серії АДХ № 335288, серії АДХ № 339171, серії АДШ № 280212;

- 19 103 (дев`ятнадцять тисяч сто три) гривень 98 копійок індексації в частині оплати лікарняних листів за період 06 березня 2017 року по 26 серпня 2021 року;

- 1 000 (одна тисяча) гривень в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди;

- 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок судового збору;

- 8 500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень витрат на професійну правничу допомогу.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Державного підприємства «Київський експертно-технічний центр Держпраці» на користь держави 10 707 (десять тисяч сімсот сім) гривень 40 копійок судового збору.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Державне підприємство «Київський експертно-технічний центр Держпраці» оскаржило його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі, посилаючись на необґрунтованість рішення суду, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просило, рішення Оболонського районного суду міста Києва від 26 серпня 2021 року скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги ДП «КЕТЦ Держпраці» посилалось на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про незаконність наказу директора ДП «КЕТЦ Держпраці» від 06 березня 2017 року № 11-к «Про продовження дії наказів від 10 січня 2017 року № 1-к та від 10 січня 2017 року № 8 «ОД».

Апелянт також зазначив, що позивач самовільно, без погодження з відповідачем не вийшов на роботу з 06 березня 2017 року, тобто, вчинив прогул, який не є вимушеним. Вказав, що суд першої інстанції не прийняв до уваги положення ст. 235 ЦПК України, яка обмежує строк стягнення за вимушений прогул одним роком, чим допустив неправильне застосування норм матеріального права.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказав, суд першої інстанції ухвалив законне і обґрунтоване рішення, правомірно задовольнив його позов, а доводи апеляційної скарги ДП «КЕТЦ Держпраці» є безпідставними, не ґрунтуються на вимогах закону та не спростовують висновків Оболонського районного суду міста Києва.

Суд апеляційної інстанції переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ДП «КЕТЦ Держпраці» не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На думку колегії суддів, оскаржуване заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 26 серпня 2021 року повністю відповідає вказаним вимогам закону.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працював на посаді начальника відділу машинобудування, зв`язку та АПК Департаменту експертизи у Державному підприємстві «Київський експертно-технічний центр Держпраці» (КЕТЦ) з 08 вересня 2015 року.

В січні 2017 відносно ОСОБА_1 порушено кримінальне провадження № 000272, в межах якого, на підставі ухвали Печерського районного суду міста Києва від 05 січня 2017 року його було відсторонено від займаної посади строком до 04 березня 2017 року.

Наказом директора Державного підприємства «Київський експертно-технічний центр Держпраці» ОСОБА_2 від 10 січня 2017 року № 1-к ОСОБА_1 відсторонено від посади з 05 січня 2017 року по 04 березня 2017 року.

В подальшому, наказом директора Державного підприємства «Київський експертно-технічний центр Держпраці» ОСОБА_2 № 11-к від 06 березня 2017 року «Про продовження дії наказів від 10 січня 2017 року № 1-к та від 10 січня 2017 року № 8 «ОД» продовжено дію цих наказів до винесення судом рішення у справі. У цьому наказі зазначено, що він винесений на підставі ухвали Печерського районного суду міста Києва від 05 січня 2017 року у справі № 757/702/17-к та ч. 5 ст. 65 Закону України «Про запобігання корупції».

З того часу, позивач на роботу допущений не був, згідно табелю обліку робочого часу за весь цей період на роботі відсутній.

Відповідно до ст. 46 КЗпП України, відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

Відсторонення від посади є одним із заходів забезпечення кримінального провадження (ст. 131 КПК України).

Положеннями ч.ч. 1 і 2 ст. 154 КПК України передбачено, що відсторонення від посади може бути здійснено щодо особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину. Відсторонення від посади здійснюється на підставі рішення слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження на строк не більше двох місяців. Строк відсторонення від посади може бути продовжено відповідно до вимог статті 158 цього Кодексу.

Судом також встановлено, що після 04 березня 2017 року, рішення про продовження строку відсторонення від посади позивача в порядку ст. 158 КПК України не приймалось.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наказ директора Державного підприємства «Київський експертно-технічний центр Держпраці» від 06 березня 2017 року № 11-к «Про продовження дії наказів від 10 січня 2017 року № 1-К та від 10 січня 2017 року № 8 «ОД», яким продовжено дію попередніх наказів про відсторонення ОСОБА_1 є незаконним, оскільки суперечить положенням КЗпП.

Посилання апелянта на те, що відповідно до ст. 154 КПК України, відсторонення від посади здійснюється на підставі рішення слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження, не спростовують висновків суду, оскільки ні слідчим суддею, ні судом, в провадженні якого перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 таке рішення після 04 березня 2017 року не постановлювалось.

В пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що якщо буде встановлено, що на порушення ст. 46 КЗпП роботодавець із власної ініціативи без законних підстав відсторонив працівника від роботи із зупиненням виплати заробітної плати, суд має задовольнити позов останнього про стягнення у зв`язку з цим середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу (ст. 235 КЗпП).

Частиною 1 ст. 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Як правильно вказав суд першої інстанції, у період з 06 березня 2017 року по момент ухвалення рішення, ОСОБА_1 , був обмежений у доступі до робочого місця у зв`язку з відстороненням від роботи наказом від 06 березня 2017 року, який є незаконним, не отримував заробітну плату, що визнано представником відповідача.

Окрім цього, позивачем надано суду першої інстанції листки непрацездатності: серії АДВ № 186660, серії АДВ № 869090, серії АДІ № 547388, серії АДВ № 869059, серії АДХ № 476413, серії АДІ № 172348, серії АДХ № 084421, серії АДХ № 192503, серії АДХ № 337561, серії АДХ № 335288, серії АДХ № 339171, серії АДШ № 280212.

Розрахунок розміру невиплаченої заробітної плати за період з 06 березня 2017 року по 26 серпня 2021 року здійснений у відповідності з вимогами Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Згідно довідки ДП «КЕТЦ», середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складає 704,58 грн.

Провівши відповідний розрахунок, судом першої інстанції правильно встановлено, що відповідачем має бути сплачено позивачу невиплачену заробітну плату за 988 робочих днів у розмірі 696 105 гривень 04 копійки невиплаченої заробітної плати за період з 06 березня 2017 року по 26 серпня 2021 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу), у разі настання в неї, зокрема, тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, а також тимчасової непрацездатності на період реабілітації внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві.

Згідно із приписами ч. 2 цієї статті, оплата перших п`яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Крім зазначеної вище невиплаченої заробітної плати, відповідач має сплатити позивачу 42 274 гривень 80 копійок в рахунок оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності згідно листків непрацездатності серії АДВ № 186660, серії АДВ № 869090, серії АДІ № 547388, серії АДВ № 869059, серії АДХ № 476413, серії АДІ № 172348, серії АДХ № 084421, серії АДХ № 192503, серії АДХ № 337561, серії АДХ № 335288, серії АДХ № 339171, серії АДШ № 280212. Загальна кількість днів, які мають оплачуватись роботодавцем, складає 60 днів.

Також, варто зазначити, що індексацію заробітної плати передбачено законом.

У ч 6 ст. 95 КЗпП вказано, що заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до приписів ст. 33 Закону України «Про оплату праці», у період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати, індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством.

За правилами ст. 34 Закону України «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Індексація заробітної плати здійснюється на підставі Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078.

Суми виплат, пов`язаних з індексацією заробітної плати працівників, входять до складу фонду додаткової заробітної плати згідно з підпунктом 2.2.7 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13 січня 2004 року № 5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за № 114/8713.

Заробітна плата та період тимчасової непрацездатності безпідставно позивачу не оплачувалась роботодавцем з 2017 року, у зв`язку з чим, колегія суддів вважає правильним висновок про те, що з відповідача на користь позивача також необхідно стягнути виплати, пов`язані з індексацією заробітної плати.

При цьому, апеляційний суд враховує, що такі суми є складовою заробітної плати і порушення роботодавцем вимог трудового законодавства при відстороненні позивача від роботи є підставою для нарахування сум індексації поряд з заробітною платою, про стягнення якої просить позивач.

Судом встановлено, що сума індексації невиплаченої заробітної плати становить 313 256,27 грн., а сума індексації неоплачених лікарняних листів - 19 103,98 грн.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Зі змісту ст. 1167 ЦК України вбачається, що моральна шкода, завдана фізичний чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадку, якщо шкоду завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч. 1,2 ст. 23 ЦК України).

Вирішуючи питання про відшкодування завданої моральної шкоди, враховуючи вимоги ст. 1167 ЦК України, виходячи з засад розумності та справедливості, апеляційний суд погоджується з висновком Оболонського районного суду міста Києва про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача 1 000 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди, що полягає у душевних стражданнях, яких позивач зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача щодо нього, вчинення ним дій, якими порушено гарантовані Конституцією України трудові права позивача, а саме - необґрунтовано прийнято рішення про його відсторонення від посади на тривалий строк.

Правильним також є висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідача допустити позивача до роботи, оскільки такі вимоги є передчасними.

З огляду на наведене, колегія суддів підтримує висновок Оболонського районного суду міста Києва про те, що заявлені у справі вимоги підлягають задоволенню частково, оскільки він ґрунтується на вимогах закону та підтверджується матеріалами справи.

Колегією суддів не приймаються до уваги доводи відповідача про те, що позивачем пропущено строк на звернення до суду з даним позовом, не подано клопотання про поновлення пропущеного строку у зв`язку з поважністю причин його пропуску за їх безпідставністю.

Враховуючи зміст задоволених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції обґрунтовано вказав, що у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80 грн., а на користь держави - 10 707,40 грн.

Також, з врахуванням наданих ОСОБА_1 доказів на підтвердження понесених ним витрат на професійну правничу допомогу, правильним є стягнення цих витрат з відповідача на користь позивача у розмірі 8 500 грн.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги повторюють доводи пояснень наданих у суді першої інстанції, належна оцінка яким надана судом.

Порушення норм процесуального права, на які посилається апелянт та які впливали б на правильність висновків суду першої інстанції колегією суддів не встановлено.

Інших вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки Оболонського районного суду міста Києва та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Колегія суддів ураховує, що викладені в постанові висновки та мотиви є достатніми, зрозумілими та відповідають вимогам закону.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив та оцінив обставини справи, а також надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон який їх регулює, порушень норм процесуального і матеріального законодавства при розгляді справи не допустив, тому, апеляційну скаргу потрібно залишити без задоволення, а рішення Оболонського районного суду міста Києва від 26 серпня 2021 року - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Київський експертно-технічний центр Держпраці» залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 26 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: О.П. Коцюрба

Судді: І.М. Білич

Т.А. Слюсар