ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 536/1785/21 Номер провадження 22-ц/814/1152/22Головуючий у 1-й інстанції Даніліна Ж.О. Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Дряниці Ю.В.,

суддів: Дорош А.І., Пилипчук Л.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-банк» на рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 16 лютого 2022 року за позовом Акціонерного товариства «Акцент-банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в :

У жовтні 2021 року АТ «Акцент-Банк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог вказувало, що 15 квітня 2019 року ОСОБА_1 приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк» з метою укладення кредитного договору б/н та отримання кредитної картки, шляхом підписання анкети-заяви.

На підставі вказаної анкети-заяви відповідачу надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами, які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, складає між ним та банком кредитний договір, що підтверджується підписом в анкеті-заяві.

Позивач вказує, що свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надав відповідачу кредит у розмірі, відповідно до умов договору. Проте, у порушення умов договору відповідач своєчасно не сплатив банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, внаслідок чого станом на 10 вересня 2021 року утворилась заборгованість в сумі 29 934,98 грн., з яких 20426,06 - заборгованість за тіло кредиту, та 9508,92 - заборгованість за відсотками.

Позивач просив стягнути вказану заборгованість та понесені судові витрати з відповідача.

Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 16 лютого 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Додатковим рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 31 травня 2022 року у задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Шевцової Людмили Володимирівни про стягнення з Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу у сумі 6 500,00 грн відмовлено.

Рішення оскаржив позивач, який в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення, ухваливши нове, яким задовольнити позов. Вважає, що між сторонами виникли договірні правовідносини, зміст яких врегульовано та узгоджено у Правилах та Умовах, які є невід`ємною частиною кредитного договору, а також у Паспорті споживчого кредиту, який підписаний відповідачем з допомогою електронного підпису.

Представником відповідача надано відзив на апеляційну скаргу, у доводах якого вважає рішення місцевого суду законним та обґрунтованим, просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з підстав, передбачених ст. 375 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 15 квітня 2019 ОСОБА_1 було підписано Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку.

Згідно умов підписаної Анкети-заяви, відповідач погодився, що дана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими у рекламного буклеті, складають договір між ним та банком про надання банківських послуг

Відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого, згідно наданого банком розрахунку, станом на 10.09.2021 року, рахується заборгованість у сумі 29934,98 грн., з яких 20426,06 - заборгованість за тілом кредиту, та 9508,92 - заборгованість за відсотками.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог А-Банку щодо стягнення з відповідача заборгованості, у зв`язку з їх недоведеністю.

Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626,628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Відповідно дост. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Матеріалами справи підтверджено факт підписання 15 квітня 2019 року ОСОБА_1 . Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку.

Разом з тим, у анкеті-заяві позичальника процентна ставка за користування кредитом, умови та порядок її зміни, порядок та умови збільшення розміру кредиту на розмір боргових зобов`язань, порядок обчислення та розміри відповідальності за порушення зобов`язання у вигляді неустойки (пені, штрафів), не зазначені.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Зазначені висновку суду в повній мірі узгоджуються із правовою позицією викладеною Великою палатою Верховного Суду у справі № 342/180/17-ц від 03 липня 2019 року.

До позовної заяви АТ «Акцент-Банк» надало суду копію анкети-заяви відповідача про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, копію витягу з Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, копію Тарифів користування кредитною карткою «Універсальна» та розрахунок заборгованості.

Проте, вказані документи не підтверджують погодження сторонами істотних умов договору кредиту, оскільки витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, копія Тарифів користування кредитною карткою «Універсальна» не містять підпису відповідача.

Копія анкети-заяви відповідача про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку містить лише його анкетні дані та не містить даних про умови кредитування щодо строків повернення кредиту, розміру процентної ставки та строків сплати процентів за користування кредитом.

АТ «Акцент-Банк» не доведено погодження з ОСОБА_1 усіх істотних умов кредитування, а тому висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за процентами є обґрунтованим.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно надано правову оцінку обставинам справи і застосовано актуальну правову позицію Великої Палати Верховного Суду, що регулює існуючі між сторонами правовідносини.

Також суд апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого суду щодо недоведеності наявності заборгованості за кредитом.

Із долученої позивачем виписки по рахунку ОСОБА_1 , вбачається, що протягом травня 2019 року грудня 2021 року останній користувався кредитним коштами, та ним періодично вносились власні грошові кошти в рахунок погашення заборгованості.

До складу тіла кредиту можуть бути віднесені тільки кошти, які фактично отримані та використані позичальником, позаяк відсотки за користування кредитом є окремою складовою кредитних зобов`язань, які у межах існуючих між сторонами правовідносин не узгоджені.

Проте, з виписки по рахунку боржника, наданої банком, вбачається, що банком без належної правової підстави, здійснювалося списання з кредитних коштів в рахунок оплати відсотків за користування кредитом.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матералів справи умовами зобов`язання між сторонами не було передбачено сплату відсотків за користування кредитом. Так само між сторонами не було узгоджено питання автоматичного списання коштів із рахунку відповідача.

Таким чином, слід вважати, що списання банком коштів тіла кредиту в рахунок оплати відсотків за користуванням кредитними коштами було безпідставним.

Крім того, оцінюючи надані позивачем докази наявності заборгованості за тілом кредиту колегія суддів звертає увагу на наступне.

Так, відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Такі дані встановлюються, зокрема письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (частина перша статті 95 ЦПК України).

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, отримані з порушенням порядку, встановленого законом (стаття 78 ЦПК України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц (провадження №61-517св18), зроблено правовий висновок про те, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно із вказаною нормою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Отже, виписка з рахунка особи, яка відповідає зазначеним вимогам та надана відповідно до вимог закону, є документом, який може бути доказом і який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 (провадження № 61-9618св19), від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц (провадження № 61-3689св21), від 26 травня 2021 року у справі № 204/2972/20 (провадження № 61-168св21), від 13 жовтня 2021 року у справі № 209/3046/20 (провадження № 61-9207св21), від 01 грудня 2021 року у справі № 752/14554/15-ц (провадження № 61-14046св21), від 01 червня 2022 року у справі № 175/35/16-ц (провадження № 61-648св21).

Відповідно до пункту 61 вказаного Положення форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: 1) номер особового рахунку; 2) дату здійснення останньої (попередньої) операції; 3) дату здійснення поточної операції; 4) код банку, у якому відкрито рахунок; 5) код валюти; 6) суму вхідного залишку за рахунком; 7) код банку-кореспондента; 8) номер рахунку кореспондента; 9) номер документа; 10) суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); 11) суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; 12) суму вихідного залишку.

Надана позивачем виписки вказаним нормам не відповідає, оскільки з неї неможливо встановити суму вхідного залишку за рахунком та суму вихідного залишку після здійснення відповідної операції, та відображає лише суму фактичного відрахування чи зарахування коштів.

З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду, що заявлена до стягнення сума заборгованості за тілом кредиту є недоведеною.

У доводах апеляційної скарги позивач посилається на те, що умови договору щодо нарахування та порядку оплати відсотків погоджено сторонами шляхом підписання відповідачем Паспорту споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» .

Колегія суддів не приймає до уваги вказані доводи з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач підписав наданий позивачем до позову Паспорт споживчого кредиту за допомогою електронного підпису шляхом підтвердження ОТП 15 з телефонного номеру НОМЕР_1 , який зазначено ним в Анкеті-заяві про приєднання до Умов та про надання банківських послуг.

Проте, у вказаному Паспорті споживчого кредиту визначено умови кредитування за двома різними картками, що є відмінними, і жодним документом у справі не підтверджено, яку саме карту отримав відповідач у справі, щоб достовірно стверджувати які конкретно умови кредитування були узгодженні сторонами при підписанні Анкети-заяви про приєднання до Умов та про надання банківських послуг

Отже, зазначений Паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовану загальну вартість кредиту та передує укладенню кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає ще подальше проведення Банком, як кредитодавцем, оцінки кредитоспроможності споживача для визначення умов кредитування.

Саме індивідуальні умови кредитування передбачають суму кредиту, відсоткову ставку за кредитом, розмір щомісячного платежу, комісії, умови відповідальності за порушення зобов`язань, строк кредитування, вид карти, яка видається клієнту тощо.

У справі відсутні докази погодження з відповідачем конкретних умов кредитування з фіксацією цих умов у Паспорті споживчого кредиту чи в Анкеті-заяві позичальника. Позивач не надав суду доказів укладання з відповідачем договору саме на тих умовах, виходячи з яких пред`явив до нього вимогу про стягнення боргу з відповідними його елементами.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи позивача на те, що всі умови кредитування, викладені в Паспорті споживчого кредиту, який підписаний відповідачем електронним підписом, безспірно свідчить про погодження істотних умов укладеного між сторонами договору.

Таким чином, оскільки позовні вимоги АТ «Акцент-Банк» обґрунтовані наявними договірними зобов`язаннями, а до позовної заяви не долучено належних та допустимих доказів погодження всіх істотних умов договору, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову АТ«Акцент-Банк» про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону і підстав для його скасування колегією суддів не встановлено.

У відзиві на апеляційну скаргу представником відповідача заявлено клопотання про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу, надану відповідачу в суді апеляційної інстанції в розмірі 4500 грн.

Відповідно до частин 1, 2 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами 1- 4 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

У постанові Верховного Суду від 07 вересня 2020 року у справі № 910/4201/19 вказано, що договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України; як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару; адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв; адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. Аналогічну правову позицію наведено у постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 922/1163/18. При цьому, договір про надання правової допомоги та подані на підтвердження його виконання докази, повинні бути пов`язаними з розглядом конкретної судової справи.

Звертаючись до суду з клопотання про стягнення судових витрат, представник відповідача - адвокат Шевцова Л.В. на підтвердження таких витрат надала ордер на надання правничої допомоги ОСОБА_1 , розрахунок суми фіксованого гонорару за надання правової допомоги у цивільній справі №536/1785/21, копію квитанції про оплату ОСОБА_1 4500 грн., копію угоди на представництво інтересів у цивільній справі №1038737, датовану 29.10.2022 року, якою визначено лише обсяг повноважень адвоката та зафіксовано розмір оплати проведеної клієнтом.

Оскільки договір про надання правової допомоги, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Шевцовою Л.В. у матеріалах справи відсутній, колегія суддів вважає, що представником відповідача належним чином не доведено складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, що поніс відповідач, а отже у задоволенні клопотання про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу адвоката необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст.367,374ч. 1 п. 1,375,381,384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» залишити без задоволення.

Рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 16 лютого 2022 року залишити без змін.

У задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Шевцової Людмили Володимирівни про стягнення витрат на правничу допомогу - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, зазначених встатті 389 ЦПК України.

Суддя - доповідач: Ю. В. Дряниця

Судді : А.І. Дорош

Л. І. Пилипчук