ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2022 року

м.Суми

Справа №577/4233/21

Провадження № 22-ц/816/260/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Собини О. І.,

суддів: Криворотенка В.І., Левченко Т.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»

на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 19 жовтня 2021 року у складі судді Потій Н.В., ухваленого м. Конотоп Сумської області,

у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2021 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_1 , мотивуючи позовні вимоги тим, що 17 серпня 2006 року між банком та відповідачем укладено кредитний договір б/н, відповідно до умов якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту. Позивач свої зобов`язання перед відповідачем виконав та надав кредит в розмірі, встановленому договором.

Внаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором станом на 17 серпня 2021 року утворилась заборгованість у розмірі 31962 грн 94 коп., яка складається із: 25818 грн 46 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 6144 грн 48 коп. - заборгованість за простроченими відсотками, яку і просило стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 19 жовтня 2021 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 17 серпня 2006 року в розмірі 25818 грн 46 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 1698 грн 00 коп.

В іншій частині позову - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішення суду в частині відмови у стягненні з відповідача відсотків, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в цій частині скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не було взято до уваги те, що при підписанні заяви відповідачем було погоджено розмір базової відсоткової ставки - 3% на місяць або 36% річних. Вказує і на те, що у випадку непогодження із наданим позивачем розрахунком заборгованості за кредитним договором, суд мав встановити дійсний розмір заборгованості з урахуванням наявних у справі документів.

Відповідачем у встановлений апеляційним судом строк відзиву на апеляційну скаргу подано не було.

Рішенням суду в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості по тілу кредиту в сумі 25818 грн 46 коп. сторонами не оспорюється, а тому у відповідності до положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в апеляційному порядку не переглядається.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що апеляційна скарга подана на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 17 серпня 2006 року ОСОБА_1 підписала заяву про отримання банківських послуг, а саме отримання кредитної картки, сума кредитного ліміту - 300 грн., визначена базова відсоткова 36 % із розрахунку 360 днів на рік, зі строком дії ліміту, що відповідає строку дії картки (а.с. 20).

Згідно із довідкою АТ КБ «Приватбанк» відповідачу за кредитним договором б/н було видано кредитні картки: № НОМЕР_1 з датою відкриття 17 серпня 2006 року та строком дії 07/13; № НОМЕР_2 з датою відкриття 22 липня 2013 року та строком дії 07/17 та № НОМЕР_3 з датою відкриття 24 червня 2017 року та строком дії 06/21 (а.с.19).

Відповідно до довідки АТ КБ «Приватбанк» про зміну умов обслуговування кредитної картки встановлено наступний кредитний ліміт: 15 вересня 2006 року - 300 грн., 04 жовтня 2006 року - 1800,00 грн, 28 липня 2007 року - 2000 грн., 16 червня 2009 року - 1600 грн., 10 серпня 2019 року - 3200,00 грн., 27 вересня 2010 року - 3800,00 грн., 07 вересня 2013 року - 4600,00 грн., 25 квітня 2017 року - 15000 грн., 29 вересня 2017 року - 19000 грн., 15 травня 2018 року розмір кредитного ліміту 20000 грн., 15 вересня 2019 року розмір кредитного ліміту - 25000 грн (а.с. 18).

Згідно із розрахунком заборгованості за договором № б/н від 17 серпня 2006 року, укладеного між сторонами по справі станом на 17 серпня 2021 року заборгованість за простроченим тілом кредиту - 25818,46 грн., заборгованість за простроченими відсотками - 6144,48 грн. Загальна сума заборгованості 31962,94 грн. (а.с. 15-17).

Позивачем додано Умови і правила надання банківських послуг, які не містять підпису про ознайомлення з ними ОСОБА_1 (а.с. 21-30).

З виписки за кредитним договором вбачається, що ОСОБА_1 користувалася кредитною карткою в період з 16 вересня 2006 року до 24 грудня 2021 року (а.с. 39-57).

Відмовляючи у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення з відповідача відсотків за користування кредитними коштами, суд першої інстанції виходив з того, що сторонами при укладенні кредитного договору було погоджено відсоткову ставку 36% річних, проте, банком в односторонньому порядку підвищено до 42% річних та 43,2% річних. Розрахунку заборгованості по процентах, виходячи з узгодженої сторонами базової процентної ставки банком надано не було.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки суд дійшов їх правильно встановивши фактичні обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Як обґрунтовано вказував суд першої інстанції, надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, які відповідачем підписані не були, не можна вважати складовою кредитного договору.

Згідно підписаної відповідачем заяви від 17 серпня 2006 року, сторонами договору було погоджено базову процентну ставку - 36 % річних (3% на місяць).

Судом першої інстанції встановлено, що процентна ставка за користування кредитними коштами змінювалась банком, зокрема, з 01 червня 2015 року і до 31 липня 2020 року відповідачці нараховувались проценти у розмірі 3,6% на місяць, тобто 43,2% річних (а.с. 10-16); з 01 серпня 2020 року і до 30 червня 2021 року в розмірі 3,50 на місяць, тобто 42 % річних (а.с. 16-17).

Належних та допустимих доказів на підтвердження погодження з відповідачем підвищення процентної ставки до 42% та 43,2% річних АТ КБ «ПриватБанк» всупереч положеннями ст. 81 ЦПК України суду не надано.

Крім того, вбачається, що в період, коли банк почав застосовувати підвищені процентні ставки, діяла редакція ст. 1056-1 ЦК України, ч. 3 якої передбачала, що встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитними коштами, банк надав суду розрахунок заборгованості, в якому розмір заборгованості по процентам за період з 01 червня 2015 року обрахований, виходячи з підвищених процентних ставок, які в установленому законом порядку з відповідачем не були погоджені.

Розрахунку заборгованості по процентам за користування кредитними коштами, виходячи з базової процентної ставки 3% на місяць, погодженої сторонами, позивачем суду першої інстанції не надано.

Також, з розрахунку вбачається, що банком за рахунок тіла кредиту, починаючи з 01 червня 2015 року, погашалися нараховані відсотки, на які в подальшому, знову нараховувалися відсотки. Такі дії банку не відповідають суті кредитних правовідносин, оскільки проценти за своєю суттю є платою за користування кредитними коштами.

Відтак, розрахунок нарахованих відповідачу відсотків, не можна вважати правильним.

Зазначення розміру процентної ставки у виписці по рахунку не свідчить про її узгодження сторонами.

У супереч доводам апеляційної скарги, тягар доведення обґрунтованості позовних вимог, в тому числі, надання розрахунку складових заборгованості за кредитним договором, відповідно до узгоджених його умов, законодавцем покладено саме на позивача, а не на суд.

З огляду на виконане, колегія суддів дійшла до висновку, що доводи апеляційної скарги не містять підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, яке є законним і обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 19 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - О.І. Собина

Судді: В.І. Криворотенко

Т.А. Левченко