Справа № 136/1815/20
Провадження № 22-ц/801/332/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кривенко Д. Т.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2022 рокуСправа № 136/1815/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Голоти Л. О. (суддя - доповідач),

суддів Денишенко Т. О., Медвецького С. К.,

розглянув у порядку письмового провадження справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 15 березня 2021 року, ухвалене у складі судді Кривенка Д. Т. в приміщенні суду в м. Липовець, -

в с т а н о в и в :

04.12.2020 Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 08.07.2014. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним анкета-заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку, які викладені на сайті www.privatbank.ua складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування кредитом. Для користування кредитом відповідач отримав кредитну картку, розмір кредитного ліміту, якої у подальшому збільшився до 5000,00 грн. Позивач свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі, оскільки надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами в межах встановленого кредитного ліміту. Проте, відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості чим порушив умови кредитного договору.

У зв`язку із зазначеним порушенням, з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 12.10.2020 має заборгованість у розмірі 13897,42 грн, з яких: 7819,60 грн - заборгованість за тілом кредиту, 2733,00 грн - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК; 3344,82 грн - нарахована пеня.

У добровільному порядку відповідач свою заборгованість перед позивачем не погашає. На підтвердження вказаних обставин позивачем подано суду: розрахунок заборгованості; виписку по рахунку; довідку про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку; довідку про видачу картки; копію анкети-заяви позичальника; витяг з «Тарифів»; витяг з «Умов та Правил надання банківських послуг» та копію документу, що посвідчує особу відповідача.

Виходячи з наведеного, АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 08.07.2014 у розмірі 13897,42 грн, з них : 7819,60 грн - заборгованість за тілом кредиту, 2733,00 грн - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК; 3344,82 грн - нарахована пеня;

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 15 березня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що 08.07.2014 відповідачем було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. Дії відповідача з користування кредитними коштами та погашення заборгованості свідчать про визнання заборгованості по кредиту та згоду з умовами кредитування. У зв`язку із зазначеним порушенням, з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 12.10.2020 має заборгованість у розмірі 13897,42 грн, з яких: 7819,60 грн - заборгованість за тілом кредиту, 2733,00 грн - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК; 3344,82 грн - нарахована пеня. Доказів на спростування наявності заборгованості відповідачем суду не надано.

Окрім цього, судом першої інстанції не взято до уваги те, що відповідачем підписано паспорт споживчого кредиту. При вирішенні спору місцевий суд не взяв до уваги висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суді від 03.07.2019 по справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), а також постановах ВС від 04.12.2019 по справі № 750/6058/17-ц, від 16.09.2020 по справі № 200/5647/18 (провадження № 61-9618св19), від 02.12.2020 по справі № 284/157/20-ц, від 23.01.2018 по справі № 755/7704/15-ц, від 26.09.2018 по справі № 159/2146/15-ц, від 22.07.2020 по справі № 189/2109/18.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції частково не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

У справі встановлено наступні обставини.

Відповідно до змісту анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку № б/н від 08.07.2014, відповідач ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами ПриватБанку виявив бажання оформити на своє ім`я платіжну картку (а.с. 13).

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що відповідач станом на 12.10.2020 має заборгованість у розмірі 13897,42 грн, з яких: 7819,60 грн - заборгованість за тілом кредиту, 2733,00 грн - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК; 3344,82 грн - нарахована пеня;

Згідно із Статутом АТ КБ «Приватбанк» рішенням Єдиного акціонера Банку від 21.05.2018 № 519 було змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк». АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» став правонаступником всіх прав та зобов`язань ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ «ПРИВАТБАНК» (а.с. 46 на звороті).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що копія анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку № б/н від 08.07.2014 не містить будь-яких даних про видачу кредитної картки, її виду та строку дії, доказів отримання кредитної картки з ПІН кодом для верифікації в платіжній системі, не містить ніяких даних щодо обрання відповідачем банківських послуг, крім особистих даних та підпису відповідача, отож підстав вважати, що у відповідача виникли будь - які зобов`язання перед позивачем, у зв`язку з подачею такої анкети-заяви відсутні.

Документи, які додано до матеріалів цивільної справи взагалі не містять доказів, які б підтверджували надання можливості позичальнику мати доступ до кредитних коштів, зокрема доказів отримання ним кредитної картки з ПІН кодом для верифікації в платіжній системі.

При цьому, надана позивачем довідка про видачу на ім`я відповідача кредитної картки, не є належним та допустимим доказом надання відповідачу доступу до грошових коштів, оскільки за відсутності ПІН коду верифікація в платіжній системі є неможливою.

Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку про недоведеність і необґрунтованість заявлених позивачем позовних вимог, оскільки останнім не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, якими він обґрунтовував свої вимоги, а тому вони задоволенню не підлягають.

Висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог в частій стягнення заборгованості по тілу кредиту зроблений за неправильного застосування норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування усіх обставин справи, з огляду на наступне.

Щодо вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості про тілу кредиту.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в стягненні фактично отриманих відповідачем коштів з наступних підстав.

Згідно з статтею 76 ЦПК України доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За загальними принципами цивільного судочинства змагальності та диспозитивності (статті 12, 13 ЦПК України) сторони є рівними у своїх правах щодо подання доказів та вільними у виборі способів доказування.

Таким чином, з урахуванням наявних у справі письмових доказів та пояснень позивача, викладених у позовній заяві, у суду першої інстанції не було підстав для висновку про недоведеність факту отримання відповідачем 7819,60 грнзаборгованості за тілом кредиту, адже факт отримання кредитних коштів підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором станом на 12.10.2020 /а. с. 6-10/ та випискою по кредитному рахунку № б/н станом на 15.10.2020 /а. с. 48-50/, анкетою-заявою від 08.07.2014 /а. с. 13/.

Натомість, якщо відповідач заперечує проти позову, то згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України саме на нього покладається обов`язок доводити такі заперечення відповідними доказами.

Проте, відповідач відзиву на позовну заяву, яка розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження (пункт 1 частини першої статті 274 ЦПК України), не подав, як і жодних доказів на спростування факту використання ним кредитних коштів.

Відповідно до пункту 1, 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на те, що фактично отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь - який час, що свідчить про порушення його прав, то в суду першої інстанції не було підстав для відмови у стягненні з відповідача суми фактично отриманих відповідачем кредитних коштів в розмірі 7819,60 грн заборгованості за тілом кредиту.

Щодо вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості по процентам та пені, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Колегія суддів враховує, що у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У анкеті-заяві від 08.07.2014процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), у якій відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладений у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14).

Велика Палата Верховного Суду зробила правовий висновок, викладений у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 4 липня 2018 року № 14-154цс18, згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Установлено, що в анкеті-заяві від 08.07.2014 розмір процентної ставки згідно статті 625 ЦК України та пені не зазначено. У справі відсутній також паспорт споживчого кредиту або довідка про умови кредитування, підписана відповідачем.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до розрахунку заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України за період з 01.10.2019 по 12.10.2020 розмір заборгованість становить 2733,00 грн.

При цьому, позивач здійснюючи розрахунок заборгованості по процентам згідно статті 625 ЦК України виходив не із закріпленого в законі розміру 3 процентів, а застосував розмір процентів 84 % (а. с. 10).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що у справі відсутні правові підстави для стягнення з відповідача заборгованості по процентам згідно статті 625 ЦК України та пені, які між сторонами не погоджувались.

Крім цього, позивачем нараховано заборгованість за відсотками по статті 625 ЦК України під час дії кредитного договору, тоді як розмір процентів між сторонами не погоджувався, строк дії кредитування позивач змінив 04.12.2020 року подавши до суду позов, а заборгованість за відсотками нараховано позивачем за період з 01.10.2019 по 12.10.2020, тобто під час дії договору. Вимоги про стягнення процентів відповідно до статті 625 ЦК України після 04.12.2020 року позивачем не заявлено, а тому суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит та пені, оскільки ці вимоги не грyнтуються на домовленості сторін.

За таких обставин рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по тілу кредита 7819,60 грн підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про задоволенні цієї позовної вимоги.

В іншій частині рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Щодо розподілу судових витрат.

Беручи до уваги положення частини тринадцятої статті 141, підпункту в пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, колегія суддів вважає, що з ОСОБА_1 слід стягнути на користь АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір за подання позовної заяви в сумі 1193,51 грн /розрахунок 2102х56,78% (задоволена частина вимог)=1193,51/ та в сумі 1790,27 грн за подання апеляційної скарги /розрахунок 3153х56.78%=1790,27/.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 376, 382, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 15 березня 2021 року в частині відмовлених позовних вимог про стягнення заборгованості по тілу кредиту та розподілу судових витрат скасувати та ухвалити нове.

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по тілу кредиту задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 /ідентифікаційний код НОМЕР_1 / на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» // заборгованість за кредитним договором № б/н від 08.07.2014 станом на 12.10.2020 року в розмірі 7819 (сім тисяч вісімсот дев`ятнадцять) гривень 60 копійок заборгованості по тілу кредита.

Стягнути з ОСОБА_1 /ідентифікаційний код НОМЕР_1 / на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» // судовий збір за подання позовної заяви в сумі 1193 (одна тисяча сто дев`яносто три) гривні 51 копійка, та за подання апеляційної скарги в сумі 1790 (одна тисяча сімсот дев`яносто) гривень 27 копійок.

В іншій частині рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 15 березня 2021 року у даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя Л. О. Голота

Судді: Т. О. Денишенко

С. К. Медвецький