ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1655/22 Справа № 199/530/20 Суддя у 1-й інстанції - Якименко Л. Г. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів: Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,

при секретарі Панасенко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційні скарги ОСОБА_1 та Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 22 травня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про розірвання депозитного договору та стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про розірвання депозитного договору та стягнення грошових коштів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10 травня 2011 року між ним та банком були укладені мультивалютні депозитні договори №SAMDN2524 (вклад «Мультивалютний на 12 місяців», основний рахунок № НОМЕР_1 у гривні) з процентною ставкою 14 % річних та №SAMDN2527 (вклад «Мультивалютний на 12 місяців», основний особовий рахунок № НОМЕР_2 у доларах США) з процентною ставкою 8,5 % річних.

Позивач вказував, що за депозитним договором №SAMDN2524 від 10 травня 2011 року ним було внесено 693 287,55 грн, а за депозитним договором №SAMDN2527 10 025,06 доларів США, що підтверджується відповідними квитанціями.

Також зазначав, що ним подавалися заявки на конвертацію коштів за депозитним договором №SAMDN2524, відповідно до яких 693 287,55 грн з основного рахунку № НОМЕР_1 було конвертовано у 86 559,06 доларів США, які було зараховано на рахунок № НОМЕР_2 , який є основним рахунком за договором №SAMDN2527, після чого загальна сума вкладу за депозитним мультивалютним договором №SAMDN2527 від 10 травня 2011 року, станом на 23 травня

2011 року, становила 96 584,12 доларів США.

Позивач посилався на те, що з 01 квітня 2014 року банк у односторонньому порядку припинив нараховувати проценти за вказаними депозитними договорами. Вважав, що дія мультивалютного вкладу, складовими частинами якого є два вищезазначених мультивалютних депозитних договори, неодноразово автоматично продовжувалася. При цьому, стверджував, що він неодноразово звертався до АТ КБ «ПриватБанк» із вимогами повернути належний йому вклад у сумі 96 584,12 доларів США разом із нарахованими процентами станом на день такої виплати, проте банк грошові кошти не повернув.

У зв`язку з чим, ОСОБА_1 просив суд розірвати депозитний мультивалютний договір №SAMDN2527 з основним особовим рахунком у доларах США та стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на його користь суму грошових коштів, а саме: суму банківського вкладу у валюті договору станом на 01 квітня 2014 року у розмірі 104 978, 73 доларів США; відсотки за період з 01 квітня 2014 року по день ухвалення судом рішення про розірвання зазначеного договору; 3% річних у валюті договору за порушення грошового зобов`язання у межах позовної давності за останні три роки по день ухвалення судом рішення про стягнення грошових коштів; та неустойку у межах позовної давності за останній рік по день ухвалення судом рішення про розірвання договору.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 22 травня 2020 року позов ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про розірвання депозитного договору та стягнення грошових коштів задоволено частково. Розірвано депозитний договір №SAMDN2527 з основним особовим рахунком у доларах США № НОМЕР_2 , укладений 10 травня 2011 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк». Стягнуто із АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 суми грошових коштів, а саме: суму основного боргу за банківським вкладом у валюті договору станом на 01 квітня 2014 року у розмірі 104 978, 73 доларів США; відсотки за період з 01 квітня 2014 року по 22 травня 2020 року у валюті договору 62 898, 79 доларів США; 3% річних за період із 22 травня

2017 року по 22 травня 2020 року у розмірі 9 448, 09 доларів США; неустойку (пеню) за період із 22 травня 2019 року по 22 травня 2020 року 1 000 000 грн. У задоволенні іншої частини позову відмовлено. Також вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив рішення суду змінити в частині стягнення судом пені та стягнути пеню у сумі 2 810 270,10 грн, яка відповідає розміру, утримуваних банком грошових коштів 104 978, 73 доларів США за офіційним курсом НБУ (1 дол. США = 26,7699 грн) станом на 22 травня 2020 року день ухвалення судом рішення про розірвання депозитного договору (том 1 а.с.225-228).

АТ КБ «ПриватБанк» також звернулося до суду з апеляційною скаргою та просило суд скасувати рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 22 травня 2020 року у частині задоволених позовних вимог й ухвалити нове рішення в цій частині про відмову у задоволенні позовних вимог, в іншій частині рішення залишити без змін. Стягнути з позивача на користь Відповідача сплачений судовий збір. Крім того, у випадку залишення рішення суду в силі, просило зазначити у резолютивній частині рішення, що суми коштів, які підлягають стягненню з АТ КБ «ПриватБанк» на користь Позивача, зазначені без відрахування податків та зборів, які підлягатимуть у подальшому утриманню в установленому законом порядку (том 1 а.с.237-248).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 04 листопада 2020 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення. Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 22 травня 2020 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 грудня 2021 року частково задоволено касаційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» та постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 листопада 2020 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. При цьому, Верховний Суд вказав, що при новому розгляді справи суду необхідно виокремити частину позовних вимог, які не були предметом судового розгляду у справі №760/10155/16-ц, забезпечити дотримання принципу правової визначеності та у частині позовних вимог, які раніше не були предметом розгляду у судах, об`єктивно дослідити докази, надати оцінку доказам, мотивуючи відхилення або врахування кожного доказу, перевірити розрахунки сум, які можуть підлягати стягненню.

Згідно з ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів, враховуючи рекомендації Верховного Суду, викладені у постанові від 01 грудня 2021 року, при новому розгляді даної справи, дійшла наступних висновків.

Верховний Суд, скасовуючи постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 листопада 2020 року у даній справі, наголошував, що суд апеляційної інстанції неналежним чином дослідив питання тотожності предмету і підстав позовів у справі, яка переглядається, та у справі №760/10155/16-ц, не окреслив предмет і підстави позовних вимог, які були заявлені позивачем і вирішені судом у справі №760/10155/16-ц на суму 96 584,12 доларів США, необґрунтовано відхилив доводи відповідача про закриття провадження у справі в частині вказаних вимог та дійшов передчасного висновку про залишення без змін рішення суду першої інстанції.

Водночас, Верховний Суд, звертав увагу, що заявлення позивачем у справі, яка переглядається, додаткових вимог, зокрема, про розірвання договору банківського вкладу

№ SAMDN2527 від 10 травня 2011 року, не може свідчити про наявність підстав для повторного судового розгляду спору між сторонами у частині стягнення суми вкладу у розмірі 96 584,12 доларів США за договором банківського вкладу №SAMDN2527 від 10 травня 2011 року (неповернення вкладу на вимогу вкладника), який вже вирішено судом з ухваленням рішення, що набрало законної сили.

Так, в своїй апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» посилалося на те, що спір між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення 96 584,12 доларів США за договором банківського вкладу від 10 травня 2011 року №SAMDN2527, у зв`язку із невиконанням цього договору, вирішений судами у справі №760/10155/16-ц, а тому провадження у цій справі підлягає закриттю.

Однак, колегія суддів відхиляє такі доводи скаржника, з наступних підстав.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Отже, підставою для прийняття судового рішення про закриття провадження у справі є наявність іншого рішення суду, яке набрало законної сили та яке ухвалено між тими самими сторонами, про той самий предмет та з тих самих підстав.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 26, 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі №320/9224/17 (провадження №14-225цс19) зазначено, що «згідно з пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами. Тобто, згідно з вказаним пунктом підставою для закриття провадження у справі є, зокрема, вирішення спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав шляхом ухвалення рішення, яке набрало законної сили, або постановлення ухвали про закриття провадження у справі».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі №761/7978/15-ц (провадження №14-58цс18) зазначено, що «необхідність застосування пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України зумовлена, по-перше, неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову, та, по-друге, властивістю судового рішення, що набрало законної сили (стаття 223 ЦПК України). За змістом наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. У матеріальному розумінні предмет позову - це річ, щодо якої виник спір».

Суд закриває провадження у справі, якщо в позовах, які розглядаються судами, одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто, коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Тобто, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав, передбачених пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України для закриття провадження у справі, апеляційний суд встановив, що підстави, якими ОСОБА_1 обґрунтував своє звернення до суду в червні 2016 року та у січні 2020 року, не є тотожними, що, відповідно, не перешкоджає йому повторно звернутися до суду за вирішенням спору щодо розірвання спірного депозитного договору та стягнення грошових коштів.

При цьому, апеляційний суд встановив такі обставини.

У червні 2016 року ОСОБА_1 звертався з позовом до суду, в якому просив стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на його користь банківський вклад та проценти за ним в сумі 96 584,12 доларів США, що еквівалентно 2 423 295,57 грн та 30 918,08 євро, що еквівалентно 866 942, 96 грн, 3% річних у сумі 6 453,94 доларів США, що еквівалентно 161 929,35 грн, та 2 066,01 євро, що еквівалентно 57 930,92 грн, пеню в сумі 9 658,40 доларів США, що еквівалентно 242 329,26 грн, та 3 091,80 євро, що еквівалентно 86 694,07 грн.

Підставою заявлених позовних вимог ОСОБА_1 зазначив невиконання банком зобов`язань за договорами договору банківського вкладу №SAMDN2527 (4) від 10 травня 2011 року та №SAMDN073 від 22 лютого 2013 року.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 29 липня 2019 року у справі №760/10155/16-ц позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 суму коштів за договором №SAMDN073 банківського вкладу (депозиту) від 22 лютого 2013 року, а саме суму вкладу в розмірі 28 564,10 євро та відсотків за договором №SAMDN073 банківського кладу (депозиту) від 22 лютого 2013 року в розмірі 2 285,12 євро, що еквівалентно 865 012,13 грн, 3% річних в розмірі 57 730,71 грн та пеню в розмірі 80 093,74 грн. У задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення суми вкладу за договором банківського вкладу №SAMDN2527 від 10 травня 2011 року у розмірі 96 584,12 доларів США, а також 3% річних та пені за цим договором відмовлено у зв`язку із необґрунтованістю.

Постановою Київського апеляційного суду від 12 листопада 2019 року у справі №760/10155/16-ц апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишено без задоволення. Апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково. Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 29 липня 2019 року у частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» відсотків за договором №SAMDN073 від 22 лютого 2013 року за період з 23 лютого 2014 року по 15 березня 2014 року скасовано та ухвалено у цій частині нове судове рішення. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 відсотки за договором №SAMDN073 від 22 лютого 2013 року за період з 23 лютого 2014 року по 15 березня 2014 року у розмірі 65,74 євро. Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 29 липня 2019 року у частині стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 3% річних у розмірі 57 730,71 грн змінено, зменшено суму стягнутих 3 % річних з 57 730,71 грн до 57 639,86 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі №760/10155/16-ц касаційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення. Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 29 липня 2019 року у незміненій частині та постанову Київського апеляційного суду від 12 листопада 2019 року залишено без змін.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» коштів за договором банківського вкладу №SAMDN2527 від 10 травня 2011 року, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності правовідносин між сторонами, а саме укладення спірного договору №SAMDN2527 від 10 травня 2011 року та внесення на відповідний депозитний рахунок відповідача грошових коштів в сумі 96 584,12 доларів США.

ОСОБА_1 не скористався своїм правом та не оскаржував судові рішення у справі №760/10155/16-ц у касаційному порядку.

Обґрунтовуючи свій позов у цій справі, ОСОБА_1 посилався на те, що 10 травня 2011 року між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір №SAMDN2527 банківського вкладу (вклад «Мультивалютний на 12 місяців»), з відсотковою ставкою 14% річних гривні, 8,5% річних у доларах США.

На виконання вказаного договору позивач вніс у касу банку 693 287,55 грн та 10 025,06 доларів США на строк 12 місяців по 10 травня 2012 року включно.

Відповідно до заяв на конвертацію коштів з 11 по 23 травня 2011 року було конвертовано 693 287,55 грн у 86 559,06 доларів США, які зараховано на базовий рахунок № НОМЕР_2 . Загальна сума вкладу за договором №SAMDN2527 у доларах США склала 96 584,12 доларів США.

На підтвердження своїх вимог позивач надав:

копію договору №SAMDN2524 від 10 травня 2011 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк», із сумою вкладу у гривні 693 287,55 грн, строком 12 місяців, зі сплатою 14% річних та із сумою вкладу у доларах США 10025,06 доларів США, строком 12 місяців, зі сплатою 8,5 % річних;

копію договору №SAMDN2524 від 22 лютого 2013 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк», із сумою вкладу у доларах США у розмірі 96 584,12 доларів США, строком 12 місяців, зі сплатою 9,75 % річних;

банківську виписку №6558528 від 31 липня 2014 року по особовому рахунку (основна карта) № НОМЕР_2 за період з 10 травня 2011 року

по 31 травня 2014 року;

квитанцію №292814103 від 10 травня 2011 року про внесення

10 025,06 доларів США на рахунок № НОМЕР_2 ;

квитанцію №292813237 від 10 травня 2011 року про внесення 693 287,55 грн на рахунок № НОМЕР_1 .

У наданому Національним банком України «Звіті про концентрацію ризиків за пасивними операціями банку» (форма №625) ПАТ КБ «ПриватБанк» станом на 01 квітня 2014 року міститься інформація про усі діючі, станом на 01 квітня 2014 року, договори, які укладені з ОСОБА_1 . Згідно вказаного звіту загальна сума зобов`язань банку складає 1 049 778,73 дол. США.

З 2014 року ОСОБА_1 звертався до АТ КБ «ПриватБанк» з вимогами повернути належний йому вклад за мультивалютним договором, до складу якого входили депозитні договори: №SAMDN2524 та №SAMDN2527.

З метою повного, всебічного, об`єктивного розгляду даної справи та дослідження питання тотожності предмету і підстав позовів у справі, яка переглядається, та у справі №760/10155/16-ц, ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 30 березня 2022 року задоволено клопотання представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 про витребування доказів та витребувано у АТ КБ «ПриватБанк» належним чином засвідчену копію електронної банківської виписки у формі «Витягу з електронного додатку «Приложение 1(Реестр кредиторов) к договору перевода долга №б.н. от 17.11.2014 года» відносно кредитора ОСОБА_1 .

На виконання вимог ухвали апеляційного суду про витребування доказів, АТ КБ «ПриватБанк» надало наступні документи (том 2 а.с. 241-253):

1. Засвідчену копію договору про переведення боргу б/н від 17 листопада 2014 року;

2. Засвідчену копію додаткової угоди від 18 листопада 2014 року до Договору про переведення боргу б/н від 17 листопада 2014 року;

3. Роздруківка з сайту Приватбанк (новина від 30 січня 2015 року) за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

4. Роздруківка (витяг) з Умов та правил надання банківських послуг в редакції від 01 червня 2014 року, які розміщені на офіційному сайті Банку https://privatbank.ua стор.1, стор.44, стор.45 Умов;

5. Витяг з електронного додатку «Приложение 1 (Реестр Кредиторов) к договору перевода долга №б.н от 17.11.2014» від 04 травня 2022 року;

6. Довідка відносно перерахування на рахунки ТОВ «Фінілон» грошових коштів ОСОБА_1 від 04 травня 2022 року.

Відповідно до положень п.2 ч.1 ст.268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу вкладника до банку (фінансової установи) про видачу вкладу, а тому вкладник банку у якого з часом з`явиться можливість надати суду чи витребувати через суд нові докази, які раніше в силу об`єктивних причин не надавалися суду під час розгляду його попереднього позову має право звернутися до суду з новим нетотожним позовом.

Так, позивачем до своєї позовної заяви у цій справі було додано оригінали квитанцій, відсутність яких була підставою для відмови у задоволенні його попереднього позову за недоведеністю. При цьому, суд витребував новий належний доказ укладення спірного банківського договору та доказ розміру залишку коштів за спірним банківським договором у формі електронної банківської виписки НБУ від 25 лютого 2020 року з інформацією станом на останню дату 01 квітня 2014 року, після якої відповідач протиправно перестав звітувати до НБУ щодо вкладників, зокрема ОСОБА_1 , яка засвідчена мокрою печаткою НБУ та підписом начальника управління правового забезпечення діяльності НБУ, що є іншим документом, який відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) й звичаями ділового обороту та, відповідно до положень ч.1 ст.1059 ЦК України, є доказом дотримання письмової форми договору банківського вкладу.

Отже, вирішуючи даний спір, суд не робитиме повторно висновків по суті чи ставити під сумнів висновки суду, зроблені при вирішенні аналогічних питань в іншій справі, що виключає порушення принципу верховенства права, зокрема, принципу правової певності та остаточності судового рішення.

У зв`язку з цим, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав, передбачених пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України, для закриття провадження у справі, адже підстави позовних вимог ОСОБА_1 , заявлені у цій справі та у справі №760/10155/16-ц, не є тотожними, оскільки на підтвердження обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, надано суду нові належні та допустимі докази.

Таким чином, доводи апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» щодо закриття провадження у цій справі, оскільки набрало законної сили рішення у справі №760/10155/16-ц, постановлене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, не заслуговують на увагу у зв`язку з тим, що позови вважаються тотожними тоді, коли в них співпадають сторони, предмет і підстави. У разі зміни хоча б одного з цих елементів позови не можна вважати тотожними, що позбавляє суд права закрити провадження у справі.

Між тим, вирішуючи даний спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що позивач надав належні та допустимі докази на підтвердження тієї обставини, що ним за укладеними сторонами депозитними договорами було перераховано грошові кошти у розмірі 96 584,12 доларів США, що підтверджується оригіналами квитанцій та заяв про конвертацію грошових коштів з процентами.

Районний суд встановив, що станом на 01 квітня 2014 року сума вкладу у валюті договору складала 104 978,73 доларів США, що підтверджується відповіддю Національного банку України у формі витягу зі «Звіту про концентрацію ризиків за пасивними операціями банку» (Форма №625).

Також суд першої інстанції виходив із того, що відповідач не надав доказів на підтвердження того, що вищевказані грошові кошти були виплачені ОСОБА_1 .

Стягуючи 3% річних, суд, посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц (провадження №14-44цс18), зазначив, що 3% річних, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, повинні нараховуватися до дня ухвалення судового рішення.

Крім того, районний суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення неустойки, згідно частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а також її зменшення на підставі частини третьої статті 551 ЦК України, взявши до уваги висновки Верховного Суду у подібних правовідносинах, викладені, зокрема, у постановах Великої палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року по справі

№761/26293/16-ц, від 21 серпня 2019 року по справі №727/9352/17; від 20 грудня 2019 року по справі №757/70995/17-ц, та постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року по справі №761/24461/15-ц, від 01 жовтня 2018 року по справі №761/42169/16-ц, від 05 грудня 2018 року по справі №369/8423/16-ц.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно зі ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами, а ст.525 ЦК України, передбачено недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання.

Відповідно до положень ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (ст.633 цього Кодексу).

За приписами ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

У відповідності до ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно зі ст.ст.525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.611 ЦК України, в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до положень ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 16 січня 2019 року по цивільній справі №373/2054/16-ц (провадження №14-44цс18) дійшла висновку, що 3% річних (ч.2 ст.625 ЦК України) за невчасне виконання грошового зобов`язання теж повинні нараховуватися до дня ухвалення судом рішення.

Як вбачається з матеріалів справи та установлено судом першої інстанції, між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено мультивалютний договір №SAMDN2527 з істотними умовами відповідно до типових публічних договорів приєднання ПАТ КБ «ПриватБанк» (АТ КБ «ПриватБанк») типу «вклад Мультивалютний» на умовах, визначених «Умовами та Правилами надання банківських послуг» ПАТ КБ «ПриватБанк», а саме: ОСОБА_1 10 травня 2011 року в ПАТ КБ «Приватбанк» у рамках одного Мультивалютного вкладу були укладені два депозитні мультивалютні договори №SAMDN2524 (Вклад «Мультивалютний на 12 міс.», оригінал якого було оглянуто у судовому засіданні в суді першої інстанції) та №SAMDN2527 (Вклад «Мультивалютний на 12 міс.», оригінал якого у позивача відсутній, але факт укладення якого підтверджено Національним банком України у «Звіті про концентрацію ризиків за пасивними операціями банку» (форма №625) (том 1 а.с.70), а також банківською випискою №6558528 від 31 липня 2014 року по особовому рахунку (основна карта) № НОМЕР_2 за депозитним договором №SAMDN2527 період з 10 травня 2011 року по 31 липня 2014 року (том 1 а.с.29-31)).

За депозитним договором №SAMDN2524 від 10 травня 2011 року ОСОБА_1 10 травня 2011 року було внесено 693287,55 грн на рахунок №1858 (том 1 а.с.18).

За депозитним договором №SAMDN2527 від 10 травня 2011 року позивачем ОСОБА_1 10 травня 2011 року внесено 10025,06 доларів США на рахунок № НОМЕР_2 (том 1 а.с.17).

Зазначені обставини підтверджуються квитанцією №292814103 Тr.№САGRAGR 18248 від 10 травня 2011 року про внесення 10025,06 доларів США на рахунок № НОМЕР_2 та квитанцією №292813237 Тг.№САGRAGR18140 від 10 травня 2011 року про внесення 693287,55 грн на рахунок № НОМЕР_1 за Договором №SAMDN2524, оригінали яких були оглянуті судом першої інстанції під час судового засідання.

Позивачем 11 травня 2011 року, 13 травня 2011 року, 17 травня 2011 року, 19 травня 2011 року та 23 травня 2011 року подавалися заявки на конвертацію коштів за депозитним договором №SAMDN2524, відповідно до яких 693287,55 грн з основного рахунку № НОМЕР_1 було конвертовано у 86559,06 доларів США, які було зараховано на рахунок № НОМЕР_2 , який є основним рахунком за договором №SAMDN2527, після чого загальна сума вкладу за депозитним мультивалютним договором №SAMDN2527 від 10 травня 2011 року, станом на 23 травня 2011 року, складала 96584,12 доларів США.

Вказані обставини, крім оригіналів квитанцій та оригіналу договору №SAMDN2524 від 10 травня 2011 року (з урахуванням зміни дат при його пролонгації), також підтверджуються роздруківкою електронної банківської виписки по рахунку (основна карта у доларах США) № НОМЕР_2 за період з 10 травня 2011 року по 14 липня 2014 року. Із наданої банком виписки вбачається, що розмір належних позивачу грошових коштів є незмінним (96584,12 доларів США: з 01 квітня 2014 року та станом на 31 липня 2014 року він не змінився), чим підтверджується у свою чергу, що відповідач в односторонньому порядку з 01 квітня 2014 року припинив нараховувати проценти.

При оцінці судом роздруківки електронної банківської виписки по доларовому рахунку (основна карта) № НОМЕР_2 від 31 липня 2014 року суд першої інстанції врахував, що вона має силу оригіналу відповідно до положень п.1.1.3.2.29.1 «Умов та Правил надання банківських послуг» ПАТ КБ «ПриватБанк», у якому зазначено наступне: «Банк має право надавати Клієнтам довідки, виписки та інші документи, які не є договорами, у електронному вигляді, підписаними шляхом використання факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису (в т.ч. електронно-цифрового підпису) мають юридичну силу і без мокрої печатки банку».

У наданому Національним банком України «Звіті про концентрацію ризиків за пасивними операціями банку» (форма №625) ПАТ КБ «ПриватБанк» станом на 01 квітня 2014 року, міститься детальна інформація про усі діючі станом на 01 квітня 2014 року договори, які укладені з ОСОБА_1 . При дослідженні та оцінці зазначеного Звіту (том 1 а.с.70) районний суд врахував «Пояснення щодо заповнення форми №625 Звіт про концентрацію ризиків банків за пасивними операціями банку», що містяться у Постанові Правління Національного банку України від 19 березня 2003 року, якою затверджено «Правила організації статистичної звітності, що подається до Національного банку України».

У вказаному Звіті (Форма №625) усі суми зобов`язання банку перед ОСОБА_1 визначені у національній валюті, при переведенні зобов`язання за депозитним договором у доларах США необхідно застосовувати курс НБУ станом на останній день перед поданням Звіту (31 березня 2014 року згідно курсу НБУ 1 долар США = 10,9546 грн).

У зазначеному Звіті (Форма №625) вказані: повні номери депозитних договорів (колонка №9); черговий строк дії депозитних договорів під час їх пролонгації (дата виникнення зобов`язань та дата кінцевого погашення зобов`язань - колонки №10,11); валюта договорів (колонка №12); процентна ставка по кожному з депозитних договорів (колонка №13); балансова вартість зобов`язання - основна сума (колонка №15) - це розмір належних позивачу грошових коштів разом з нарахованими процентами станом на повний місяць дії кожного з депозитних договорів, що припадає на березень місяць 2014 року; балансова вартість зобов`язання - нараховані витрати (колонка №17) - це розмір належних позивачу грошових коштів разом з донарахованими процентами за кількість днів, що минули від дати завершення повного місяця дії кожного з депозитних договорів, що припав на березень місяць 2014 року, до дня подання Звіту станом на 01 квітня 2014 року; загальна сума зобов`язання (колонка №18) вона є сумою колонок №15 та №17 - це розмір належних позивачу грошових коштів разом з нарахованими та донарахованими процентами станом на 01 квітня 2014 року - день подання відповідачем Звіту (Форми №625) до НБУ.

Згідно відповіді Національного банку України №18-0005/9933/БГ від 25 лютого 2020 року (том 1 а.с.69) за підписом Начальника управління правового забезпечення діяльності Національного банку України з належним чином засвідченим «Звітом про концентрацію ризиків за пасивними операціями банку» (форма №625) ПАТ КБ «ПриватБанк» станом на 01 квітня 2014 року у частині, що стосується контрагента ОСОБА_1 встановлено, що це останній Звіт відповідача та після 01 квітня 2014 року відповідач перестав надавати відповідні звіти до Національного банку України, тоді як відповідно до Постанови НБУ від 19 березня 2003 року №124 усі банки України до 01 березня 2016 року повинні були надавати «Звіт про концентрацію ризиків за пасивними операціями банку» (форма №625).

Окрім цього, вказаною відповіддю підтверджується факт укладення ОСОБА_1 із ПАТ КБ «ПриватБанк» депозитного договору №SAMDN2527 від 10 травня 2011 року (станом на 01 квітня 2014 року він знаходився на другій автоматичній пролонгації (з 10 травня 2013 року по 10 травня 2014 року) та факт внесення ним відповідних грошових коштів за даним договором, а також нарахування відповідачем процентів по зазначеному договору.

Так, у наданій суду НБУ довідці про розмір належних позивачу грошових коштів у формі витягу зі «Звіту про концентрацію ризиків за пасивними операціями банку» (Форма №625 станом на 01 квітня 2014 року) містяться вичерпні відомості по договору позивача №SAMDN2527 від 10 травня 2011 року, необхідні та достатні для підготовки розрахунку, а саме: у колонці №3 «Звіту про концентрацію ризиків за пасивними операціями банку» (Форма №625) від 01 квітня 2014 року в графі «(код) номер контрагента/інсайдера банку» зазначений ідентифікаційний номер ОСОБА_1 - « НОМЕР_3 »; у колонці №9 Звіту зазначений номер «SAMDN2527», укладеного ОСОБА_1 із ПАТ КБ «ПриватБанк» депозитного договору; у колонці №10 Звіту зазначена дата «10 травня 2013 року» виникнення чергового «основного зобов`язання» із врахуванням чергової автоматичної пролонгації договору SAMDN2527 від 10 травня 2011 року; у колонці №11 Звіту зазначена дата «10 травня 2014 року» - це «дата кінцевого погашення зобов`язань» вона ж є датою закінчення чергової автоматичної пролонгації договору, із настанням якої знову розпочинається наступна автоматична пролонгація, а саме: із дня укладення договору 10 травня 2011 року по 10 травня 2012 року завершився його основний 12 місячний термін дії; потім із 10 травня 2012 року по 10 травня 2013 року розпочалася перша автоматична пролонгація дії зазначеного договору; із 10 травня 2013 року по 10 травня 2014 року (станом на час складання Звіту від 01 квітня 2014 року) зазначений депозитний договір перебував уже на другій автоматичній пролонгації; потім відбулася наступна пролонгація і т.д. до часу розірвання у судовому порядку зазначеного договору; у колонці №12 Звіту зазначений код валюти договору «840» - долар США; у колонці №13 Звіту зазначена процентна ставка «9,75», яка діяла під час чергової автоматичної пролонгації договору із 10 травня 2013 року по 10 травня 2014 року, до якого ввійшла дата 01 квітня 2014 року складання вищезазначеного Звіту до НБУ (Форми №625); у колонці №15 Звіту зазначена «балансова вартість зобов`язання (основна сума)» у національній валюті у тисячах гривень це розмір належних позивачу грошових коштів разом із нарахованими процентами за даним договором, який станом на березень місяць 2014 року він складає «1058 тис. грн» у національній валюті, що у валюті договору код валюти «840» з урахуванням офіційного курсу НБУ станом на 31 березня 2014 року (1$=10,9546 грн) становить 96580,43 доларів США; у колонці №17 зазначена «балансова вартість зобов`язання нараховані витрати» - це проценти, які банк повинен сплатити з дати виникнення «основного зобов`язання» (колонка 10) станом на дату (колонка 11) «92 тис. грн», що у валюті договору складає 8398,30 доларів США; у колонці №18 Звіту зазначена «загальна сума зобов`язань банку» - це сума колонок №15 та №17 (сума вкладу після пролонгації та нараховані банком проценти за відповідний період) вона складає 1150 тис.грн, що у валюті договору складає 115000 грн: 10,9546 (курс долара США НБУ станом на 31 березня 2014 року останній день, який включався у розрахунок Форми №625 НБУ станом на 01 квітня 2014 року)= 104 978,73 доларів США.

Із офіційного сайту АТ КБ «ПриватБанк» https://privatbank.ua/terms з тексту «Умови та правила надання банківських послуг (далі - Умови та Правила та/або Договір)», чинних станом на 01 квітня 2014 року (час чергової автоматичної пролонгації договору, підтвердженої суду Національним банком України у Формі №625 станом на 01 квітня 2014 року), вбачається наступне:

1.1.1.64. Оферта Банку публічна пропозиція Банку необмеженій кількості осіб розмістити вклад у Банку на встановлених Банком умовах, які є істотними умовами депозиту (сума, строк депозиту, процентна ставка розміщення). Оферта розміщається Банком на офіційному сайті Банку (постійно доступному для ознайомлення).

1.1.1.64. Офіційний сайт Банку офіційно зареєстрований за ПАТ КБ «ПриватБанк» сайт у мережі Інтернет, www.privatbank.ua.

2.2.2.3.6. Вклад Мультивалютний.

2.2.3.6.1. Нарахування відсотків по вкладу починається з дня, наступного за днем надходження грошових коштів у Банк, і проводиться на суму коштів на кожному базовому рахунку за кожен календарний день розміщення грошових коштів у Банку виходячи з фактичної кількості днів у році. Відсотки нараховуються за ставками, зазначеними у Заяві. День повернення вкладу в період розрахунку процентів не входить.

2.2.3.6.2. У будь-який робочий для банку день протягом терміну вкладу (але не раніше 7 банківських робочих днів з дати оформлення договору) Клієнт має можливість всю або частину суми вкладу проконвертувати в одну з доступних на день конвертації валют. Кількість операцій конвертації коштів у рамках даного договору не обмежена. Сума коштів для конвертації в іншу валюту не повинна бути менше встановленої Тарифами Банку.

2.2.3.6.3. Конвертація проводиться на підставі заявки клієнта, представленої в письмовому вигляді у відділенні Банку. Сторони погодилися, що розпорядження Клієнта про конвертацію коштів, що надійшла за телефоном клієнтської підтримки (0562) 390000 або 3700, за умови здійснення Банком стандартної процедури верифікації Клієнта, встановленої правилами міжнародних платіжних систем, прирівнюється до письмового розпорядження Клієнта. Конвертація коштів здійснюється за курсом банку, що діють на момент конвертації.

2.2.3.6.4. У разі, якщо конвертація коштів здійснюється після 17-00, конвертація і зарахування коштів на рахунок можуть бути зроблені наступним операційним днем Банку. У разі, якщо конвертація коштів здійснюється у вихідний або святковий день, конвертація і зарахування коштів на рахунок здійснюється поточним операційним днем Банку.

2.2.3.6.5. Всі рухи за вкладом, із зазначенням курсу конвертації і суми угоди вказуються у виписці по вкладу, а в разі подання Заявки на конвертацію коштів у відділенні Банку, додатково фіксуються в Заявці Клієнта.

2.2.3.6.6. При конвертації суми коштів, нараховані відсотки не конвертуються і на новий рахунок не переносяться.

1.1.3.2.28. При укладанні Договору Банком може бути використано факсимільне відтворення підпису особи, уповноваженої підписувати такі договори, а також відтворення відбитка печатки технічними друкованими засобами.

1.1.3.2.29. Банк має право проставляти на документах печатку шляхом використання технічних друкованих пристроїв, що дозволяють перетворювати і роздруковувати електронний зразок відбитка механічної печатки в зображення його на папері.

2.2.1.9. Процедура автоматичного продовження вкладів. Дана процедура застосовується для всіх вкладів за винятком вкладів, зазначених у п.2.2.1.10

2.2.1.9.1. У разі, якщо після закінчення терміну вкладу Клієнт не заявив Банку про відмову від продовження терміну вкладу, і Банк не заперечує проти продовження вкладу на новий термін, вклад автоматично вважається продовженим ще на один термін, зазначений у Заяві термін вкладу продовжується неодноразово без явки Клієнта в Банк. При цьому числення нового терміну вкладу починається з дня, наступного за датою закінчення попереднього терміну вкладу. У тому випадку, якщо Банк заперечує проти продовження вкладу, він письмово або через sms повідомляє про це Клієнта за реквізитами, вказаними в клієнтській базі ПриватБанку, не пізніше ніж за 2 календарних дні до закінчення терміну вкладу. При оформленні депозитів за допомогою систем дистанційного банківського обслуговування, у випадку, якщо після закінчення терміну вкладу Клієнт не подав дистанційне розпорядження Банку про закриття вкладу, вклад автоматично вважається продовженим ще на один термін, зазначений у дистанційному розпорядженні на відкриття депозиту. Термін вкладу продовжується неодноразово без подачі Клієнтом дистанційного розпорядження про закриття вкладу. При цьому, обчислення нового терміну вкладу починається з дня, наступного за датою закінчення попереднього терміну вкладу.

2.2.1.9.2. При продовженні терміну вкладу розрахунок відсотків на кожний новий термін вкладу здійснюється за процентною ставкою, що діє в Банку для депозитних вкладів даного найменування та строку на день закінчення попереднього терміну вкладу, без укладення додаткових угод до цього договору. Наступне продовження вкладу здійснюється в такому ж порядку.

2.2.1.10. Процедура автоматичного продовження вкладів «Стандарт» і «Депозит плюс» в іноземній валюті (долар США і євро) терміном 366/367 днів з мінімальним терміном 366/367 днів.

2.2.1.22. Угода про розміщення вкладу набирає чинності з дня підписання Заяви і припиняється з виплатою Клієнту всієї суми вкладу разом з процентами, що належать відповідно до умов вкладу. При оформленні депозитів за допомогою систем дистанційного банківського обслуговування, ця угода набирає чинності з дня подачі дистанційного розпорядження (заявки) на відкриття депозитного рахунку. Дія угоди припиняється з виплатою Вкладнику всієї суми вкладу разом з процентами, що належать відповідно до умов цієї угоди.

2.8.1.12. Банк зобов`язується:

2.8.1.12.3. Забезпечувати схоронність коштів клієнта.

В матеріалах справи міститься відповідь на адвокатський запит ведучого персонального банкіра ПАТ КБ «ПриватБанк» з 30 травня 2008 року по 02 листопада 2010 року (з 02 листопада 2010 року по 13 грудня 2013 року переведена на посаду Керівника Центру відділенням VIP обслуговування ПАТ КБ «ПриватБанк») ОСОБА_4 (том 1 а.с.84), яка від імені ПАТ КБ «ПриватБанк» укладала та підписувала депозитні договори із ОСОБА_1 . Також представником позивача суду було надано засвідчену копію її трудової книжки з відповідними записами (том 1 а.с.25). Зазначені докази не були спростовані представником АТ КБ «ПриватБанк» у ході судового розгляду справи в суді першої інстанції.

У вищезазначеній відповіді адвокату Сердюк Ю.О. (судом було перевірено відомості щодо зазначеного адвоката в Реєстрі адвокатів України свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №2054, видане 21 грудня 2016 року Радою адвокатів Харківської області) Акиф`єва І.Є., зокрема, зазначає наступне мовою оригіналу: «Должна пояснить, что договора №SAMDN2524 и №SAMDN2527 открыты в рамках одного Мультивалютного вклада, основным преимуществом которого являлось право клиента окрыть одновременно три счета в доларах США, евро, гривна с правом неограниченное количество раз конвертировать денежные средства по курсу ПАО КБ «ПриватБанк» на момент подачи клиентом заявления о намерении перечислить валюту между счетами вклада, но не более одного объема денежных средств первоначально внесенных на счета Договоров Мультивалютного вклада».

Можливість та порядок конвертації коштів за мультивалютним рахунком ОСОБА_1 також підтверджуються «Умовами та правилами надання банківських послуг» ПАТ КБ «ПриватБанк», зокрема, згідно п.2.2.3.6.3. конвертація проводиться на підставі заявки клієнта, представленої в письмовому вигляді у відділенні Банку.

Порівнюючи банківську виписку №6558528 від 31 липня 2014 року по особовому рахунку (основна карта) № НОМЕР_2 з відповіддю Національного банку України, суд звертає увагу на те, що з 01 квітня 2014 року та по 31 липня 2014 року сума банківського вкладу ОСОБА_1 не змінилася, тобто, Банк в односторонньому порядку в порушення положень п.2.2.1.9.1 та п.2.2.1.9.2 «Умов та правил надання банківських послуг» ПАТ КБ «ПриватБанк» припинив нараховувати проценти за діючим депозитним договором №SAMDN2527, пролонгація якого ПАТ КБ «ПриватБанк» підтверджена датами у колонках №№10, 11 Звіту (Форма №625) НБУ.

Із 2014 року позивач звертався до АТ КБ «ПриватБанк» з вимогами повернути належний йому вклад за Мультивалютним договором, до складу якого входили депозитні договори: №SAMDN2524 та №SAMDN2527 (том 1 а.с.12-13), але відповідач добровільно відмовився розривати зазначені договори на умовах самих договорів, відповідно до положень власних «Умов та правил надання банківських послуг».

Разом з тим, самі по собі звернення позивача до ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявами про повернення йому коштів не свідчать про добровільне розірвання сторонами вищезазначеного депозитного договору, адже таке звернення є необхідною, але не достатньою умовою розірвання договору.

Із урахуванням положень п.2.2.1.9.1 та п.2.2.1.22 та п.2.2.1.9.2 «Умов та правил надання банківських послуг» ПАТ КБ «ПриватБанк», депозитний договір ОСОБА_1 є діючим, а тому відповідно до положень ч.2 ст.653 ЦК України по ньому повинні нараховуватися проценти за ставками АТ КБ «ПриватБанк» для відповідного типу публічних договорів, а не за договорами типу «До запиту» та «На вимогу» із нарахуванням 1% річних та відповідно 0,01%, на що помилково вказува у своєму відзиві та апеляційній скарзі відповідач.

Вказана правова позиція підтверджується практикою Верховного Суду, зокрема, постановою від 26 грудня 2019 року по цивільній справі №201/202/16-ц, провадження №61-3879св18.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача сум за Депозитним договором №SAMDN2527 із основним особовим рахунком у доларах США № НОМЕР_2 , на який, станом на 23 травня 2011 року, було перераховано 96584,12 доларів США, що підтверджується оригіналами квитанцій та заяв про конвертацію грошових коштів, та з процентами, станом на 01 квітня 2014 року, сума вкладу у валюті договору складала 104978,73 доларів США, що підтверджується відповіддю Національного банку України у формі витягу зі «Звіту про концентрацію ризиків за пасивними операціями банку» (Форма №625) станом на 01 квітня 2014 року, порядковий номер договору SAMDN2527 у Звіті №6, колонка №18 із загальним розміром зобов`язань, в якій зазначено загальний розмір зобов`язання у національній валюті 1150 тис. грн, що у валюті договору станом на 01 квітня 2013 року складає 104 978,73 доларів США.

Водночас, відповідач жодного доказу на спростування зазначеного вище чи будь-яких належних та допустимих доказів того, що вищевказані грошові кошти були виплачені ОСОБА_1 , не надав ні до суду першої, ні до апеляційної інстанції, тоді як витребувані апеляційним судом докази підтверджують правомірність позовних вимог заявлених ОСОБА_1 .

Також колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції щодо стягнення 3% річних, оскільки Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 16 січня 2019 року по цивільній справі №373/2054/16-ц (провадження №14-44цс18) зазначала, що 3% річних (ч.2 ст.625 ЦК України) за невчасне виконання грошового зобов`язання повинні нараховуватися до дня ухвалення судом рішення, а саме: «Отже, 3% річних розраховуються з урахуванням боргу у розмірі 13000,00 доларів США, помноженого на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання, а саме з 01 лютого 2016 року до дня ухвалення судового рішення (у даному випадку постанови Великої Палати Верховного Суду), що становить 1081 день, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Тобто, 13000,00 доларів США х 1081 день х 3 : 100 : 365 = 1 155,04 доларів США.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про стягнення неустойки на підставі ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», а також її зменшення на підставі ч.3 ст.551 ЦК України, що відповідає судовій практиці Верховного Суду по аналогічних спорах, а саме правовим висновкам, викладеним, зокрема, у постанові ВП ВС від 20 березня 2019 року по справі №761/26293/16-ц, у постанові ВП ВС від 21 серпня 2019 року по цивільній справі №727/9352/17; у постанові ВС від 20 березня 2019 року по справі №761/24461/15-ц, у постанові ВС від 01 жовтня 2018 року по справі №761/42169/16-ц, у постанові ВС від 05 грудня 2018 року по справі №369/8423/16-ц.

При цьому, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо неправильного застосування судом першої інстанції норм ч.3 ст.551 ЦК України, з огляду на таке.

Чинним законодавством України не визначено до якої конкретно суми суд може зменшувати розмір пені.

Верховний Суд в постанові від 16 жовтня 2019 року у справі №910/1828/19 про стягнення з банку пені зазначив наступну правову позицію: «При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. Отже, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду».

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2020 року по аналогічній цивільній справі №757/56287/18-ц (провадження №61-1581св20) щодо визначення бази для нарахування неустойки (пені) за неповернення АТ КБ «ПриватБанк» депозитів зазначив наступне: «У зв`язку з цим висновок судів про те, що вартість послуги за договором банківського вкладу - це лише розмір процентів, які банк має сплатити за користування коштами вкладника, не відповідає вимогам наведених вище норм законодавства, а також п.17 ч.1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів», яким визначено, що послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага. Таким благом є видача (повернення) вкладнику його коштів.

Тлумачення частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» дає підстави зробити висновок, що нарахування пені має відбуватися на всю суму утримуваних банком коштів за кожен день з моменту звернення клієнта з вимогою про видачу коштів до дня фактичної видачі.

Оскільки пеня є неустойкою і має штрафний, а не компенсаційний характер, вона не входить до складу зобов`язання, її сплата та розмір визначені Законом України «Про захист прав споживачів» за неналежне надання виконавцем банківських послуг споживачеві, тому нарахування та стягнення такої пені має бути здійснене в національній валюті України».

Дослідивши матеріали справи, а також враховуючи наведені норми закону, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, оскільки суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, встановив, що відповідач не виконав свої зобов`язання за договорами та не повернув позивачу суму вкладу, внаслідок чого виникла заборгованість, яка підлягає стягненню з банку.

Посилання АТ КБ «ПриватБанк» в апеляційній скарзі на неправомірність прийняття судом першої інстанції відомостей від НБУ, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки постановою Верховного Суду від 26 грудня 2019 року по аналогічній цивільній справі №201/202/16-ц (касаційне провадження №61-3879св18) було залишено без змін рішення судів обох інстанцій, у яких факт укладення депозитних договорів підтвердив Національний банк України, надавши суду відповідний «Звіт про концентрацію ризиків за пасивними операціями банку». При цьому, у постанові Верховного Суду від 05 грудня 2018 року по аналогічній цивільній справі №201/10374/14-ц (провадження №61-12093св18) та постанові Верховного Суду від 05 грудня 2018 року по аналогічній цивільній справі №201/13102/14-ц (провадження №61-16248св18) факт укладення депозитних договорів теж було підтверджено Формою №625 НБУ.

Окрім того, позивачем до відповіді НБУ (Форма №625) також було надано суду банківську виписку, яка у свою чергу теж підтверджує факт укладання спірних договорів та внесення відповідних коштів, що відповідає висновкам Верховного Суду у постановах від 29 квітня 2020 року по справі №761/34628/15-ц (провадження №61-4828 св19) та від 07 квітня 2020 №316/265/17 (провадження №61-20111св19).

Посилання АТ КБ «ПриватБанк» в апеляційній скарзі на договір №SAMDN2524 від 10 травня 2011 року (валюта гривня), який був розірваний 14 травня 2012 року й баланс по депозиту складає «00,00», колегія суддів вважає неспроможними, оскільки зазначений договір не має відношення до даної справи, адже судом розглядається договір №SAMDN2527 від 10 травня 2011 року (валюта долар США).

Водночас, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що згідно висновку Верховного суду, викладеного у постанові від 07 лютого 2019 року по справі №201/7316/16-ц (провадження №61-10611св18), Банк є професійним учасником ринку надання банківських послуг, у зв`язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання правил та процедур, які є традиційними у цій сфері, до обачності та розсудливості у веденні справ тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ банком є вищими, ніж до споживача фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою кредитною установою. З врахуванням наведеного всі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах.

Доводи апеляційної скарги Банку про наявність підстав для зміни судового рішення у зв`язку з незазначенням в резолютивній частині рішення вказівки про те, що сума коштів, яка підлягає стягненню з відповідача, зазначена без відрахування податків і зборів, які підлягатимуть у подальшому утриманню в установленому законом порядку, колегія суддів вважає необґрунтованими, виходячи з наступного.

Чинним податковим законодавством передбачено, що суми нарахованих банком відсотків на депозитні кошти та неустойка (пеня, штрафи), стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподатковуваного доходу платника податку та, відповідно, підлягають оподаткуванню на загальних підставах за ставками, визначеними Податковим Кодексом України

Відповідно до пп.164.2.8 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку на доходи фізичних осіб включаються, зокрема, пасивні доходи (крім зазначених у підпункті 165.1.41 пункту 165.1 ст.165 ПК України).

До пасивних доходів, які оподатковуються ПДФО, належать, зокрема, проценти на поточний або депозитний (вкладний) банківський рахунок і проценти на вклад (депозит) у кредитних спілках. Доходи у вигляді процентів, нараховані на суми банківських вкладних (депозитних) або поточних рахунків, ощадних (депозитних) сертифікатів, вкладів (депозитів) членів кредитної спілки у кредитній спілці оподатковуються відповідно до норм п.170.4 ст.170 Податкового кодексу України.

Згідно з пп.170.4.1 п.170.4 ст.170 ПК України податковим агентом платника ПДФО під час нарахування на його користь доходів у вигляді процентів є особа, яка здійснює таке нарахування, тобто, банківська установа.

Отже, податковий агент, згідно п.п.14.1.180 Податкового кодексу України зобов`язаний нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV Податкового кодексу України, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються їй, вести податковий облік, подавати податкову звітність податковим органам та нести відповідальність за порушення його норм у порядку, передбаченому ст.18 та розділом IV Податкового кодексу України.

При цьому, відповідно до підпункту 168.1.1 пункту 168.1 ст.168 Податкового кодексу України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в ст.167 ПК України.

Враховуючи вимоги зазначених норм Податкового кодексу України, колегія суддів дійшла висновку, що сума коштів (процентів за договором банківського вкладу) підлягає зазначенню в резолютивній частині рішення без відрахування податків і зборів, які підлягатимуть у подальшому утриманню в установленому законом порядку.

Отже, суд першої інстанції зробив обґрунтовані висновки про те, що проценти у загальному розмірі 62898,79 доларів США це сума коштів, яка підлягає стягненню з відповідача, і ця сума зазначена без відрахування податків і зборів, які підлягатимуть у подальшому утриманню в установленому законом порядку.

У зв`язку з чим, колегія суддів також відхиляє доводи апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» про необхідність доповнення судом апеляційної інстанції резолютивної частини рішення реченням про те, що сума коштів, яка підлягає стягненню з відповідача, зазначена без відрахування податків і зборів, адже відповідно до вищевказаних норм Податкового кодексу України банк як податковий агент стосовно позивача при виконанні рішення суду зобов`язаний утримати і перерахувати податок із вказаної суми процентів, що стягуються за рішенням суду.

Таким чином, судом першої інстанції було повно з`ясовано обставини справи, зокрема, що позивачем доведено укладення з ПАТ КБ «ПриватБанк» договору банківського вкладу, дотримання сторонами при його укладанні письмової форми цього договору, оскільки він скріплений підписами сторін та містить відбиток печатки банку. Разом з тим, судом детально проаналізовані квитанції та заяви на конвертацію валюти в рамках мультивалютного договору, які досліджувалися в оригіналі судом першої інстанції, а тому колегія суддів дійшла висновку про правомірність часткового задоволення заявлених позовних вимог.

Інші доводи апеляційних скарг щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права, не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до чинного законодавства, та не спростовують законність оскаржуваного судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх.

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів, розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційних скарг на момент винесення судового рішення, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційних скаргах доводи правильність висновків суду не спростовують, тому підстави для скасування оскаржуваного судового рішення відсутні.

Згідно із ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційний суд залишає апеляційні скарги без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, залишаючи судове рішення без змін, не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 22 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.В. Лаченкова

М.Ю. Петешенкова