Справа №173/799/22
Провадження №2/173/524/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2022 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

В складі: головуючого судді Петрюк Т.М.

При секретареві Рудовій Л.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні, за правилами спрощеного позовного провадження, в місті Верхньодніпровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів ,-

ВСТАНОВИВ:

24.06.2022 року до суду звернулася позивач, ОСОБА_1 , з позовом збільшення розміру аліментів до відповідача, ОСОБА_2

01.07.2022 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача фізичної особи.

Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 01.07.2022 року відкрите провадження у справі. Справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників розгляду справи на 09.08.2022 року.

Відповідачем подана заява про визнання позовних вимог.

Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось відповідно до положень ст. 247 ЦПК України

Згідно заявлених позовних вимог позивач просить збільшити розмір аліментів, які стягуються із відповідача на її користь на підставі рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2017 року, на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначивши розмір аліментів в частині 33 % від всіх видів його заробітку (прибутку), щомісячно. для дитини відповідного віку , з часу пред`явлення позову до суду і до досягнення сином повноліття.

В обґрунтування позовних вимог посилаючись на наступне: За рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2017 року з відповідача на її користь стягнені аліменти на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (прибутку) щомісяця, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

З часу ухвалення рішення про стягнення аліментів розмір витрат на утримання сина зріс та погіршився стан здоров`я сина.

А саме:

- Виписка із медичної карти стаціонарного хворого № 3756 від 28.12.2018 року - діагноз гіпердинамічний синдром, затримка психомоторного розвитку на резидуальному фоні.

-Виписка із медичної карти стаціонарного хворого № 1240 від 02.09.2020 року -діагноз Розлад психологічного розвитку на фоні ЗМН (1 рівень) F88.0 G93ю9 - ураження головного мозку, не уточнене. Гіпердинамічний синдром, затримка психомоторного розвитку.

- Виписка із медичної карти стаціонарного хворого № 1863 від 22.12.2020 року діагноз F84.0 дитячий аутизм.

- Виписка із медичної карти стаціонарного хворого № 1848 від 17.09.2021 року діагноз F84.0 дитячий аутизм.

Виходячи з виписок надано рекомендації: спостереження у психіатра; психолого-педагогічний супровід; індивідуальні заняття із дефектологом; курси реабілітації ( масаж, парафінові аплікації, лфк); сенсорна інтеграція, заняття з корекційним педагогом, психологом, логопедом; МРТ головного мозку під анестезію; лікування дорогими ліками, які не підлягають державному фінансуванню. Також дитині потрібне постійне лікування зубів, яке можливе лише під анестезією через його хворобу, та яке коштує в районі 6000.00 грн. за кожну годину лікування. Відвідування необхідних курсів можливе лише на власному транспорті, тому що у громадському транспорті дитина починає сильно нервуватись. Разом з сином вона відвідує іподром та басейн, які є платними послугами.

В зв`язку із закриттям дитячого садка вона змушена звертатись до платних нянь, у дні коли вона на роботі.

Дитина отримала інвалідність. Стан здоров`я дитини не покращився, а тому вона змушена піти з роботи, що позначається на її фінансовому стані.

З моменту подачі нею заяви на отримання аліментів, про що є виконавчий лист, у відповідача покращився фінансовий стан, і він має змогу сплачувати аліменти дитині у більшому розмірі, що й стало підставою звернення до суду.

Позивачка в судове засідання не з`явилась, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності, згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач подав заяву про визнання позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

За доводами позивача судом встановлено, що за рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2017 року з відповідача на користь позивачки стягнені аліменти на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (прибутку) щомісяця, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Копії рішення суду про стягнення аліментів суду не надано, проте надано копію виконавчого листа, що підтверджує стягнення аліментів з відповідача на користь позивача у розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (прибутку) щомісяця, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку,

Позивач звернулась до суду з позовом про збільшення розміру аліментів з 1/6 частини всіх видів заробітку (прибутку) відповідача до 33 % всіх видів заробітку (прибутку) відповідача .

Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.

Прохаючи збільшити розмір аліментів позивачка посилається на те, що розмір витрат на утримання сина зріс та погіршився стан здоров`я сина.

Суду надані копії :

- Виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 3756 від 28.12.2018 року - діагноз гіпердинамічний синдром, затримка психомоторного розвитку на резидуальному фоні.

- Виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 1240 від 02.09.2020 року -діагноз Розлад психологічного розвитку на фоні ЗМН (1 рівень) F88.0 G93ю9 - ураження головного мозку, не уточнене. Гіпердинамічний синдром, затримка психомоторного розвитку.

- Виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 1863 від 22.12.2020 року діагноз F84.0 дитячий аутизм.

- Виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 1848 від 17.09.2021 року діагноз F84.0 дитячий аутизм.

Виходячи з копій наданих виписок надано рекомендації: спостереження у психіатра; психолого-педагогічний супровід; індивідуальні заняття із дефектологом; курси реабілітації ( масаж, парафінові аплікації, лфк), сенсорна інтеграція, заняття з корекційним педагогом, психологом. Логопедом; МРТ головного мозку під анестезію; лікування дорогими ліками, які не підлягають державному фінансуванню. Також дитині потрібне постійне лікування зубів, я ке можливе лише під анестезією через його хворобу, та яке коштує в районі 6000.00 грн. за кожну годину лікування. відвідування необхідних курсів можливе лише на власному транспорті, тому що у громадському транспорті дитина починає сильно нервуватись. Разом з сином вона відвідує іподром та басейн, які є платними послугами.

Згідно ст. 76 ЦПК України - Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи..

У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України - Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є , показання свідків, письмові докази, речові, електронні докази і висновки експертів.

Відповідно до ст. ст. 77-78 ЦПК України - Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем надані докази погіршення стану здоров`я дитини. Проте не надано доказів того, в якому розмірі (сумі) позивачка отримує аліменти, та що у позивачки зросли затрати на утримання сина в зв`язку з його хворобою. Оскільки будь-яких доказів про те, які затрати несе позивачка в зв`язку з хворобою сина суду не надані.

Крім того позивачка просить збільшити розмір аліментів виходячи із положень ст. 192 СК України, яке передбачає можливість збільшення (зменшення) аліментів, виходячи із погіршення або поліпшення стану здоров`я платника або стягувача аліментів.

Позивачкою ж надані докази, які підтверджують погіршення стану здоров`я дитини,на утримання якої стягуються аліменти, а не платника чи стягувача аліментів, що згідно із нормами СК України надає позивачці право вимагати стягнення додаткових витрат на утримання дитини.

Оскільки відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України - той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Таким чином позивачкою обраний неправильний спосіб захисту порушених прав.

Доказів погіршення майнового стану позивачки (звільнення з роботи) чи покращення майнового стану відповідача суду не надано.

Крім цього, відповідно до п. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі.

Позивачка ж просить збільшити розмір аліментів, визначивши їх розмір в частині 33 % від всіх видів заробітку (прибутку) відповідача, тобто у відсотковому відношенні.

В свою чергу стягнення аліментів у процентному (відсотковому) розмірі взагалі не передбачений нормами СК України. Тобто відсутній спосіб захисту, у який позивачка просить захистити свої права.

Визнання відповідачем позовних вимог не є безумовною підставою для задоволення позовних вимог, оскільки відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України - Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Таким чином обставини, які визнаються учасниками справи не підлягають доказуванню, а не є підставою для задоволення позовних вимог.

Крім того, як вбачається, з наданих доказів , з відповідача на користь позивачки стягнені аліменти в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу), що при ухваленні цього рішення мало підставою наявність у відповідача інших утриманців, або інших обставин, за яких стягувані аліменти визначені саме в такому розмірі.

Визнання відповідачем позовних вимог не позбавляє його можливості в добровільному порядку надавати кошти позивачці на утримання дитини, в тому розмірі, в якому позивачка прохає їх стягнути.

На підставі вище викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Оскільки відповідно до п.3 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» позивачка звільнена від сплати судового збору за позовними вимогами про збільшення розміру аліментів. А судом ухвалюється рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Витрати по сплаті судового збору відносяться на рахунок держави.

На основі ст. 180, 182, 192 СК України, керуючись ст. 12, 13, 89, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 293 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог за позовом ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , до ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , про збільшення розміру аліментів, стягуваних з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2017 року, на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначивши розмір аліментів в частині 33% від всіх видів його заробітку (прибутку), щомісячно, для дитини відповідного віку, з часу пред`явлення позову до суду і до досягнення сином повноліття - відмовити в повному обсязі.

Судові витрати по сплаті судового збору віднести на рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення.

Повний текст рішення виготовлений 09.08.2022 року.

Суддя Петрюк Т.М.

Направлене до ЄДРСР: 12.08.2022 року

Дата набрання законної сили: 09.09.2022 року