Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/3088/22
Провадження № 2/553/1441/2022
У Х В А Л А

Іменем України

09.08.2022м. Полтава

cуддя Ленінського районного суду м. Полтави Крючко Н.І., розглянувши цивільний позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Балцем» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Балцем» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, зобов`язати відповідача здійснити дії та накласти арешт на майно відповідача.

Згідно ч.4 ст.177 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України «Про судовий збір».

Відповідно до статті 1 зазначеного Закону, судовим збором є збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Статтею 5 Закону України «Про судовий збір» визначено пільги щодо сплати судового збору, згідно з пунктом 1 частини 1 якої від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Згідно ч.1 ст.3 та ст.4 Кодексу законів про працю України, трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю, яке складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Так, відповідно до ч.1 ст.94 Кодексу законів про працю України, приписи якої кореспондуються із частиною першою статті 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Водночас, згідно зі статтею 1 Конвенції «Про захист заробітної плати» №95, ухваленої генеральною конференцією Міжнародної організації праці та ратифікованої Україною 30.06.1961 р., термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

Конституційний Суд України, в рішенні від 15.10.2013 р. №8-рп/2013 у справі №1-13/2013, зазначив, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків, а також дійшов висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Таким чином, заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець (власник або уповноважений ним орган підприємства, установи, організації) виплачує працівникові за виконану ним роботу (усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

З аналізу заявлених позивачем позовних вимог, останньою ставиться ряд вимог немайнового зобов`язального характеру щодо відповідача, а саме : зобов`язання ПРАТ «Балцем» невідкладено нарахувати та виплати заробітну плату за період з 01.02.2022 року по 24.02.2022 року, зобов`язати нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходу, через порушення строків виплати заробітної плати та зобов`язати відомості, за січень і лютий 2022 року, по заробітній платі для зарахування доходу та страхового стажу, які не оплачені судовим збором.

З огляду на викладене, пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», не поширюється на вимоги позивачів про заявлення вимог зобов`язального характеру щодо зобов`зання роботодавця вчинити ряд дій під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.

Отже, враховуючи вищезазначене, за ряд вимог немайнового характеру позивач повинен сплатити судовий збір, який, згідно ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір», справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до ч.4 ст.175 ЦПК України, якщо позовна заява подається особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до закону, у ній зазначаються підстави звільнення позивача від сплати судового збору.

Проте, позивачем не зазначено підстав звільнення від сплати судового збору за вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати по день фактичного розрахунку.

Таким чином, позивачу необхідно надати суду оригінал документа, що підтверджує сплату судового збору, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону, сума судового збору за ряд вимог немайнового характеру становить 992,00 грн..

Поряд з цим, позивачем у позові зазначено вимогу про вжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно відповідача, яка подана з порушенням ст. 151 ЦПК України, яка повинна бути оформлена у процесуально правильно окрему подано заяву, та обґрунтована доказами забезпечення позову саме заявленим видом забезпечення позову з урахуванням принципу співмірності позовних вимог та об`єктом обтяження.

Згідно ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статті 175 і 177 ЦПК України, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позову без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення вказаної ухвали..

Керуючись ст. ст.175,185 ЦПК України, суддя

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Балцем» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати - залишити без руху та надати позивачу строк 10 днів для усунення недоліків з дня отримання заявником ухвали для усунення недоліків.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ленінського районного суду м. Полтави Н. І. Крючко