Справа № 463/8900/21
Провадження № 2/463/181/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2022 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі головуючого судді Головатого Р.Я.

з участю секретаря судових засідань Гудим В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про солідарне стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання,-

встановив:

позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, просить ухвалити рішення про солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а також ОСОБА_2 та ОСОБА_4 пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за договором №22/2008 ЛФ про надання кредиту від 04.04.2008 в розмірі 11625 грн. за серпень 2020 року, а також 2491 грн. 59 коп. судових витрат у виді компенсації за відрив від звичайних занять.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до рішення Личаківського районного суду м. Львова від 07.10.2014, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 12.02.2015, з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а також з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 солідарно стягнуто заборгованість за договором № 22/2008 ЛФ про надання кредиту від 04.04.2008, що складалася з 12500 грн. тіла кредиту, 20972,25 грн. процентів за користування кредитом та 12500 пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, а всього в сумі 45972,25 грн.

На даний час рішення суду звернуто до примусового виконання, та виконується щодо кожного із відповідачів у Личаківському, Сокальському та Самбірському відділах державної виконавчої служби. Однак відповідачі ухиляються від виконання рішення суду, заборгованість по договору кредиту не погасили та допустили прострочення виконання грошового зобов`язання за договором кредиту, а тому просить позов задовольнити.

Ухвалою від 07.09.2021 постановлено прийняти до розгляду та відкрити провадження у справі; розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.; призначити судове засідання для розгляду справи по суті 06.10.2021, яке неодноразово відкладалося, востаннє на 15.06.2022.

В судове засідання позивач не з`явився, разом з тим подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідачі в судове засідання також не з`явилися повторно, про дату, час і місце судового засідання повідомлялися належним чином, причин неявки суду не повідомили, відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалися, жодних документів суду не скерували.

Відповідач ОСОБА_2 16.12.2021 подав відзив на позовну заяву, у якому просив в задоволенні позовних вимог відмовити з тих підстав, що 04.04.2008 між ним та Львівською філією Кредитної спілки «Либідь» було укладено договір кредиту №22/2008ЛФ від 04.04.2008, на підставі якого відповідачу надано споживчий кредит в розмірі 20000 грн. строком на 24 місяці. Протягом 10 місяців зобов`язання перед Кредитною спілкою щодо сплати тіла кредиту та процентів за користування кредитними коштами відповідачем виконувались своєчасно та в повному обсязі. Станом на лютий місяць 2009 року у зв`язку із кризовими явищами у фінансовій та економічній сфері, він втратив джерело доходів, яке б дозволило йому належним чином виконувати свої зобов`язання. Як стало відповідачу відомо в подальшому 29.03.2013 між Кредитною спілкою «Либідь» та ОСОБА_1 було укладено договір про відступлення права вимоги внаслідок прощення боргу, яким було змінено кредитора у борговому зобов`язанні, що виникли на підставі Договору кредиту № 22/2008ЛФ від 04.04.2008. Як зазначено в п.1.2 цього договору, до нового кредитора переходять всі права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, які існували на момент переходу цих прав (12 500 грн. тіла кредиту та 11 453,53 грн. процентів), а також ті, які в подальшому будуть виникати на підставі основного договору.

Пеня, стягнення якої є предметом даного позову, визначена п. 4.3 кредитного договору - «в разі виникнення заборгованості в погашенні кредиту та/або процентів за користуванням кредитом, через 14 днів з дня обумовленої дати сплати наведеної в п. 5.1 договору, позичальник сплачує додаткові проценти за користування коштами кредитодавця в розмірі 3% від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом». Неустойкою (штрафом, пенею), згідно вимог ст. 549 ЦК України, є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення.

Відповідно п.2 ч.2 ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування» сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення зобов`язань споживачем на підставі договору про споживчий кредит, яким і є договір кредиту № 22/2008ЛФ від 04.04.2008, укладений між ОСОБА_2 та Кредитною спілкою «Либідь», не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. Оскільки, сума кредиту за вищезазначеним договором кредиту становила 20 000 грн., відповідно загальний розмір неустойки (штрафу, пені), що може бути стягнутий за порушення зобов`язань не може перевищувати 10 000 (десять тисяч) грн. Враховуючи те, що загальний розмір сум неустойки (штрафу, пені), які стягнуті позивачем із ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 значно перевищує визначену законом сукупну суму неустойки, оскільки лише за рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 07.10.2014 у справі 463/3808/14-ц, стягнуто із відповідачів 12 500 грн. тіла кредиту, 20972,25 грн. процентів за користування кредитом та 12 500 гри. пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, а всього на суму 45 972,25 грн. Загальна сума пені, що підлягає стягненню із відповідачів за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за договором № 22/2008 ЛФ про надання кредиту від 04.04.2008, яка окрім вищевказаного рішення також встановлена рішеннями Личаківського районного суду м. Львова, а саме рішенням від 03.07.2019 у справі №463/1443/19 про стягнення 11625 грн., від 12.09.2017 у справі №463/6454/17 про стягнення 12500 грн., від 26.11.19 у справі № 463/7536/19 про стягнення 11250 грн., від 07.05.18 р. у справі № 463/3891/17 про стягнення 34500 грн., при цьому наведений перелік рішень не є вичерпним, станом на 01.12.2021 перевищує 100000 гривень.

При цьому, вважає, що незважаючи на положення п. 2 Розділу IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування», яким визначено, що дія цього закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені після дня набрання чинності цим Законом - 10 червня 2017 року, необхідно враховувати вимоги положення ч. 1 ст. 58 Конституції України, якою визначено що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, та ч. 2 ст. 5 ЦК України, якою встановлено, що акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

З урахуванням вищевикладеного, вважає, що стягнення з відповідачів пені згідно з договором кредиту № 22/2008ЛФ від 04.04.2008, є неправомірним, оскільки значно перевищує граничний обсяг пені, що підлягає стягненню за договорами споживчого кредитування, встановлений законодавством.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно всі обставини справи та оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, суд встановив наступне.

04.04.2008 між КС «Либідь» в особі Львівської філії та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, згідно якого відповідачу надано кредит на суму 20 000 грн. на строк до 04.04.2010 зі сплатою за користування кредитними коштами 0,13699% від суми залишку кредиту, за кожен день користування.

В якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 04.04.2008 між КС «Либідь» в особі Львівської філії та ОСОБА_3 і ОСОБА_4 укладено договори поруки №22/2008ЛФ/1 та №22/2008ЛФ/2 відповідно, за умовами яких поручителі зобов`язались відповідати перед кредитором в повному обсязі за виконання позичальником зобов`язань, що випливають з кредитного договору. В разі невиконання позичальником зобов`язань за договором, позичальник та поручителі відповідають перед кредитодавцем як солідарні боржники. КС «Либідь» в особі Львівської філії виконала своє зобов`язання надавши ОСОБА_2 обумовлену суму кредиту.

Згідно з договором про відступлення права вимоги від 29.03.2013 до позивача ОСОБА_1 перейшли всі права первісного кредитора у вищезазначеному зобов`язанні в обсязі і на умовах, які існували на момент переходу цих прав, а також ті, які в подальшому будуть виникати на підставі основного договору.

Судом також встановлено, що рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 07 жовтня 2014 року вирішено стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 за Договором №22/2008 ЛФ про надання кредиту від 04.04.2008 12 500 грн. тіла кредиту, 20 972,25 грн. процентів за користування кредитом та 12500 грн. пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, а всього на суму 45 972,25 грн. та солідарно стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 за Договором № 22/2008 ЛФ про надання кредиту від 04.04.2008 року 12 500 грн. тіла кредиту, 20 972,25 грн. процентів за користування кредитом та 12 500 грн. пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, а всього на суму 45 972,25 грн. Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 12.02.2015 зазначене рішення залишено без змін.

Згідно ч.4 та ч.5 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Таким чином, суд вважає доведеним факт укладення договору, факт переходу прав та обов`язків кредитора до позивача відносно відповідачів, та факт існування заборгованості, зокрема, тіла кредиту в розмірі 12 500 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі не виконують зобов`язання за кредитним договором, вказані обставини відповідачі не заперечили та не спростували.

Відповідно до ч.1 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Згідно із п.2.1 договорів поруки, поручителі зобов`язуються відповідати перед кредитодавцем в повному обсязі за виконання позичальником зобов`язань, що виникають з договору № 22/2008ЛФ від 04.04.2008. Пунктом 2.2 договору поруки передбачено, що в разі невиконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позичальник та поручитель відповідають перед кредитодавцем як солідарні боржники.

Суд враховує, що відповідно до ч.3 ст.554 ЦК України особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Тобто із змісту вказаної норми вбачається можливим встановлення поруки щодо виконання одного і того ж зобов`язання одночасно з боку декількох осіб. Така порука виникає лише на підставі її спільного надання у формі укладення одного договору декількома поручителями. Лише у випадку укладення одного договору декількома поручителями (спільна порука) поручителі відповідають перед кредитором солідарно з боржником та солідарно між собою. Відповідно до норм законодавства у такому випадку кожен з поручителів відповідає перед кредитором разом з боржником як солідарні боржники.

Відповідно до п.4.3 кредитного договору, в разі виникнення заборгованості в погашенні кредиту та/або процентів за користуванням кредитом, через 14 днів з дня обумовленої дати сплати наведеної в п.5.1 договору, позичальник сплачує додаткові проценти за користування коштами кредитодавця в розмірі 3% від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

Зазначена заборгованість за своєю правовою природою є неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею), згідно вимог ст.549 ЦК України, є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення.

Неустойка є способом забезпечення виконання зобов`язання та наслідком його порушення. До моменту порушення зобов`язання неустойка виконує функцію забезпечення, тобто стимулює боржника до належного виконання. Якщо зобов`язання боржником порушене, стягнення неустойки є наслідком такого порушення.

Згідно вимог ч.2 ст.551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися порукою (частина перша статті 546 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Частиною четвертою статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Закон не пов`язує припинення поруки з прийняттям судом рішення про стягнення з боржника або поручителя боргу за зобов`язанням, забезпеченим порукою.

Тому Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, сформульованого в постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), згідно з яким наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості саме по собі свідчить про закінчення строку дії договору; на правовідносини, які виникають після ухвалення рішення про стягнення заборгованості, порука не поширюється, якщо інше не встановлене договором поруки. Велика Палата Верховного Суду вважала, що наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості свідчить, що суд дійшов висновку про те, що строк виконання зобов`язання настав, причому саме за тією вимогою, яку задоволено судом, та встановив наявність обов`язку відповідача (відповідачів) сплатити заборгованість.

Рішення суду про стягнення заборгованості, у тому числі з поручителя, не змінює змісту у відповідного правовідношення - характер та обсяг прав і обов`язків сторін залишаються незмінними, додається лише ознака безпосередньої можливості примусового виконання. До моменту здійснення такого виконання або до припинення зобов`язання після ухвалення судового рішення з інших підстав (наприклад, унаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог) відповідне зобов`язання продовжує існувати.

Отже, саме по собі набрання законної сили рішенням суду про стягнення з боржника або поручителя заборгованості за кредитним договором не змінює та не припиняє ані кредитного договору, ані відповідного договору поруки, доки не виникне договірна чи законна підстава для такого припинення.

Відповідну позицію викладено у постанову Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі №522/1528/15-ц. При цьому суд враховує, що у постанові 30 січня 2019 року (справа № 755/10947/17, провадження № 14-435цс18) Велика Палата Верховного Суду зазначає, що незалежно від того чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.

Відповідно до положень ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, суд приходить до переконання, що оскільки заборгованість за договором №22/2008ЛФ від 04.04.2008 станом на серпень 2020 року погашена не була, таким чином позивач ОСОБА_1 має право на додаткові проценти за користування коштами кредитодавця в розмірі 3% від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом, а тому вимоги позивача є підставними та підлягають до задоволення.

При цьому, доводи відповідача не спростовують вказану позицію суду. Суд також вважає безпідставними посилання відповідача на положення п.2 ч.2 ст.21 Закону України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року №1734-VIII щодо сукупної суми неустойки, оскільки відповідно до положень пункту 2 Розділу IV Прикінцеві та перехідні положення, якими чітко визначено, що дія цього закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені після дня набрання чинності цим Законом 10 червня 2017 року.

Крім цього, відповідно до ст.141 ЦПК України, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, такий у розмірі 908 грн. слід стягнути з відповідачів в дохід держави.

Разом з тим, суд не вбачає підстав для покладення на відповідачів 2491 грн. 59 коп. зазначених позивачем судових витрат у виді компенсації за відрив від звичайних занять, оскільки доводи позивача жодними доказами не підтверджені.

Керуючись ст.12, 81, 89, 259, 263-265, 268, 293, 352, 354 ЦПК України, -

ухвалив:

позов задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 пеню за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за договором № 22/2008 ЛФ про надання кредиту від 04.04.2008 за серпень 2020 року в розмірі 11625 грн. (одинадцять тисяч шістсот двадцять п`ять гривень).

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 пеню за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за договором № 22/2008 ЛФ про надання кредиту від 04.04.2008 за серпень 2020 року в розмірі 11625 грн. (одинадцять тисяч шістсот двадцять п`ять гривень).

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в дохід держави 908 грн. судового збору (дев`ятсот вісім гривень).

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ;

Відповідачі:

ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , адреса для листування: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ;

ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ;

ОСОБА_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Повне судове рішення складено 15.06.2022.

Суддя: Р.Я. Головатий