ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 601/2824/21Головуючий у 1-й інстанції Коротич І.А
Провадження № 22-ц/817/376/22 Доповідач - Дикун С.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2022 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Дикун С.І.

суддів - Парандюк Т. С., Храпак Н. М.,

розглянувши у письмовому провадженні цивільну справу №601/2824/21 за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк "Акцент-Банк" на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 18 січня 2022 року у справі за позовом акціонерного товариства "Акцент-Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, ухваленого суддею Коротич І.А., -

ВСТАНОВИв:

У серпні 2020 року АТ "Акцент-Банк" звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування вимог АТ "Акцент-Банк" посилався на те, що відповідно до умов кредитного договору від 15.02.2017 № б/н, оформленого на підставі Анкети-заяви від 15.02.2017 року до Умов та Правил надання банківських послуг (надалі Договір), Банк надав ОСОБА_1 кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 46,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідачка не надавала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками відповідно до умов договору, в результаті чого виникла заборгованість в сумі 12038,28, яка складається з : 8757.51грн. заборгованості за кредитом, та 3280.77 грн. заборгованості по відсоткам, яку просить стягнути.

Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 18 січня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_1 , зареєстрованої по АДРЕСА_1 на користь АТ "Акцент-Банк" 6861 грн. 68 коп. заборгованості за кредитним договором б/н від 15 лютого 2017 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент -Банк» 1293 гривень 87 копійок судових витрат.

В решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач АТ «Акцент-Банк» просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у позовних вимогах та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що посилання суду першої інстанції на відсутність підпису позичальника на умовах і Правилах надання банківських послуг є помилковими, оскільки відповідачка в анкеті-заяві про приєданання до Умов і Правил надання банківських послуг підтвердила факт ознайомлення з Умовами і Правилами надання банківських послуг та зобов`язалась регулярно знайомитись зі змінами на сайті Банку. Боржниця користувалась кредитом, а тому погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг.

Зазначає, що суд дійшов необґрунтованого висновку щодо відсутності досягнення сторонами кредитного договору згоди про розмір відсотків, оскільки позичальниця отримала кредитну картку та скористалась кредитними коштами, тобто погодилась з умовами, що діяли на момент зняття коштів та повиненна сплачувати процентну ставку.

При цьому, позивач вважає, що суд безпідставно послався на правову позицію Верховного Суду, яка викладена в Постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, оскільки навіть приймаючи до уваги зазначену правову позицію суд повинен був стягнути з відповідача заборгованість за тілом кредиту, як це фактично зробив Верховний Суд .

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Згідно із частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З огляду на викладене та ціну позову у даній справі - 12038,28 грн. розгляд справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Задовольняючи частково позов АТ "Акцент-Банк", суд першої інстанції виходив із того, що до стягнення з боржника підлягає заборгованість за кредитним договором від 15.02.2017 року в розмірі 6861 грн.68 коп, яка складається із заборгованості за тілом кредиту. Разом з тим, банком не доведено факт досягнення між сторонами домовленостей про сплату процентів, та їх розмір, що передбачені Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, так як вони не містять підпису позичальника, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду .

Судом установлено, що 15.02.2017 року ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг в А-Банку.

У заяві зазначено, що клієнт згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становлять між нею та банком Договір про надання банківських послуг. В заяві зазначено, що ОСОБА_1 ознайомилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг а також Тарифами банку, які були надані для ознайомлення в письмовому вигляді. Отже, вказаною заявою доводиться факт звернення відповідачки до Банку за отриманням банківських послуг.

До позовної заяви додані Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», та Тарифи користування кредитною карткою «універсальна», які також є витягом з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», розміщеним на сайті.

Згідно з наданим Банком до позову розрахунком заборгованість ОСОБА_1 на 18.10.2021 становила 12038.28 грн., з яких: загальний залишок заборгованості за кредитом 8757,51, з яких залишок заборгованості за тілом кредиту складає 6861,68 грн. 1895,83 залишок заборгованості за тілом кредиту (прострочений) ; 1895,83 грн. загальна заборгованість по процентам.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку АТ "Акцент-Банк").

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються у договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами у самому договорі).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав позичальник у борг), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за тілом кредиту, заборгованість за процентами за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в АТ "Акцент-Банку", які розміщені на сайті: https://a-bank.com.ua/terms, як невід`ємні частини спірного договору. Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в "Акцент-Банку", які розміщені на сайті:https://a-bank.com.ua/terms, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.

При цьому, матеріали справи не містять доказів того, що саме цей витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в "Акцент-Банку" розумів відповідачка, ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ "Акцент-Банк".

Також, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення та дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Колегія суддів вважає, що у цьому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (https://a-bank.com.ua/terms) неодноразово змінювалися самим АТ "Акцент-Банк", тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов та Правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

З урахуванням наведеного суд правильно виходив із того, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в "Акцент-Банку" , які надав банк, відповідач розумів, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Акцент-Банку.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131 цс 19, яку суд першої інстанції обґгрунтовано застосував.

Доводи апеляційної скарги про наявність підстав для стягнення процентів є необґрунтованими, суд таким доводам надав належну правову оцінку та правильно вказав, що банк просив стягнути проценти за користування кредитом виходячи з Умов та Правил надання банківських послуг в АТ "Акцент-Банку", проте зазначені Умови та Правила не є частиною договору, укладеного між сторонами, про що зазначено у цій постанові вище.

Отже, суд дійшов обґрунтованого висновку з яким колегія суддів погоджується, що позивач не довів тих обставин, на які посилався як на підставу своїх вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 15 лютого 2017 року за відсотками.

Твердження апеляційної скарги, що суд не у повній мірі стягнув заборгованість за тілом кредиту не заслуговують на увагу апеляційного суду, оскільки саме стягнута судом сума 6861,68 грн. становить відповідно до розрахунку заборгованості (а.с.7 зворот) залишок заборгованості за тілом кредиту, а також ця сума визнана відповідачкою у відзиві на позов (а.с.31-37).

Доказів щодо заборгованості за тілом кредиту у заявленій позивачем сумі не подано.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення в його оскарженій частині не впливають.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що порушень норм матеріального чи процесуального права, які б слугували обов`язковою підставою для скасування оскаржуваного рішення, судом не допущено, підстави для скасування рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги в апеляційного суду відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів, розглянувши апеляційну скаргу у межах доводів, які стали підставою для відкриття апеляційного провадження, вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду в оскарженій частині судового рішення не спростовують.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, оскільки рішення суду першої інстанції залишається апеляційним судом без змін, підстави для перерозподілу судових витрат, понесених у суді першої інстанції, відсутні. Судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, п.2 ч.3 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Акцент-Банк" залишити без задоволення.

Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 18 січня 2022 року залишити без змін.

Судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в апеляційному суді покласти на Акціонерне товариство "Акцент-Банк".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, окрім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Постанова складена 17 березня 2022 року.

Головуючий Дикун С.І.

Судді: Парандюк Т.С.

Храпак Н.М.