єдиний унікальний номер справи 546/924/16-ц
номер провадження 2/546/2/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2022 року м. Решетилівка

Решетилівський районний суд Полтавської області в складі головуючого судді Зіненка Ю.В., за участі секретаря судового засідання Гудзенко С.В., представника позивача ОСОБА_1 , представниці третьої особи Гмирі Ю.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Укртрансгаз» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 в інтересах малолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , виконавчого комітету Решетилівської селищної ради Решетилівського району Полтавської області, Решетилівської селищної ради Решетилівського району Полтавської області про скасування рішення Виконавчого комітету Решетилівської селищної ради Решетилівського району Полтавської області за №91 від 27.05.2016 та визнання ордеру на жиле приміщення недійсним,-

встановив:

У вересні 2016 року ПАТ «Укртрансгаз» звернулося до суду з вищезазначеним позовом про визнання ордеру на жиле приміщення недійсним. Позивач зазначає, що 27 травня 2016 року Виконавчий комітет Решетилівської селищної ради Решетилівського району Полтавської області прийняв рішення №91, яким вирішив видати ордер на службову квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 68,2 кв. м, житловою площею 40,25 кв.м на ім`я ОСОБА_2 і його сім`ю: дружину ОСОБА_3 , сина ОСОБА_4 , сина ОСОБА_5 . Позивач стверджує, що дане рішення є неправомірним, безпідставним та таким, що порушує законні права та інтереси позивача, як законного користувача цією квартирою АДРЕСА_2 . На виконання вказаного рішення Решетилівською селищною радою ОСОБА_2 з сім`єю було видано ордер на жиле приміщення №53 серія ш-4. Як вказує позивач, ордер може бути виданий лише на вільне жиле приміщення, про дана квартира не є вільною з огляду на таке. На території селища Решетилівка розташований Решетилівський проммайданчик позивача, компресорна станція якого здійснює компремування природного газу в експортному газопроводі Єлець Кременчук Кривий Ріг. Відповідно до Акту приймальної комісії від 29.12.1990 «Про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту» було введено в експлуатацію 105-ти квартирний житловий будинок в АДРЕСА_3 , який не був переданий до комунальної власності територіальної громади сел. Решетилівка. Замовником зазначеного будівництва було Диканське виробниче управління магістральних газопроводів. Рішенням виконавчого комітету Решетилівської районної ради народних депутатів від 07 травня 1991 року №98, квартиру АДРЕСА_2 було включено до числа службових. Вказане рішення не було скасовано або визнано недійсним. Відповідно до укладених договорів, Диканське ЛВУМГ самостійно здійснює оплату житлово комунальних послуг, а саме: водопостачання, водовідведення, електроенергію, вивезення сміття, послуги по обслуговуванню будинків. В зазначеній квартирі мешкали працівники позивача та знаходилися матеріальні цінності, які обліковуються на балансі позивача.

Позивач зазначає, що виконавчим комітетом не створювалася комісія по прийманню відомчого житлового фонду, що є порушенням ст. 6 Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності», п. 5 Положення про порядок передачі в комунальну власність державного житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні або в оперативному управлінні підприємств, установ та організацій», затвердженого Постановою КМУ від 06.11.1995 №891; не складався та відповідно не підписувався членами комісії акт приймання передачі відомчого житлового фонду, що є порушенням п.10 Положення. Крім того ордер на жиле приміщення №53 серія Ш-4 не містить найменування органу місцевого самоврядування, яким він був виданий, ні дати його видачі. Відповідно до відтиску печатки на ордері, можна зробити висновок, що його було видано не виконавчим комітетом, а Решетилівською селищною радою, що також є порушенням ст. 122 ЖК України.

Посилаючись на вищезазначені обставини, позивач просить визнати недійсним ордер на жиле приміщення №53 серія Ш-4, виданого ОСОБА_2 з сім`єю 4 чоловіки на право зайняття житлового приміщення службової квартири за адресою: АДРЕСА_4 .

Провадження у справі було відкрите ухвалою судді ОСОБА_6 від 28.03.2016. Ухвалою від 20.01.2017 провадження у справі зупинене до вирішення інших справ поданих позивачем в порядку адміністративного судочинства.

У зв`язку зі звільненням 27.03.2018 у відставку судді ОСОБА_6 справа була розподілена судді ОСОБА_7 . Після звільнення у відставку 27.09.2018 судді ОСОБА_7 справу передано судді Лизенко І.В., яка була відряджена до Решетилівського районного суду Полтавської області на підставі рішення Вищої ради правосуддя від 22.01.2019 № 175/о/15-19 строком на один рік. 28 березня 2019 року ухвалою судді Лизенко І.В. провадження у справі було зупинене до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 546/632/16-а за адміністративним позовом ПАТ «УКРТРАНСГАЗ» до Виконавчого комітету Решетилівської селищної ради про скасування рішення № 91 від 25 травня 2016 року. У зв`язку із закінченням терміну відрядження судді Лизенко І.В. дана справа в порядку ст. 33 ЦПК України передана на розгляд судді Решетилівського районного суду Полтавської області Зіненка Ю.В.

Ухвалою судді Зіненка Ю.В. від 04.08.2020 справу прийнято до свого провадження та прийнято до уваги, що провадження у справі на момент її прийняття зупинене, а обставини, які були підставою для зупинення станом на 04.08.2020 усунуті не були.

Ухвалою суду від 10.03.2021 було поновлено провадження по даній справі.

20 квітня 2021 року до суду від позивача надійшла заява про зміну предмету позову за підписом представника позивача Никеруя Т.М., що діє на підставі довіреності, в якій він зазначає, що відповідно до рішення акціонера №186 від 21.05.2018 змінено назву позивача Публічного Акціонерного товариства «УКРТРАНСГАЗ» на Акціонерне товариство «Укртрансгаз». Також крім обставин, викладених у первісному позові, зазначає, що обставини стосовно того, що вказана квартира має статус службової встановлені під час розгляду Решетилівським районним судом Полтавської області судової справи №546/1153/14-а та відображені у постанові Решетилівського районного суду Полтавської області від 23.12.2014, а відтак не виникає сумнівів щодо достовірності даних обставин та добровільності їх визнання. Зазначає, що ордер може бути виданий лише на вільне жиле приміщення. Однак спірна квартира була зайнята позивачем. Крім того виконавчий комітет Решетилівської селищної ради 26.12.2014 прийняв рішення №187, яким вирішив: зняти статус «готелю» (службової) з квартири АДРЕСА_1 ; повідомити керівництво КС-5 про прийняте рішення і зобов`язати їх до 05.01.2015 вирішити питання про вивільнення квартири АДРЕСА_1 від наявних речей та матеріальних цінностей. 03.02.2015 АТ «Укртрансгаз» було подано адміністративний позов до Решетилівського районного суду про скасування вищезазначеного рішення №187 від 26.12.2014). Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 21.03.2017 по справі №546/185/15-а задоволено позовні вимоги АТ «Укртрансгаз» та визнано незаконним рішенням Виконавчого комітету Решетилівської селищної ради Решетилівського району Полтавської області №187 від 26.12.2014. 29.04.2016 рішенням виконавчого комітету Виконавчого комітету Решетилівської селищної ради Решетилівського району Полтавської області №66 спірну квартиру АДРЕСА_5 було визнано службовою квартирою ГУ ДСУ з надзвичайних ситуацій у Полтавській області і закріплено її для співробітників ДСНС Решетилівського району. Дане рішення виконавчого комітету було скасовано рішенням Решетилівського районного суду від 16.01.2018 у справі №546/631/16-а. 27.05.2016 Виконавчим комітетом Решетилівської селищної ради Решетилівського району Полтавської області прийнято оскаржуване рішення №91, яким на підставі рішення №66 від 29.04.2018 (що скасоване рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 16.01.2018 у справі №546/631/16-а), розглянувши наказ начальника ГУ ЩДСНМ у Полтавській області, вирішено видати ордер на службову квартиру АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_2 і його сім`ю: дружину ОСОБА_3 , сина ОСОБА_4 та сина ОСОБА_5 . Таким чином рішення виконавчого комітету Решетилівської селищної ради №91 від 27.05.2016 підлягає скасуванню. Посилаючись на вищезазначені обставини, позивач просить скасувати рішення №91 від 27.05.2016 Виконавчого комітету Решетилівської селищної ради Решетилівського району Полтавської області та визнати недійсним ордер на жиле приміщення №53 серія Ш-4, виданого ОСОБА_2 з сім`єю 4 чоловіки на право зайняття житлового приміщення службової квартири за адресою: АДРЕСА_4 (т.1, а.с.а.с.184-192).

Ухвалою суду від 21.07.2021 було прийняти до розгляду заяву представника позивача про зміну предмета позову у вказаній цивільній справі та відкладено підготовче судове засідання.

Підготовче провадження по даній справі було закрито 27.08.2021 та призначено розгляд справи на 11 жовтня 2021 року, яке за клопотанням відповідача ОСОБА_2 було відкладено на 16.11.2021 (т.2, а.с.24).

В судове засідання 16.11.2021 відповідачі ОСОБА_2 ОСОБА_3 не з`явилися, до суду надіслали письмові зави про відкладенням розгляду справи в зв`язку з хворобою (т.2, а.с.а.с.32, 33).

Ухвалою суду від 16.11.2021 до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, було залучено Виконавчий комітет Решетилівської міської ради як орган опіки та піклування та відкладено розгляд справи (т.2, а.с.36).

В подальшому розгляд справи неодноразово відкладався з незалежних від суд причин, зокрема, на 08 червня 2022 року.

07 червня 2022 року до суду надійшли письмові пояснення відповідача ОСОБА_2 , в яких він з доводами позивача щодо належності спірної квартири до відомчого житлового фонду та порушенням прав позивача як користувача квартири не погодився та зазначив наступне. Позивач до позовної заяви долучив архівний витяг із рішення виконавчого комітету Решетилівської районної Ради народних депутатів від 07 травня 1991 року № 98 «Про видачу ордерів на заселення новозбудованого будинку по АДРЕСА_3 » з якого вбачається, що розглянувши матеріали житлової комісії щодо розподілу житлової площі в новозбудованому будинку по АДРЕСА_3 , виконком районної Ради народних депутатів вирішив видати ордери на заселення житлового будинку по АДРЕСА_3 громадянам згідно додатку, а саме квартира АДРЕСА_2 » 3-х кімнатна, житлова пл. 40,25. Таким чином, спірна квартира АДРЕСА_2 перебувала у віданні місцевих Рад народних депутатів та відповідно належала до житлового фонду місцевих рад, а не відомчого житлового фонду, як про це зазначає позивач, що підтверджується рішенням виконавчого комітету Решетилівської районної Ради народних депутатів від 07 травня 1991 року №98, яке долучає сам позивач. Окрім того, згідно цього ж рішення дана квартира була службовою в/о/ Зоря, а ніяк не позивача, що виключає порушення будь-яких прав позивача. Жодних спільних рішень адміністрації і профспілкових комітетів позивача, які були б затверджені виконавчим комітетом районної ради народних депутатів та свідчили б належність спірної квартири саме до відомчого житлового фонду позивача не долучено до позовної заяви. Щодо судових рішень у справах 546/1153/14-а, 546/185/15-а, 546/631/16-а зазначив, що у цих справах сторонами були позивач по даній справі та виконавчий комітет Решетилівської селищної ради Полтавської області, однак ні Решетилівська селищна рада Полтавської області, ні ОСОБА_2 , ні ОСОБА_3 , ні ОСОБА_4 , ні ОСОБА_5 участі не брали, а тому склад учасників є різним і обставини, які були встановлені в даних справах підлягають доказуванню в межах даної справи та можуть бути у загальному порядку спростовані особами, які не брали участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. При цьому звертав увагу на висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2018 року у справі № 917/1345/17 про те, що преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення в мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи. Щодо застосування позовної давності відносно вимоги щодо скасування рішення № 91 від 27.05.2016 виконавчого комітету Решетилівської селищної ради Решетилівського району Полтавської області зазначив, що враховуючи те, що позивач звернувся до Решетилівського районного суду Полтавської області у справі № 546/632/16-а щодо скасування рішення № 91 від 27.05.2016 виконавчого комітету Решетилівської селищної ради Решетилівського району Полтавської області в порядку адміністративного судочинства, тобто без дотримання процесуального закону щодо юрисдикції спору, що стало перешкодою для розгляду справи, а тому позовна давність не переривалась, а відтак у разі визнання судом обґрунтованою заявленої лише 20 квітня 2021 року у даній справі №2546/924/16-ц вимоги щодо скасування рішення № 91 від 27.05.2016 виконавчого комітету Решетилівської селищної ради Решетилівського району Полтавської області у цій частині позов не підлягає задоволенню через пропуск строку позовної давності. Щодо визнання недійсним ордеру на жиле приміщення № 53 серії Ш-4, виданого громадянину ОСОБА_2 з сім`єю 4 чоловіки на право зайняття житлового приміщення - службової квартири за адресою: АДРЕСА_4 , посилаючись на правовий висновок Верховного Суду у постанові від 17 червня 2020 року у справі № 756/3551/18, зазначив, що ордер на жиле приміщення з огляду на його видачу на зайняте жиле приміщення може бути визнаним недійсним лише у випадку, якщо особа, яка фактично проживає у приміщенні, зайняла його на законних підставах. У матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що позивач є користувачем спірної квартири. Ордер на вказану квартиру, окрім як відповідачу не видавався, що позивачем не спростовано та іншого ордеру до суду не надано Виконавчим комітетом Решетилівської районної ради народних депутатів спірна квартира не включалась до числа службових позивача, до суду не надано жодних доказів прийняття такого рішення. Той факт, що позивач добровільно сплачував комунальні платежі не підтверджує його прав на це житло. Суду також не надано доказів, що адміністрацією підприємства В/О «ЗОРЯ», яка не є позивачем, взагалі виносилось рішення про надання будь-якому працівнику службової квартири, на підставі якого виконком міг би видати такий ордер. Не є доведеним той факт, що спірна квартира є службовим житлом позивача ПАТ «УКРТРАНСГАЗ» в особі філії «Управління магістральних газопроводів «КИЇВТРАНСГАЗ»» Публічного акціонерного товариства «УКРТРАНСГАЗ». Тому не заслуговують на увагу посилання позивача на спеціальний порядок виключення житла з числа службових. Отже, не зрозуміло яким саме чином оскаржуваний ордер порушує права позивача, оскільки дане житло ніколи не виділялось йому у якості службового. Судове рішення про визнання недійсним ордеру на жиле приміщення не є підставою для вселення позивача, а відповідна позовна вимога не відповідає ефективному способу захисту прав та інтересів у цих правовідносинах (т.2, а.с.102-105).

В судовому засіданні 29 липня 2022 року представник позивача ОСОБА_1 , який брав участь в розгляді даної справи в режимі відеоконференції позовну заяву в редакції, викладеній в заява про зміну предмету позову, підтримав та просив його задовольнити.

Представник третьої особи Гмиря Ю.С. при вирішенні справи покладалася на розсуд суду, однак просила врахувати, що у випадку задоволення позову будуть порушені права на житло дітей, які зареєстровані в спірній квартирі.

В судове засідання 29 липня 2022 року відповідачі ОСОБА_2 ОСОБА_3 не з`явилися, до суду від відповідача ОСОБА_2 надійшла заява про відкладення розгляду справи в зв`язку з його хворобою, що підтверджується інформацією з електронної системи охорони здоров`я. Зважаючи на дану обставину та бажання особисто взяти участь в розгляді справи просив відкласти судове засідання на іншу дату (т.2, а.с.155, 156-157). Відповідачка ОСОБА_3 про причини неявки суду не повідомила, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Щодо бажання відповідача ОСОБА_2 особисто взяти участь в розгляді справи, про що він зазначив в своєму клопотанні про відкладення судового засідання, слід зазначити, що за весь час розгляду справи відповідач був присутнім тільки в одному судовому засіданні 27.08.2021, в якому було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В інших судових засіданнях відповідач особисто участі не брав, відзиву на позовну заяву суду від нього та інших відповідачів до суду не надходило. При цьому суд зазначає, що за клопотанням відповідача ОСОБА_2 було відкладено судові засідання, які були призначені, зокрема, на 28 квітня 2022 року та 07 червня 2022 року.

Згідно положень ч. 2 ст. 223 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, зокрема, у випадку першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Тому з урахуванням вищевикладеного, з метою недопущення затягування судового процесу, враховуючи принцип розумності строків розгляду справи (позов надійшов до суду 14.09.2016), те, що учасники судового процесу, які не з`явилися у судове засідання повідомлені належним чином, суд не вбачає підстав, передбачених ст. 223 ЦПК України, для відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим клопотання відповідача ОСОБА_2 про відкладення судового засідання задоволенню не підлягає.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, детально дослідивши письмові докази по справі, надані особами, що беруть участь у справі на засадах змагальності та диспозитивності, та всі докази в їх сукупності і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов Акціонерне товариство «Укртрансгаз» підлягає до задоволення, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до рішення акціонера №186 від 21 травня 2018 року змінено назву позивача Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» на акціонерне товариство «Укртрансгаз» (т.1, а.с.199).

Судом встановлено, що відповідно акту державної приймальної комісії від 29.12.1990 р. «Про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту» замовником побудови будинку по АДРЕСА_3 було Диканське лінійно виробниче управління магістральних газопроводів Київського виробничого об`єднання по транспортуванню і поставці газу (т.1, а.с.10-13).

Відповідно до архівного витягу від 08.11.2013 №05-12/118 із рішення виконавчого комітету Решетилівської районної Ради народних депутатів від 07 травня 1991 року №98 «Про видачу ордерів на заселення новозбудованого будинку по АДРЕСА_3 », розглянувши матеріали житлової комісії щодо розподілу житлової площі в новозбудованому будинку по АДРЕСА_3 було вирішено видати ордери на заселення житлового фонду по АДРЕСА_3 громадянам згідно додатку, в тому числі квартири АДРЕСА_6 , житлова пл. 40,25 (т.1, а.с.14-15).

Як вбачається з поданих позивачем копій рахунків, квитанцій, актів звірки розрахунків за період з 01.01.2016 по 01.12.2016 оплату комунальних послуг за вказану квартиру здійснював позивач (а.с.а.с.51-72).

Відповідно до рішення Виконавчого комітету Решетилівської селищної ради від 27 травня 2016 року №91, керуючись, зокрема, рішенням №66 виконавчого комітету у селищній раді від 29 квітня 2016 року «Про розгляд листа ГУДСУНС у Полтавській області», було видано ордер на жиле приміщення №53 серія Ш-4: на службову квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 68,2 кв.м, житловою площею 40,25 кв.м на ім`я ОСОБА_2 і його сім`ю: дружину ОСОБА_3 , сина ОСОБА_4 , сина ОСОБА_5 (а.с.а.с.7, 8-9).

Даючи оцінку правомірності дій Виконавчого комітету Решетилівської селищної ради, суд виходить з наступного.

Як встановлено рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 16 січня 2018 року у справі №546/631/16-а за позовом Публічного акціонерного товариства «УКРТРАНСГАЗ» в особі філії «Управління магістральних газопроводів «КИЇВТРАНСГАЗ» Публічного акціонерного товариства «УКРТРАНСГАЗ» до Виконавчого комітету Решетилівської селищної ради Решетилівського району Полтавської області, яке набрало законної сили 26 лютого 2018 року, 29 квітня 2016 року відповідач прийняв рішення № 66, яким вирішив визнати службовою квартирою Головного Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області за адресою по АДРЕСА_4 , загальною площею 68,2 кв.м., житловою площею 40,25 кв.м. і закріпити її для заселення співробітниками ДСНС Решетилівського району. Даним рішенням суду рішення №66 Виконавчого комітету Решетилівської селищної ради Решетилівського району Полтавської області від 29 квітня 2016 року №66 було скасовано (т.2, а.с.47-48).

Тобто, при прийнятті рішення від 27 травня 2016 року №91 Виконавчий комітет Решетилівської селищної ради керувався своїм же рішенням, яке в подальшому було скасовано, та розпорядився службовою квартирою, яка перебувала в користуванні позивача.

Відповідно до пунктів 4, 6 Положення про порядок користування про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 4 лютого 1988 р. N 37 (в редакції, чинній на час прийняття рішення №91) до числа службових може бути включено тільки вільне жиле приміщення. Жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні, а також у випадках, коли в установленому порядку воно виключено з числа жилих. Сам по собі факт проживання в службових жилих приміщеннях робітників і службовців, які припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадян, яких виключено з членів колгоспу, або тих, які вийшли з колгоспу за власним бажанням, не є підставою для виключення цих приміщень з числа службових. Виключення жилого приміщення з числа службових провадиться на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. У будинках, належних колгоспам, жиле приміщення виключається з числа службових за рішенням загальних зборів членів колгоспу або зборів уповноважених, затверджуваним виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.

Доказів того, що квартира АДРЕСА_1 була вільною на час прийняття рішення від 27 травня 2016 року №91, відповідачами надано не було. Також в матеріалах справи відсутні клопотання позивача, як належного користувача спірної квартири, про виключення цієї квартири із числа службових.

Як було встановлено постановою Решетилівського районного суду Полтавської області від 08.12.2016 та постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 21.03.2017 по справі №546/185/15-а за позовом Публічного акціонерного товариства «УКРТРАНСГАЗ» в особі філії «Управління магістральних газопроводів «КИЇВТРАНСГАЗ» ПАТ «УКРТРАНСГАЗ» до Виконавчого комітету Решетилівської селищної ради Решетилівського району Полтавської області, третя особа - Державне підприємство «Науково-виробничий комплекс газотурбобудування «Зоря» - «Машпроект», про скасування рішення, 26 грудня 2014 року виконавчим комітетом Решетилівської селищної ради Решетилівського району Полтавської області було прийнято рішення №187, яким з квартири АДРЕСА_7 , знято статус «готелю» (службової), та повідомлено керівництво КС-5 про прийняття рішення і зобов`язано їх до 05 січня 2015 року вирішити питання про вивільнення квартири від наявних речей та матеріальних цінностей. Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 21.03.2017 у даній справі рішення виконавчого комітету Решетилівської селищної ради Решетилівського району Полтавської області №187 від 26.12.2014 року було визнано незаконним.

Те, що квартира АДРЕСА_1 має статус службової було встановлено постановою Решетилівського районного суду Полтавської області від 23.12.2014 по справі №546/1153/14-а, яка набрала законної сили 03.01.2015. Цією ж постановою суду було скасовано рішення виконавчого комітету Решетилівської селищної ради №77 від 28.05.2014 р., яким квартиру АДРЕСА_1 виведено з користування Диканського ЛВУМГ та прийнято на баланс територіальної громади смт. Решетилівка (т.2, а.с.114-116).

Отже, дана обставина була достеменно встановлена судом, викладена у мотивувальній частині, не є оцінкою судом обставин справи, а отже, в силу положень частини 4 статті 82 ЦПК України, не підлягає доказуванню.

Згідно з приписами частини 4 статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідачем ОСОБА_2 до справи було долучено архівний витяг від 09.02.2022 №07-02-Р/Ш-21 із рішення виконавчого комітету Решетилівської районної ради народних депутатів від 20 червня 1991 року №126 «Про визнання права власності на житлові будинки за виконкомом Решетилівської селищної ради народних депутатів», серед яких, відповідно до додатку до даного рішення, зокрема зазначений будинок, розташований по АДРЕСА_3 (т.2, а.с.96) та архівний витяг від 09.02.2022 №07-02-Р/Ш-22 із рішення виконавчого комітету Решетилівської районної ради народних депутатів від 09 серпня 1991 року №165 «Про визнання права власності на житлові будинки за виконкомом Решетилівської селищної ради народних депутатів», на зміну рішення виконкому районної Ради народних депутатів №126 від 20.06.1991 (т.2, а.с.97).

Щодо поданих архівних довідок суд зазначає, що оформлення права власності за виконкомом Решетилівської селищної ради народних депутатів, зокрема і на житловий будинок, розташований по АДРЕСА_3 , жодним чином не спростовує того факту, що квартира АДРЕСА_2 , як про це зазначено в рішенні виконавчого комітету Решетилівської районної Ради народних депутатів від 07 травня 1991 року №98.

Як було зазначено вище, рішеннями судів, які набрали законної сили, було встановлено, що квартира АДРЕСА_1 має статус службової та перебуває в користуванні позивача.

Щодо поданих відповідачем ОСОБА_2 письмових пояснень суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до частини 1,2 статті 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

У відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. Відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі (частини 1,7 статті 178 ЦПК України).

У запереченні відповідач викладає свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень, міркувань і аргументів і мотиви їх визнання або відхилення (частина 1 статті 180 ЦПК України).

Аналізуючи наведені норми закону, суд зазначає, що відповідач свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору має викладати виключно у відзиві на позовну заяву та запереченні. Подання відповідачем письмових пояснень ЦПК України не передбачено.

Крім того слід зазначити наступне.

Провадження по справі було відкрито ухвалою суду від 21 вересня 2016 року, цією ж ухвалою було запропоновано відповідачу надати письмові заперечення проти позову до 24 жовтня 2016 року. В подальшому ухвалою суду від 21.07.2021, якою було прийнято до розгляду заяву представника позивача про зміну предмета позову було надано відповідачам у справі п`ятнадцятиденний строк з дня отримання заяви про зміну предмета позову для подання відзиву.

В свою чергу ні письмових заперечень, ні відзиву на позовну заяву від жодного з відповідачів до суду не надійшло.

З огляду на викладене, суд не приймає письмові пояснення відповідача ОСОБА_2 , що надійшли до суду 07 червня 2022 року та які по формі та змісту відповідають відзиву на позовну заяву, відповідно, правова оцінка викладеним у ній доводам судом не надається.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до статей 317, 319 ЦК України особі належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно статей 391 ЦК України, 150 ЖК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

У статті 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Згідно частин 1,2 статті 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що рішенням Виконавчого комітету Решетилівської селищної ради Решетилівського району Полтавської області за №91 від 27.05.2016 «Про видачу ордеру на службову квартиру», які порушують права позивача, є незаконними та підлягає скасуванню.

А тому позовна вимога в цій частині є обґрунтованою та підлягає до задоволення.

При цьому суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі передбачено статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права та бути адекватним наявним обставинам.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до участі у справі у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

На позивачеві лежить обов`язок довести, що саме йому належить оспорюване право, а вказаний ним відповідач зобов`язаний виконати покладений на нього законом або договором обов`язок.

Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача. Якщо позовна вимога заявлена до особи, яка не є учасником спірних правовідносин (тобто, не до тієї особи, яка має відповідати за цією вимогою), така особа є неналежним відповідачем.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зазначено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті чи для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рішення щодо суті заявлених до належного відповідача вимог.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав позову є правом позивача. Натомість установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який він виконує під час розгляду справи.

Суд зазначає, що права позивача даним рішенням були порушені рішенням Виконавчого комітету Решетилівської селищної ради Решетилівського району Полтавської області, тому належним відповідачем щодо цієї позовної вимоги, враховуючи його актуальне найменування, є саме Виконавчий комітет Решетилівської міської ради Полтавської області. Тому в задоволенні вказаної позовної вимоги до Решетилівської міської (позивач помилково зазначив «селищної») ради слід відмовити.

Згідно ст. 58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення.

Відповідно ст. 59 ЖК України ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 10.06.2015 по справі №6-83цс15, ордер на жиле приміщення з огляду на його видачу на зайняте жиле приміщення може бути визнаним недійним лише у випадку, якщо особа, яка фактично проживає у приміщенні зайняла його на законних підставах.

Враховуючи, що ордер було видано на квартиру, що не була вільна, як того вимагає стаття 58 ЖК України, тому позовні вимоги АТ «Укратрансгаз» в цій частині також підлягають задоволенню, а ордер за № 53, серія Ш-4 слід визнати недійсним.

Згідно ст. 9 ЖК України громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду. Ніхто не може бути виселений із займаного ним приміщення або обмежений у праві користуватись жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян.

Враховуючи, що ордер № 53, серія Ш-4 визнано судом недійсним, а спірна квартира перебуває у віданні позивача «ПАТ» Укртрансгаз як службове житло, то у відповідача ОСОБА_2 та членів його сім`ї відсутні правові підстави для проживання у квартирі АДРЕСА_1 .

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 117 ЖК України у випадках визнання ордера на жиле приміщення недійсним з інших підстав, крім випадку, передбаченого ч. 1 ст. 117 ЖК України, громадяни, зазначені в ордері, підлягають виселенню з наданням іншого жилого приміщення або приміщення, яке вони раніше займали.

У п. 6 Постанови Пленум Верховного Суду України від 12.04.1985 р. № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» зазначено, що у випадку, коли позов пред`явлено особами, права яких порушено видачею ордера, суд покладає на орган, що здійснює управління житловим фондом, обов`язок надати відповідачам те жиле приміщення, яке вони раніше займали, або інше, яке за змістом ч. 2 ст. 117 ЖК Української РСР має відповідати за розміром і благоустроєм наданому за ордером.

Відтак, оскільки судом не встановлено, що ОСОБА_2 та члени його сім`ї вселились у спірну квартиру внаслідок їхніх неправомірних дій, суд доходить висновку, що на Виконавчий комітет Решетилівської міської ради Полтавської області слід покласти обов`язок надати відповідачу ОСОБА_2 інше жиле приміщення, яке має відповідати за розміром і благоустроєм наданому йому за ордером.

Суд зазначає, що позовна вимога про визнання недійсним ордеру на житлову квартиру спрямована на оспорення права фізичних осіб, яким виконавчим комітетом Решетилівської селищної (зараз міської) ради видано ордер на спірну квартиру та правомірність дій виконавчого комітету Решетилівської селищної ради щодо розпорядження цією квартирою.

Отже такі вимоги за своїм суб`єктним складом за вказаного предмету заявлених вимог та змісту правовідносин мають пред`являтися до осіб, яким видано ордер на спірну квартиру та органу, який видав оспорюваний ордер.

Висновок суду базується на правовому висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладеному у постанові від 27 лютого 2020 року у справі № Б-39/02-09 у подібних за змістом правовідносинах.

Решетилівська міська рада Полтавської області, як і у первісній позовній вимозі, не є належним відповідачем по даній справі, а тому у задоволенні позову до даного відповідача слід відмовити.

Відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до статті 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права.

Виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до житла передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену у пункті 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Відповідність останньому критерію визначається з урахуванням того, чи існує нагальна суспільна необхідність для застосування такого обмеження права на повагу до житла та чи буде втручання у це право пропорційним переслідуваній легітимній меті.

Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі мати можливість, щоб її виселення було оцінене судом на предмет пропорційності у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції.

Враховуючи вищезазначене, а також те, що права відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та їхніх малолітніх дітей підлягають захисту на підставі ч.2 ст. 117 ЖК України шляхом надання іншого житла, суд доходить висновку щодо задоволення позову в повному обсязі.

Щодо застосування строку позовної давності, про що зазначав відповідач ОСОБА_2 у письмових поясненнях, якому суд повинен дати правову оцінку, слід зазначати наступне.

Відповідач ОСОБА_2 звертав увагу на те, що позивач звернувся до Решетилівського районного суду Полтавської області у справі № 546/632/16-а щодо скасування рішення № 91 від 27.05.2016 виконавчого комітету Решетилівської селищної ради Решетилівського району Полтавської області в порядку адміністративного судочинства, тобто без дотримання процесуального закону щодо юрисдикції спору, що стало перешкодою для розгляду справи, а тому позовна давність не переривалась, а відтак у разі визнання судом обґрунтованою заявленої лише 20 квітня 2021 року у даній справі №2546/924/16-ц вимоги щодо скасування рішення № 91 від 27.05.2016 виконавчого комітету Решетилівської селищної ради Решетилівського району Полтавської області, то у цій частині позов не підлягає задоволенню через пропуск строку позовної давності.

В письмових поясненнях представник позивача ОСОБА_1 , що з даним позовом позивач звернувся до Решетилівського районного суду Полтавської області у вересні 2016 року, однак лише ухвалою суду від 11.02.2021 було закрито провадження про справі на підставі п.1 ч.1 ст. 238 КАСУ та роз`яснено позивачу право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства. Звертав увагу, що закриття провадження по справі не є процесуальною дією, тотожною поверненню позовної заяви та відмови у прийнятті позовної заяви, а відтак подання позову з недодержанням правил підвідомчості/підсудності і наступного саме закриття провадження у справі, а не відмови або повернення позову, перевиває строк позовної давності (т.2, а.с.140-142).

З цього приводу суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Статтею 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення від 20.12.2007 у справі «Фінікарідов проти Кіпру»).

Судом встановлено, що позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до виконавчого комітету Решетилівської міської ради Полтавської області про скасування рішення № 91 від 27 травня 2016 року про видачу ордеру на службову квартиру АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_2 і його сім`ю: дружину ОСОБА_3 , синів: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 30 червня 2016 року.

Ухвалою Решетилівського районного суду Полтавської області від 11 лютого 2021 року було закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України у зв`язку з тим, що справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства (т.1, а.с.193-198).

20 квітня 2021 року до суду надійшла заява представника позивача про зміну предмета позову, відповідно до якої представник позивача просить: скасувати рішення № 91 від 27.05.2016 Виконавчого комітету Решетилівської селищної ради Решетилівського району Полтавської області; визнати недійним ордер на жиле приміщення № 53 серія Ш-4, виданого громадянину ОСОБА_2 з сім`єю 4 чоловіки на право зайняття житлового приміщення службової квартири за адресою: АДРЕСА_4 (т.1, а.с.184-192).

Статтею 264 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Відповідно до правових висновків Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладених у постанові від 15 травня 2020 року у справі № 922/1467/19, перебіг позовної давності шляхом пред`явлення позову може перериватися в разі звернення позивача до суду, в тому числі й направлення позовної заяви поштою, здійсненого з додержанням вимог процесуального законодавства. Якщо суд у прийнятті позовної заяви відмовив або повернув її, то перебіг позовної давності не переривається. Не перериває перебігу такого строку й подання позову з недодержанням правил підвідомчості, а також з іншим предметом спору та з іншими матеріально-правовими підставами. Враховуючи викладене, Верховний Суд у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду дійшов висновку, що подання позову з недодержанням правил підвідомчості/підсудності (навіть у разі наступного закриття провадження у справі, а не відмови в позові або повернення позову), не перериває перебігу позовної давності.

Водночас в даній постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду зроблено наступний висновок: до висновку про поважність причин пропуску строку позовної давності можна дійти лише після дослідження усіх фактичних обставин та оцінки доказів у кожній конкретній справі. При цьому, поважними причинами при пропущенні позовної давності є такі обставини, які роблять своєчасне пред`явлення позову неможливим або утрудненим.

При цьому, очевидно, що перебування справи у провадженні судових органів, вчинення в ній передбачених законом дій на думку добросовісного розсудливого спостерігача виключає необхідність вчинення процесуальних дій спрямованих на припинення цього процесу, а саме подачі заяв про закриття провадження у справі, подачі позовів в порядку іншого судочинства тощо. За таких обставин є неправильним та несправедливим покладення виключно на позивача відповідальності за помилку у визначенні підвідомчості відповідної справи і позбавлення його права на захист у спірних правовідносинах.

Враховуючи викладене, те, що з адміністративним позовом позивач звернувся до суду в червні 2016 року, а ухвала про закриття провадження по справі за цим позовом була постановлена лише в лютому 2021 року, що при формальному підході судом до даного питання позбавило б позивача можливості на повторне звернення з даним позовом в порядку цивільного судочинства, оскільки сплила позовна давність, а також враховуючи те, що позивач звернувся із заявою про уточнення позовних вимог до Решетилівського районного суду Полтавської області після того як дізнався, що даний спір відноситься до цивільної юрисдикції, суд вважає, що строк позивачем пропущено з поважних причин.

У рішенні від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України», Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави.

Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об`ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.

У рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Іліан проти Туреччини», зазначено правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Практика Європейського суду з прав людини при застосуванні положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує кожному право на звернення до суду, акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції») від 16.12.1992).

Частиною 5 ст. 267 ЦК України передбачено, що якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

З огляду на викладене, з метою недопущення порушення права особи на доступ до правосуддя, визначених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та застосовуючи основні конституційні засади судочинства, принцип верховенства права, а також принципи справедливості, добросовісності і розумності, виходячи з фактичних обставин справи, суд доходить висновку про необхідність захисту порушеного права позивача та поновлення строку позовної давності.

Враховуючи вищезазначене, заява відповідача ОСОБА_2 про застосування наслідків спливу позовної давності до задоволення не підлягає.

Щодо судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем Акціонерне товариство «Укртрансгаз» при зверненні до суду з первісним позовом було заявлено одну позовну вимогу та сплачено судовий збір в розмірі 1378,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням про сплату судового збору № 23617 від 30.08.2016 (т. 1 а.с. 1).

Після уточнення позовних вимог було додано ще одну позовну вимогу та доплачено судовий збір в сумі 2270,00 грн (т.1, а.с.222).

Тобто, загалом позивач АТ «Укртрансгаз» просив стягнути судові витрати в сумі 3648,00 грн.

Здійснюючи розподіл судових витрат суд виходить з того, судовий збір за позовну вимогу про скасування рішення №91 від 27.05.2016, сплачений позивачем у сумі 1378,00 підлягає стягненню з відповідача - Виконавчого комітету Решетилівської міської ради Полтавської області, оскільки дана позовна вимога стосується саме цього відповідача.

Судовий збір за позовну вимогу про визнання недійсним ордеру на жиле приміщення №53 серія Ш-4, виданого ОСОБА_2 з сім`єю 4 чоловіки на право зайняття житлового приміщення службової квартири за адресою: АДРЕСА_4 , сплачений позивачем у розмірі 2270,00 грн підлягає стягнення з належних відповідачів: Виконавчого комітету Решетилівської міської ради Полтавської області, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у рівних частках по 756,67 грн з кожного.

На підставі викладеного, та керуючись ст. 4, 11, 12, 13, 76-81, 83, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов Акціонерного товариства «Укртрансгаз» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , та ОСОБА_3 в інтересах малолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , Виконавчого комітету Решетилівської міської ради Полтавської області, про скасування рішення Виконавчого комітету Решетилівської селищної ради Решетилівського району Полтавської області за №91 від 27.05.2016 та визнання ордеру на жиле приміщення недійсним задовольнити.

Скасувати рішення Виконавчого комітету Решетилівської селищної ради Решетилівського району Полтавської області за №91 від 27.05.2016 «Про видачу ордеру на службову квартиру».

Визнати недійсним ордер на жиле приміщення № 53 серія Ш-4, виданий громадянину ОСОБА_2 з сім`єю з 4 чоловік на право зайняття житлового приміщення житловою площею 40,25 кв.м службової квартири АДРЕСА_1 .

Зобов`язати Виконавчий комітет Решетилівської міської ради Полтавської області надати ОСОБА_2 інше жиле приміщення, яке має відповідати за розміром і благоустроєм наданому йому за ордером № 53 серія Ш-4.

В задоволенні позову Акціонерного товариства «Укртрансгаз» до Решетилівської міської ради Полтавської області відмовити.

Стягнути з Виконавчого комітету Решетилівської міської ради Решетилівського району Полтавської області на користь Акціонерного товариства «Укртрансгаз» судовий збір у розмірі 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн 00 коп.

Стягнути з Виконавчого комітету Решетилівської міської ради Решетилівського району Полтавської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства «Укртрансгаз» судовий збір у розмірі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн 00 коп. по 756,67 грн з кожного.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач Акціонерного товариства «Укртрансгаз», місцезнаходження: 01021, Кловський узвіз, 9/1, м. Київ, .

Представник позивача Жирний Олексій Сергійович, службова адреса: 01021, Кловський узвіз, 9/1, м. Київ.

Відповідач Виконавчий комітет Решетилівської міської ради Полтавської області, місцезнаходження: вул. Покровська, 14, м. Решетилівка Полтавської області, .

Відповідач Решетилівська міська рада Полтавської області, місцезнаходження: вул. Покровська, 14, м. Решетилівка Полтавської області, .

Відповідач ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП судом не встановлено.

Відповідач ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП судом не встановлено.

Третя особа Служба у справах дітей Виконавчого комітету Решетилівської міської ради, місцезнаходження: вул. Шевченка, 23, м. Решетилівка Полтавської області, 38400, ІКЮО в .

Представник третьої особи Гмиря Юлія Анатоліївна, службова адреса: вул. Шевченка, 23, м. Решетилівка Полтавської області.

Повний текст рішення складений 01 серпня 2022 року.

Суддя Ю.В. Зіненко