РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2022 року

м. Рівне

Справа № 569/5126/19

Провадження № 22-ц/4815/273/22

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Гордійчук С.О.,

суддів: Боймиструка С.В., Хилевича С.В.,

секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Бартощук А.В. на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 06 жовтня 2021 року, ухвалене в складі судді Кучиної Н.Г., повний текст якого складено 08 жовтня 2021 року у справі № 569/5126/19,

в с т а н о в и в :

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулась з позовною заявою до ОСОБА_2 про поділ спільного майна колишнього подружжя.

Позов обґрунтовано тим, що 16 липня 1993 року сторони перебували у шлюбі, який розірваний рішенням Рівненського міського шлюбу Рівненської області від 22 січня 2018 року у справі № 569/15931/17. За час шлюбу ними набуте майно, яке у добровільному порядку вони не можуть поділити. З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 28 жовтня 2019 року просила суд поділити спільне майно колишнього подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наступним чином: залишити у власності ОСОБА_1 приміщення перукарні загальною площею 33,4 кв.м., яке розташоване за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, номер запису про право власності 27299259 вартістю 659 960,00 грн.; виділити у власність ОСОБА_1 будівельні матеріали, за адресою: АДРЕСА_2 (Плити бетонні 4*2,1 - 17 шт. - 33 150,00 грн.; відсів - 63 т. - 7875,25 грн.; щебінь 20-40 - 182 т. - 31755,36 грн.; щебінь гранітний 40-70 - 204 т. - 32 839,92 грн.; пісок будівельний - 61,5 т. - 7402,14 грн.; пісок кварцовий - 15 т. - 12 000,00 грн.) вартістю 125 022,67 грн.; залишити у власності ОСОБА_2 автомобіль марки MAZDA моделі 5, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова - VIN- НОМЕР_2 , 2007 року випуску, вартістю 175500,00 грн.; гараж, реєстраційний номер об`єкту нерухомості: НОМЕР_3 , що знаходиться за адресою - АДРЕСА_3 , вартістю 108000,00 грн.; будівельні матеріали за адресою: АДРЕСА_2 (відсів гранітний - 34 т. - 4623,86 грн.; щебінь гранітний 5-20 - 158 т. - 28 506,36 грн.; щебінь гранітний 5-20 - 124 т. - 22372,08 грн.; фанера ламінована - 418 лист. - 10979,80 грн.; синтетична трава XWR48-50 784,0 м.кв., з`єднувальна стрічка 450 м.п., клей поліуретановий 188,1 кг, СБР гранула (Польща), 7,6 т., пісок кварцовий 18,0 т. - 411 554,08 грн.; Труби профільні 30*60*3 - 80 м., труби профільні 60*60*3 - 60 м., труби профільні 50*50*3 - 100 м., труби 600 - 80 м. - 24 348,24 грн.) вартістю 502384,42 грн.; припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на спірне майно; судові витрати по справі покласти на ОСОБА_2 .

11 липня 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя в натурі у якому просив суд: поділити в натурі по Ѕ частки приміщенні перукарні, загальною площею 33,4 кв.м., яке розташоване за адресою АДРЕСА_1 , свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 05.11.2001 виданого на підставі розпорядження міського голови №2544-р від 31.10.2001 вартістю 659960 грн. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за варіантом визначеним судово-будівельно-технічною експертизою; виділити йому, ОСОБА_2 із спільного майна подружжя: а. автомобіль марки MAZDA моделі 5, реєстраційний номер НОМЕР_1 , типу легковий-Б універсал, номер кузова - VIN- НОМЕР_2 , 2007 року випуску, вартістю 175500,00 грн.; b.гараж, що знаходиться за адресою - АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкту нерухомості: 33875674, свідоцтво про право власності НОМЕР_4 від 10.06.2011 виконавчий комітет Рівненської міської ради вартістю 108 000,00 грн.; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 171953,50 грн. вартість Ѕ будівельних матеріалів та конструктивних елементів незавершеного будівництва «спортивно-оздоровчого комплексу» за адресою: АДРЕСА_2 , розпочатого відповідно до декларації від липня 2011 року, зареєстровану 20.07.2011 інспекцією ДАБК у Рівненській області за №РВ5 за вирахуванням вартості Ѕ спірного гаража та Ѕ вартості спірного автомобіля; судові витрати по справі покласти на ОСОБА_1 .

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 06 жовтня 2021 року первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна колишнього подружжя - задоволено частково.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя в натурі - задоволено частково.

Виділено у власність ОСОБА_1 приміщення перукарні, загальною площею 33,4 кв.м., яке розташоване за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, номер запису про право власності 27299259, вартістю 659 960 грн. 00 коп.

Виділено у власність ОСОБА_1 гараж, що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 , вартістю 108 000 грн.

Виділено ОСОБА_2 будівельні матеріали та конструктивні елементи незавершеного будівництва " Спортивно- оздоровчого комплексу" за адресою АДРЕСА_2 , вартістю 627 407 грн. 09 коп.

Виділено у власність ОСОБА_2 автомобіль марки MAZDA -5, реєстраційний номер НОМЕР_1 , типу легковий універсал, номер кузова - НОМЕР_2 , 2007 року випуску, вартістю 175 500 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію різниці вартості проведеного поділу спільного майна подружжя в сумі 34 947, 09 (тридцять чотири тисячі дев`ятсот сорок сім грн. 09 коп.)

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 5413 (п`ять тисяч чотириста тринадцять) грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить змінити його мотивувальну та резолютивну частини в частині виділення ОСОБА_2 будівельних матеріалів та конструктивних елементів незавершеного будівництва " Спортивно-оздоровчого комплексу " за адресою: АДРЕСА_2 , вартістю 627407,09 грн. та виділити ОСОБА_2 : будівельні матеріали (Плити бетонні 4*2,1 - 17 шт. - 33150,00 грн.; відсів - 63 т. - 7875,25 грн.;. відсів гранітний - 34 т. - 4623,86 грн.; щебінь гранітний 5-20 - 158 т. - 28506,36 грн.; щебінь гранітний 5-20 - 124 т. - 22372,08 грн.; щебінь 20-40 - 182 т. - 31755,36 грн.; щебінь гранітний 40-70 - 204 т. - 32839,92 грн.; пісок будівельний - 61,5 т. - 7402,14 грн.; фанера ламінована - 418 лист. - 10979,80 грн.; синтетична трава XWR48-50784,0 м.кв., з`єднувальна стрічка 450 м.п., клей поліуретановий 188,1 кг, СБР гранула (Польща), 7,6 т., пісок кварцовий 18,0 т. - 411 554,08 грн.; Труби профільні 30*60*3 - 80 м., труби профільні 60*60*3 - 60 м., труби профільні 50*50*3 - 100 м., труби 600 - 80 м. - 24 348,24 грн., пісок кварцовий - 15 т. - 12000,00 грн.)

Апеляційна скарга скарга мотивована тим, що будівельні матеріали, які придбані ОСОБА_2 для облаштування футбольного майданчика не стосуються правовідносин щодо будівництва фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 спортивно - оздоровчого комплексу, а тому судом безпідставно зроблено посилання в рішенні суду на норми ст. 331 ЦК України. Просить суд змінити мотивувальну частину рішення з урахуванням вищенаведених доводів та конкретизувати вид та кількість будівельних матеріалів у резолютивній частині.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам судове рішення відповідає.

Установлено, що з 16 липня 1993 року сторони перебували у шлюбі, який розірваний рішенням Рівненського міського шлюбу Рівненської області від 22 січня 2018 року у справі № 569/15931/17.

За період перебування у шлюбі сторонами набуте майно: приміщення перукарні загальною площею 33,4 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ; автомобіль марки MAZDA моделі 5, реєстраційний номер НОМЕР_1 , типу легковий-в універсал, номер кузова - VIN- НОМЕР_2 , повною масою 2100, масою без навантаження - 1475, об`єм двигуна 1999, колір сірий, 2007 року випуску; гараж (реєстраційний номер майна НОМЕР_3 ) за адресою АДРЕСА_4 , номер запису: 57-9581 в книзі: 26.

На орендованій земельній ділянці площею 0,1000 га за час перебування у шлюбі сторони розпочали будівництво спортивно-оздоровчого комплексу за адресою: АДРЕСА_2 з використанням будівельних матеріалів, які є предметом спору. На момент розлучення будівництво є незакінченим, а об`єкт не здано в експлуатацію у визначеному законодавством порядку.

В процесі будівництва спортивно-оздоровчого комплексу були використані наступні будівельні матеріали (Плити бетонні 4*2,1 - 17 шт. - 33150,00 грн.; відсів - 63 т. - 7875,25 грн.;. відсів гранітний - 34 т. - 4623,86 грн.; щебінь гранітний 5-20 - 158 т. - 28506,36 грн.; щебінь гранітний 5-20 - 124 т. - 22372,08 грн.; щебінь 20-40 - 182 т. - 31755,36 грн.; щебінь гранітний 40-70 - 204 т. - 32839,92 грн.; пісок будівельний - 61,5 т. - 7402,14 грн.; фанера ламінована - 418 лист. - 10979,80 грн.; синтетична трава XWR48-50784,0 м.кв., з`єднувальна стрічка 450 м.п., клей поліуретановий 188,1 кг, СБР гранула (Польща), 7,6 т., пісок кварцовий 18,0 т. - 411 554,08 грн.; Труби профільні 30*60*3 - 80 м., труби профільні 60*60*3 - 60 м., труби профільні 50*50*3 - 100 м., труби 600 - 80 м. - 24 348,24 грн., пісок кварцовий - 15 т. - 12000,00 грн.

Загальна вартість будівельних матеріалів, використаних під час будівництва спортивно-оздоровчого комплексу, становить 627407,09 грн., яка сторонами не оспорюється.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна.

Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майно на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує».

Відповідно до статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Згідно із статтею 179 ЦК України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.

Частиною першою статті 181 ЦК України передбачено, що до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до статті 12, частин першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Статтями 77, 78, 79, 80 ЦПК України встановлено вимоги щодо належності, допустимості, достовірності та достатності доказів. Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що сторонами доведено правовий режим спірного майна як об?єкта права спільної сумісної власності подружжя, а також належним чином обґрунтовано необхідність його розділу в рівних частинах.

Суд першої інстанції вважав за необхідне розділити спірне майно між сторонами порівну у спосіб зазначений в резолютивній частині рішення суду.

ОСОБА_1 погодилася із вказаним варіантом поділу майна.

Убачається, що будівництво спірного спортивно-оздоровчого комплексу розпочато відповідачем під час шлюбу. На час вирішення спору будівництво є незавершеним.

Тому, висновок суду про те, що поділу між сторонами підлягають будівельні матеріали, які були використані під час будівництва в силу вимог статті 331 Цивільного кодексу України є правильним.

За таких обставин, апеляційний суд не приймає до уваги твердження скаржника, про те, що місцевим судом безпідставно застосовано норми ст. 331 ЦК України, оскільки воно ґрунтується на неправильному тлумаченні скаржником вказаних норм права та не узгоджується з правовою позицією викладеною в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 вересня 2021 року в справі № 441/2083/18. Отже, підстав для зміни мотивувальної частини рішення суду немає.

Доводи скаржника, щодо самочинного будівництва на вказаній земельній ділянці апеляційний суд вважає безпідставним з таких підстав.

Пунктом 30 договору оренди встановлено, що орендар самостійно визначає напрям своєї господарської діяльності відповідно до її цільового призначення та умов договору.

Як вбачається з матеріалів справи, земельна ділянка за Договором оренди належить до категорії земель житлової та громадської забудови. Сторони погодили, що земельна ділянка передається в оренду під будівництво спортивно-оздоровчого комплексу.

Пунктом 31 договору оренди передбачено використання земельної ділянки відповідно до її цільового призначення. Цільове використання земельної ділянки - для будівництва та обслуговування спортивно-оздоровчого комплексу (п. 16 договору).

Отже, Рівненська міська рада укладаючи вказаний договір надала ОСОБА_1 згоду на будівництво на земельній ділянці, а тому, окремої згоди орендодавця на проведення будівельних робіт не потребується.

Крім того, вбачається що розпорядженням міського голови від 10.04.2009 №492-р "Про дозвіл на будівництво підприємцю ОСОБА_1 " дозволено будівництво спортивно-оздоровчого комплексу, відповідно до погоджених проектних пропозицій, на земельній ділянці на АДРЕСА_2 .

Суд звертає увагу на те, що у матеріалах справи наявна копія робочого проекту на будівництво спортивно-оздоровчого комплексу в АДРЕСА_2 . Згідно плану забудови земельної ділянки в АДРЕСА_2 площею 0,10 га, забудовник ОСОБА_1 , план виконано на підставі договору оренди земельної ділянки, з експлікацією проектуючих: 1. Спортивний комплекс, 2. Штучне поле, 3. Автомобільна стоянка, 4. Альтанки, 5. Лавки.

Одночасно, суд зауважує, що в матеріалах справи наявні докази здійсненого будівництва футбольного поля: договір підряду № 06-24 від 24.06.2016 року по поставці та улаштуванню покриття, міні-футбольної площадки (т. 1 а.с. 119-121), договір поставки № 2-00003 від 03.02.2014 року (т. 1 а.с. 122-123), акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 5 від 22.08.2017 року та № 4 від 07.07.2016 року (т.1 а. с. 127, 129), щодо виконання робіт з поставки та улаштування покриття міні-футбольного майданчика за адресою: АДРЕСА_2 .

Позивач за первісним позовом, факт здійсненого будівництва футбольного поля, як одного із об`єкту спортивного комплексу, на час розгляду справи не спростувала.

Отже, суд вважає, що твердження ОСОБА_1 про те, що футбольне поле є окремим об`єктом, який не пов`язаний із оздоровчим комплексом є хибними, та спростовується планом забудови спортивно-оздоровчого комплексу.

Окрім того, у мотивувальній частині рішення суд першої інстанції дослідив та вказав вид, кількість будівельних матеріалів використаних під час будівництва спортивно-оздоровчого комплексу, що стверджується наявними в матеріалах справи доказами та додаткової конкретизації в резолютивній частині судового рішення не потребує.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду першої інстанції щодо їх оцінки.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Витрати за подання апеляційної скарги слід віднести за рахунок позивача за первісним позовом.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Бартощук А.В. залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 06 жовтня 2021 року в оскаржуваній частині залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 24 березня 2022 року.

Головуючий : Гордійчук С.О.

Судді : Боймиструк С.В.

Хилевич С.В.