Справа № 522/7872/21
Провадження № 2/522/838/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2022 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Абухіна Р.Д.,

за участю секретаря судового засідання Баланюк Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до ОСОБА_1 про стягнення суми надміру виплаченої пенсії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення суми надміру виплаченої пенсії у розмірі 31 304,30 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач перебуває на обліку та отримує пенсію в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області. Під час перевірки пенсійної справи встановлено, що при переході на нове програмне забезпечення не мігрував заробіток. Пенсійну справу Відповідача приведено у відповідність. Таким чином, виникла переплата у розмірі 31 304 грн 30 копійок за період з 01.10.2017- 31.07.2018 року. Рішенням про утримання надміру виплачених сум пенсій від 26.08.2020 №116 переплату взято на баланс. Про необхідність відшкодування якої Відповідача повідомлено листом № 1511/03-18 від 03.09.2020 року. В даному випадку наявна рахункова помилка Головного управління, а саме: при переході на нове програмне забезпечення не мігрувала заробітна плата. Отже, кошти в розмірі 31 304,30 грн. підлягають поверненню позивачу. Посилаючись на те, що в добровільному порядку відповідач відмовляється повертати вищезазначену переплату, позивач просив стягнути її в примусовому порядку.

Ухвалою суду від 23 червня 2021 року відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, місце та час розгляду справи повідомлялись належним чином.

Представник позивач звернулась до суду з заявою про розгляд справи за ії відсутності.

Відповідач надав письмову заяву в якій зазначає, що не має можливості сплатити зазначену суму коштів.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Виходячи зі змісту ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.ст.12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як зазначає позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та отримує пенсію по інвалідності від 03.11.2009 року № 618.

Рішенням заступника начальника відділу з питань перерахунку пенсії № 16 управління застосування, пенсійного законодавства ГУ ПФУ в Одеській області про утримання надміру виплачених сум пенсій від 26.08.2020 року № 116 зазначено, що ОСОБА_1 , який одержує пенсію по інвалідності в розмірі 4720 гривень 52 копійки за місяць, установлено, що сума переплати 31 304 гривень 30 копійок, згідно з довідкою відділу питань виплати пенсії № 16 управління з питань виплати пенсій ГУ ПФУ в Одеській області утворилась за період з 01.04.2017 року по 31.08.2018 року. У зв`язку з програмною помилкою (не мігрувала в ППВП заробітна плата) утворилась сума переплати 31 304,30 гривень, яка може бути стягнута за особистою заявою пенсіонера.

Суду не надані відомості, що відповідач ознайомлений з даним рішенням.

Частиною 1 статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Відповідно до статті 102 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсіонери зобов`язані повідомляти орган, що призначає пенсі, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обов`язку і одержання у зв`язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду.

У пункті три Порядку відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 21 березня 2003 року № 6-4, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 15 травня 2003 року за № 374/7695, передбачено, що повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, проводиться відповідно до статті 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у випадках виявлення подання громадянами недостовірних відомостей про заробітну плату чи інший дохід, стаж роботи, несвоєчасного подання відомостей про зміни у складі сім`ї тощо.

Згідно з частиною першою статті 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії.

Частиною першою статті 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Тлумачення наведених норм закону дає підстави для висновку, що зайво виплачені суми пенсії можуть бути стягнуті позивачем за умови зловживань з боку пенсіонера або подання ним недостовірних даних. Законодавцем передбачені лише два виключення із цього правила: якщо виплата відповідних грошових сум сталася внаслідок рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; у разі недобросовісності зі сторони набувача.

Правильність розрахунків, за якими проведено виплати, а також добросовісність набувача презюмуються, тому тягар доказування рахункової помилки та недобросовісності набувача покладено на платника відповідних грошових сум.

До подібних висновків щодо застосування статті 1215 ЦК України дійшов Верховний Суд України у постановах: від 22 січня 2014 року № 6-151цс13, від 02 липня 2014 року № 6-91цс14. Ці висновки підтвердила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі 753/15556/15-ц (провадження № 14-445цс18).

Між тим, задля правильного вирішення цієї справи необхідно визначитися із поняттям зазначеним у статті 1215 ЦК України, а саме що таке рахункова помилка, адже при наявності саме такої помилки закон надає право на повернення безпідставно набутої пенсії.

Однак, у постанові Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про працю» надається роз`яснення поняттю лічильної (рахункової) помилки це помилка, яка була допущена під час проведення арифметичних підрахунків.

Отже, рахункова помилка за своїм змістом, смисловим та логічним значенням - це математична помилка, зокрема помилка під час здійснення математичних дій, розрахунків (множення, додавання, іншого обрахунку).

З матеріалів справи вбачається, що позивачем не встановлений сам факт наявності рахункової помилки, що становить предмет доказування у даному спорі, а саме: відсутні висновки ревізії, акти перевірок чи службового розслідування, по інформації яких можна було б відстежити шлях та причину виникнення помилки при нарахуванні пенсії та з`ясувати, що дана помилка є безпосередньо рахунковою помилкою, а не помилкою, пов`язаною з неналежним виконанням обов`язків службовими особами, відповідальними за обчислення та нарахування та перерахунок пенсії, а також здійснення контрольних функцій.

За таких обставин суд вважає, що допущена позивачем помилка не може бути віднесена до рахункової помилки, адже помилка допущена під час перерахунку пенсії має винятково програмний характер. Матеріали справи не містять жодних доказів, за якими можна було б відстежити шлях та причину виникнення помилки при нарахуванні пенсії та з`ясувати, що дана помилка є безпосередньо рахунковою.

Окрім цього, суд вважає що спеціалісти УПФУ перед тим, як провести виплату відповідачу пенсії, могли пересвідчитися у правильності проведених нарахувань, однак цього не зробили, що свідчить про недотримання стандарту належної обачливості.

За таких обставин суд відхиляє аргументи позивача щодо допущеної рахункової помилки при перерахуванні пенсії ОСОБА_1 , адже доказів на підтвердження вказаних доводів стороною позивача не надано.

Також суд звертає увагу, що пунктом 71 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року встановлено, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Аналогічна правова позиція також міститься у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», у справі «Ґаші проти Хорватії» та у справі «Трґо проти Хорватії».

У відповідності до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Позивачем не доведено факту наявності рахункової помилки, оскільки відсутні докази, по інформації яких можна було б відстежити шлях та причину виникнення помилки при нарахуванні пенсії та з`ясувати, що дана помилка є безпосередньо рахунковою помилкою, як стверджує позивач, а не помилкою, пов`язаною, наприклад, з неналежним виконанням обов`язків службовими особами, відповідальними за обчислення та нарахування пенсії.

Таким чином, сам факт того, що в результаті перевірки пенсійної справи відповідача було виявлено переплату за період з 01.04.2017 року по 31.08.2018 року, не можна вважати рахунковою помилкою, оскільки відсутні докази, на підставі яких можна встановити причину виникнення таких розбіжностей.

За таких обставин, оцінивши усі докази, подані учасниками справи, встановивши характер спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що позов про стягнення безпідставно набутої пенсії не підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки позивачем не доведено факту недобросовісного набуття відповідачем коштів, а також не встановлено наявність рахункової помилки зі сторони позивача.

На підставі ст. 1212, 1213, 1215 Цивільного кодексу України, керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 141, 259, 263-265, 282 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволені позову Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до ОСОБА_1 про стягнення суми надміру виплаченої пенсії відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 23.03.2022 року.

Суддя Р. Д. Абухін

23.03.2022