РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №568/1805/21

Провадження №2/568/143/22

09 серпня 2022 р. м.Радивилів

Радивилівський районний суд Рівненської області

в складі головуючої судді Троцюк В.О.

секретаря судових засідань Гуменюк Г.В.

за участі представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Ковальчук Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Радивилів в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Радивилівської міської ради Дубенського району Рівненської області про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати компенсації за невикористану відпустку при звільненні, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду із позовом відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Радивилівської міської ради Дубенського району Рівненської області про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати компенсації за невикористану відпустку при звільненні, у якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за весь час затримки виплати компенсації за невикористану відпустку при звільненні ха період з 19.07.2021 року по день ухвалення рішення суду.

В обгрунтування позовних вимог вказує, що відповідно до наказу відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Радивилівської міської ради Дубенського району Рівненської області №10-к від 16.02.2021 року її поновлено на посаді директора Бугаївського закладу дошкільної освіти (ясла-садок) «Дивосвіт» комбінованого типу Радивилівської міської ради Дубенського району Рівненської області з 02.01.2020 року. Відповідно до наказу відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Радивилівської міської ради Дубенського району Рівненської області №59-к від 19.07.2021 року її було звільнено із займаної посади на підставі п.1 ст.40 КЗпП України з 19.07.2021 року. При звільненні відповідач не провів з нею повний розрахунок, а саме не нарахував та не виплатив компенсацію за невикористані основну та додаткову відпустки за період з 02.01.2020 року по 19.07.2021 року. Відповідно до рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 30.11.2021 року на користь ОСОБА_2 стягнуто з відповідача компенсацію за невикористану відпустку при звільненні в розмірі 17608,24 грн. Станом на 06.12.2021 року суму заборгованості не сплатив. Згідно розрахунку середнього заробітку за час затримки виплати компенсації за невикористану відпустку при звільненні, зробленого позивачем, виходячи із середньомісячної заробітної плати в розмірі 12186,01 гривень, за період з 19.07.2021 року (день звільнення) по 06.12.2021 року (день звернення до суду) стягненню підлягає 63488,70 гривень. Просить суд стягнути з середній заробіток за весь час затримки, допустивши до негайного виконання рішення суду в частині стягнення середньомісячного заробітку за один місяць в розмірі 12186,01 гривень.

Ухвалою суду від 13 грудня 2021 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків, а саме сплати судового збору.

24 грудня 2021 року ОСОБА_2 подано заяву про усунення недоліків.

Ухвалою суду від 11 січня 2022 позовну заяву прийнято до розгляду, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.

Відповідачем 11.02.2022 року подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги ОСОБА_2 не визнає та просить провадження у справі закрити, в зв`язку з відсутністю предмету спору. Відповідач вказує, що на виконання рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 30.11.2021 року Управлінням Державної казначейської служби у Радивилівському районі 28 січня 2022 року на користь ОСОБА_2 стягнуто кошти в сумі 28002,67 грн. Також, вказує, що рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області від 30.11.2021 року встановлено, що середньомісячна заробітна плата ОСОБА_2 розрахована на день звільнення в розмірі 9988,53 грн., а відтак розрахунок позивачем середньомісячної заробітної плати, яку позивач просить стягнути з відповідача за затримку розрахунку при звільненні є завищеною та не підтверджена належними доказами. Окрім того, вказаним рішенням Радивилівського районного суду від 30.11.2022 року стягнуто на користь ОСОБА_2 середньомісячний заробіток за час затримки виплати розрахунку (компенсації за невикористану відпустку при звільненні) в розмірі 9988,53 грн. Рішення суду в цій частині також виконано. Просить провадження у справі закрити, в зв`язку з відсутністю предмету спору.

В судове засідання позивач ОСОБА_2 не з`явилася, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності та за участі її представника ОСОБА_1 .

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених в позовній заяві. Просить стягнути з відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Радивилівської міської ради середній заробіток за весь час затримки виплати компенсації за невикористану відпустку при звільненні, за період з 19.07.2021 року. Також просить рішення суду в частині стягнення середньомісячного заробітку за один місяць в розмірі 12186,01 грн. до негайного виконання. Додатково пояснивши, що при Радивилівський районний суд винесенні рішення 30.11.2021 року, помилково стягнув з відповідача на користь ОСОБА_2 9988,53 грн., як середньомісячний заробіток за час затримки виплати компенсації за невикористану відпустку, оскільки таку позовну вимогу ОСОБА_2 заявлено не було.

Представник відповідача відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Радивилівської міської ради Рівненської області Ковальчук Д.В. позов не визнав. Пояснив, що на виконання рішення Радивилівського районного суду від 30.11.2021 року, ОСОБА_2 28.01.2022 року компенсація за невикористану частину основної щорічної відпустки в розмірі 17608,24 грн. та виплачено середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 9988,53 грн. Також, проведено сплату обов`язкових платежів із вказаних сум.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін процесу, дослідивши письмові докази, з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Судом встановлено, що згідно наказу начальника відділу освіти, культури, туризму та спорту Радивилівської міської ради №10-к від 16.02.2021 року «Про поновлення на роботі ОСОБА_2 » ОСОБА_2 було поновлено на посаді директора Бугаївського закладу дошкільної освіти (ясла-садок) «Дивосвіт» комбінованого типу Радивилівської міської ради Дубенського району Рівненської області з 02.01.2020 року. (а.с.9)

Відповідно до наказу начальника відділу освіти, культури, туризму та спорту Радивилівської міської ради №59-к від 19.07.2021 року «Про звільнення ОСОБА_2 » ОСОБА_2 звільнено з посади директора Бугаївського закладу дошкільної освіти (ясла-садок) «Дивосвіт» комбінованого типу Радивилівської міської ради Дубенського району Рівненської області з 19.07.2021 року за п.1 ст.40 КЗпП України. Також вказано про проведення повного розрахунку з ОСОБА_2 за відпрацьований період з 16.02.2021 року по день звільнення 19.07.2021 року. (а.с.10)

Рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області від 30 листопада 2021 року (справа №568/1130/21) позов ОСОБА_2 до відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Радивилівської міської ради Дубенського району Рівненської області про стягнення компенсації за невикористану відпустку при звільненні та середньомісячного заробітку задоволено частково. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Радивилівської міської ради Дубенського району Рівненської області на користь ОСОБА_2 17608,24 грн. компенсації за невикористану частину основної щорічної відпустки, 9988,53 грн. середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку та 405,9 грн. судового збору. Рішення в частині стягнення 9988,53 грн. середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку постановлено до негайного виконання. В іншій частині позову відмовлено. (а.с.55-57)

Згідно повідомлення Управління державної казначейської служби України в Радивилівському районі Рівненської області згідно виконавчого листа Радивилівського районного суду №568/1130/21 від 14.01.2022 року проведено безспірне списання на користь ОСОБА_2 компенсацію за невикористану частину відпустки в сумі 17608,24 грн та с4удовий збір в розмірі 405,90 грн. (а.с.36)

Згідно повідомлення Управління державної казначейської служби України в Радивилівському районі Рівненської області згідно виконавчого листа Радивилівського районного суду №568/1130/21 від 15.12.2021 року проведено безспірне списання на користь ОСОБА_2 в частині стягнення до негайного виконання 9988,53 грн. (а.с.40)

Частина 4 статті 82 ЦПК України визначає, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили , не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, факт не виплати відділом освіти, культури, туризму, молоді та спорту Радивилівської міської ради Дубенського району Рівненської області ОСОБА_2 компенсації за невикористану частину основної щорічної відпусти за доказуванню не підлягає

Відповідно до ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата усіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган, повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, обов`язок із проведення з працівником розрахунку покладається на роботодавця незалежно від прохання працівника про вказану плату. Стаття 117 КЗпП України застосовується у разі несвоєчасної виплати належних працівнику від підприємства сум незалежно від наявності клопотання працівника про таку виплату.

Оформивши звільнення позивача та видавши йому трудову книжку, відповідач свій обов`язок із проведення з працівником розрахунку не здійснив, а тому є підстави для застосування до відповідача відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, передбачену ст. 117 КЗпП України.

Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд встановив до наступне.

Частина 4 статті 82 ЦПК України визначає, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили , не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, факт не виплати відділом освіти, культури, туризму, молоді та спорту Радивилівської міської ради Дубенського району Рівненської області ОСОБА_2 компенсації за невикористану частину основної щорічної відпусти за доказуванню не підлягає

Позивач в позовній заяві зазначила розрахунок середнього заробітку з моменту звільнення до моменту звернення до суду, що складає 99 робочих днів та вважає, що стягненню підлягає сума середнього заробітку 63488,70 грн.(641,30 грн (середньоденна заробітна плата позивача х 99 роб.дн. (кількість робочих днів затримки розрахунку). Позивачем для розрахунку середньомісячної заробітної плати вказано 12186,01 грн.

При розгляді справи №568/1130/21 за позовом ОСОБА_2 до відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Радивилівської міської ради Дубенського району Рівненської області про стягнення компенсації за невикористану відпустку при звільненні та середньомісячного заробітку, судом встановлено середньомісячну заробітну плату в розмірі 9988,53 грн. Рішенням суду також визначено середньоденну заробітну плата для обрахунку компенсації за невикористану відпустку в розмірі 338,62 грн.

Як встановлено судом та не заперечується учасниками справи, рішення суду про стягнення на користь ОСОБА_2 компенсації за невикористану відпустку при звільненні виконано 28 січня 2022 року.

Враховуючи обставини, встановлені рішенням суду, компенсація за час затримки виплати компенсації за невикористану відпустку при звільненні за період з 19.07.2021 року по 28.01.2022 року становить 45375,08 грн. (134 робочих днів х 338,62 грн).

Рішення суду, в частині стягнення середньомісячного заробітку в розмірі 9988,53 грн за час затримки розрахунку та яке було постановлене до негайного виконання, виконане відповідачем шляхом безспірного списання коштів Управлінням державної казначейської служби України в Радивилівському районі Рівненської області.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд, надаючи оцінку розміруі середнього заробітку за час затримки розрахунку, яку просить стягнути позивач, приходить до висновку про непропорційнійсть і неспівмірність вказаної суми, що має надкомпенсаційний характер відповідальності роботодавця, в порівнянні із орієнтовним розміром майнових втрат позивача, в призмі недоотриманої ним при звільненні заробітної плати.

Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду, розглядаючи 26 червня 2019 року справу №761/9584/15-ц прийшла до правового висновку щодо зменшення суми відшкодування, визначеного позивачу відповідно до ст.117 КЗпП України. Зокрема в постанові зазначено, що відповідно до частини першої статті 9 Цивільного кодексу України, його положення застосовуються до врегулювання, зокрема, трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами. Таким чином, положення ЦК України мають застосовуватися субсидіарно для врегулювання трудових відносин. Враховуючи наведене та вирішуючи питання щодо можливості зменшення судом розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, Велика Палата Верховного Суду взяла до уваги, що звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач. З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду доходить висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

З урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Також в своїй постанові Велика Палата Верховного Суду зазначила, що закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Однак, відповідно ст. 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків.

Враховуючи вищенаведене, дослідивши фактичні обставини справи, зокрема розмір належної позивачу при звільненні 19.07.2021 року виплати компенсації за невикористану відпустку при звільненні у сумі 17608,24 грн., що занадто менша за суму середнього заробітку за затримку розрахунку у розмірі визначеному судом, який складає 45375,08 грн., а також приймаючи до уваги пасивну поведінку позивача щодо захисту порушеного права, а саме незвернення з відповідними вимогами протягом тривалого часу, суд приходить до висновку про очевидну неспівмірність заявленої до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача та вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам справи, визначити розмір відповідальності відповідача за прострочення належних при звільненні позивача виплат у сумі 17608,24 грн.. Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити з урахуванням розміру компенсації за невикористану відпустку та періоду затримки розрахунку.

Виведена сума, на переконання суду, відповідатиме меті відшкодування, передбаченій ст. 117 КЗпП України, яка полягає у компенсації працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, і які розумно можна було б передбачити, та ґрунтуватися на задекларованих п.6 ч 1 ст 3 ЦК України загальних засадах цивільного законодавства, як от справедливість, добросовісність та розумність.

Судом також враховується, що рішення суду, в частині стягнення середньомісячного заробітку в розмірі 9988,53 грн за час затримки розрахунку, виконане відповідачем шляхом безспірного списання коштів Управлінням державної казначейської служби України в Радивилівському районі Рівненської області. Тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягає середній заробіток за час затримки виплати компенсації за невикористану відпустку, в розмірі 7619,71 грн. (17608,24 грн - 9988,53 грн.)

Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини по справі, надані суду докази, які були досліджені в судовому засіданні, прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення середнього заробітку за час затримки виплати компенсації за невикористану відпустку при звільненні підлягають частковому задоволенню.

Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає суму, що підлягає стягненню, без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

В силу вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача має бути стягнуто витрати, пов`язані із сплатою судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 47, 83, 116, 117 КЗпП України, ст. ст. 13, 81, 141, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_2 до відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Радивилівської міської ради Дубенського району Рівненської області про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати компенсації за невикористану відпустку при звільненні - задоволити частково.

Стягнути з відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Радивилівської міської ради Дубенського району Рівненської області на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки виплати компенсації за невикористану відпустку при звільненні в розмірі 7619 (сім тисяч шістсот дев`ятнадцять) гривень 71 копійок. Вказана суму визначена без утримання прибуткового податку та обов`язкових платежів.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Радивилівської міської ради Дубенського району Рівненської області на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати, що полягають у сплаті судового збору в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Апеляційна скарга подається до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса АДРЕСА_1 .

Відповідач: Відділ освіти, культури, туризму, молоді та спорту Радивилівської міської ради Дубенського району Рівненської області, , адреса м.Радивилів вул.І.Франка, 13 Рівненської області.

Повний текст рішення виготовлено 15.08.2022 року.

Суддя В.О. Троцюк