Справа № 754/4360/19
У Х В А Л А

Іменем України

09 серпня 2022 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді - Галась І.А.

при секретарі - Париста А.

за участі: представника третьої особи - Панченка В.В.

розглянувши у відкритому підготовчому цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "ЕКОС 53-А", треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , про визнання недійсним та скасування рішень загальних зборів,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою судді Деснянського районного суду міста Києва Клочко І.В. від 29 березня 2022 року відкрито провадження в цивільній справі за вищевказаним позовом, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Розпорядженням керівника апарату Деснянського районного суду м. Києва №387 у зв`язку з прийняттям 19.10.2021 року Вищою радою правосуддя рішення №2087/0/15-21 про звільнення судді Деснянського районного суду м. Києва Клочко І.В., на виконання рішення Зборів суддів Деснянського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2021 року та відповідно до пункту п.2.3.52 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26.11.2010 року (зі змінами), п.2.3.40 Засад використання автоматизованої системи документообігу Деснянського районного суду міста Києва (зі змінами) призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 листопада 2021 року справу було передано для розгляду судді Галась І.А. підстави проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи «звільнення з посади».

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 08 листопада 2021 року справу було прийнято до провадження судді Галась І.А. та призначено до підготовчого розгляду.

До підготовчого розгляду 13 грудня 2021 року третьою особою ОСОБА_9 було подано заяву про залишення позову без розгляду, відповідно до якої зазначив, що позивачами порушені вимоги п.3 ч.2 ст. 44 ЦПК України, а поданий позов є завідома безпідставний, має очевидно штучний характер, у ньому відсутній предмет спору. Заявник зазначає, що позивачі достовірно знали, що оспорювані ними рішення від 13 та 14 лютого 2018 року не порушують їх прав, оскільки безперешкодно реалізовували протягом 10 місяців свої права з управління багатоквартирним будинком у тому числі правом скликання та проведення загальних зборів від 22 травня 2018 року та зборів від 28 грудня 2018 року. Позивачі самостійно задовольнили свої позовні вимоги шляхом прийняття рішень загальними зборами та рішень зборів правління ЛСББ «Самоврядна громада Жукова 53А» від 22 травня 2018 року. Додатково заявник зазначає, що про очевидний штучний характер даного позову свідчить: позивачі є засновниками відповідача та одночасно представниками його органів управління, відповідач визнав позов, однак дане визнання не було прийнято судом саме з причин порушення прав третіх осіб.

До підготовчого розгляду 13 грудня 2021 року третьою особою ОСОБА_5 було подано заяву про закриття провадження з підстав відсутності предмета спору. Заявник зауважує, про те, що судовим рішення в цивільній справі № 754/7938/18 від 01.08.2018 року було визнано чинним саме рішення відповідача від 22 травня 2018 року, якими були припинені повноваження попереднього правління та голови правління Панченка В.В. отеж, за встановленими судом обставинами рішення оскаржуваних зборів від 13 та 14 лютого 2018 року для позивачів взагалі не породжують правових наслідків.

До підготовчого розгляду 29 червня 2022 року третя особа ОСОБА_12 подана заяву про визнання дії представника позивача ОСОБА_13 зловживанням процесуальними правами в частині подання завідомо безпідставного позову. Обґрунтовуючи заявку зазначила, що ОСОБА_13 є представником відповідача у справі і інших судових процесах - справа № 640/6438/19, № 754/16033/18.

Аналогічна за вимогами заява була також подана третьою особою ОСОБА_6 21 липня 2022 року.

До підготовчого розгляду 29 червня 2022 року представником позивачів ОСОБА_13 подано клопотання про закриття провадження у справі та направлення справи до розгляду за встановленою юрисдикцією до Господарського суду міста Києва. Клопотання обґрунтовано тим, що спір між співвласником нерухомого майна - членом ОСББ та самим ОСББ створення якого оскаржується є подібним до корпоративного спору і підлягає розгляду Господарським судом.

В підготовчому засіданні представник позивачів ОСОБА_13 проти продовження розгляду справи за відсутності представника відповідача заперечував, у справі було продовжено перерву до 22 липня 2022 року.

21 липня 2022 року третя особа ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням про закриття провадження у справі, посилаючись на те, що адвокатом Риженко Д.М. здійснюється представництво відповідача у справі у всіх інших судових процесах в судах міста Києва. На підтвердження даних обставин заявником подані копії адвокатських ордерів та копії клопотань. (том 3 а.с. 135-143)

Протягом підготовчого розгляду справи в засідання 22 липня 2022 року, 09 серпня 2022 року позивачі та їх представник не з`явились, причини неявки суду повідомлені не були. Представник позивачів був належним чином повідомлений про призначений розгляду, про що свідчить його розписка та підтвердження про доставку кореспонденції (том 3 а.с. 117, 156)

Суд вжив всіх заходів для належного повідомлення сторони позивача. Про причину неявки або про зміну місця проживання позивачів, їх представника суду також повідомлено не було. Заяв про розгляд справи за відсутності позивачів до суду не надходило.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання та від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Приписами частини 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У відповідності до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Європейський суд зазначає, що право на суд не є абсолютним; воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує врегулюванню з боку держави ( рішення у справі «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року, рішення у справі «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року).

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950) кожен має право на судовий розгляд своєї справи упродовж розумного строку.

Рішеннями Європейського суду з прав людини визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

При цьому, судом враховуються відповідні положення законодавства, згідно яких п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання та від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Тобто, не вказано про врахування поважності причин повторної неявки позивача. Зазначені зміни до законодавства внесені з метою недопущення зловживання особами, які беруть участь у справі, своїми процесуальними правами. Положення п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України повинні враховуватись у системному та логічному зв`язку із положенням ст. 223 цього Кодексу, згідно з якою суд відкладає розгляд справи лише в разі першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними, при повторній неявці належним чином повідомленого позивача, від якого не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає заяву без розгляду. Отже, законодавець диференціює необхідність врахування судом поважності/неповажності явки позивача до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне. Тобто, не вказує на врахування судом поважності причин при повторній неявці позивача до суду (другої підряд). Це пов`язано із дією принципу цивільного судочинства - диспозитивністю, відповідно до якого кожний учасник процесу самостійно розпоряджається наданими йому законом процесуальними правами. Крім того, таке положення закону пов`язане із дотриманням судом розумних строків розгляду справи, що є вимогою ст. 121 ЦПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 р. При цьому, законодавець передбачив баланс захисту прав як позивача, який повторно не з`явився в судове засідання (незалежно від причин неявки), так і відповідача, який у зв`язку з такою неявкою вимушений витрачати свої час та кошти.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 р. та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 р. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. У зв`язку з наведеним, положення п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, якими передбачено, що суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 р. у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 р. № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» вказано на те, що строки, встановлені ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Позивач (заявник) має сприяти розгляду справи, оскільки він є найбільш зацікавленим в її розгляді.

У відповідності до ч. 1 ст. 130 ЦПК України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повітка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

З огляду на те, що позивач повторно не з`явилась в судове засідання та не подала заяву про розгляд справи за її відсутності, а відтак, вищевказана позовна заява підлягає залишенню без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Зважаючи на повторну неявку до суду сторони позивача суд позбавлений можливості вирішити зазначені клопотання сторін про залишення позову без розгляду та закриття провадження по суті.

Однак, суд вважає за необхідним зазначити, що дії сторони позивача в процесі мають ознаки зловживання процесом, як в частині подання до суду позову, визнання вимог якого відповідачем порушує виключно права третіх осіб у справі, так і участі в судовому процесі - неявка сторони позивача призвела до винесення ухвал про залишення позову без розгляду.

У п. 3 ч. 2 ст. 44 ЦПК України передбачено, що залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер.

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання (ч. 3 ст. 44 ЦПК України).

Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом (ч. 4 ст. 44 ЦПК України).

Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами 2-5 цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (ст. 13 ЦК України).

Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин 2-5 ст. 13 цього Кодексу (ч. 3 ст. 16 ЦК України).

Тлумачення зазначених норм свідчить, що потрібно розмежовувати зловживання процесуальними правами та зловживання матеріальними (цивільними) правами. Вказані правові конструкції відрізняються як по суті, так і за правовими наслідками щодо їх застосування судом. При зловживанні процесуальними правами суд має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання, позов, чи застосувати інші заходи процесуального примусу. Натомість правовим наслідком зловживання матеріальними (цивільними) правами може бути, зокрема, відмова у захисті цивільного права та інтересу, тобто відмова в позові.

На підставі викладеного, керуючись ст. 257 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "ЕКОС 53-А", треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , про визнання недійсним та скасування рішень загальних зборів залишити без розгляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст ухвали виготовлено 12 серпня 2022 року.

Суддя: