Ухвала

01 серпня 2022 року

м. Київ

справа № 347/2077/19

провадження № 61-5612ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 15 червня 2021 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 02 листопада 2021 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Косівської міської ради об`єднаної територіальної громади Косівського району Івано-Франківської області про визнання недійсним державного акта на право власності на землю та скасування рішення органу місцевого самоврядування,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила: поновити строк позовної давності та визнати недійсним державний акт від 30 вересня 2009 року на право приватної власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,8721 га, кадастровий номер 020020088, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства за адресою: АДРЕСА_1 ; скасувати рішення 12 сесії п`ятого демократичного скликання Шепітської сільської ради від 27 листопада 2008 року «Про передачу земельних ділянок у власність ОСОБА_1 » в частині передачі їй у приватну власність земельної ділянки площею 0,8721 з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства за адресою село Шепіт, ділянка Шепіт Косівського району Івано-Франківської області.

Рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 15 червня 2021 року позов задоволено. Поновлено ОСОБА_2 строк звернення до суду. Визнано недійсним державний акт на право приватної власності на землю серії ЯЖ № 850561 від 30 вересня 2009 року про право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,8721 га, кадастровий номер 020020088, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства за адресою АДРЕСА_1 , який видано на підставі рішення 12 сесії п`ятого демократичного скликання Шепітської сільської ради від 27 листопада 2008 року. Скасовано рішення 12 сесії п`ятого демократичного скликання Шепітської сільської ради від 27 листопада 2008 року «Про передачу земельних ділянок у власність ОСОБА_1 » в частині передачі їй у приватну власність земельної ділянки площею 0,8721 з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства за адресою АДРЕСА_1 .

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 02 листопада 2021 року (повний текст якої складено 08 листопада 2021 року) апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 15 червня 2021 року - без змін.

21 червня 2022 року, тобто з пропуском встановленого законом строку на касаційне оскарження, ОСОБА_1 подала засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 15 червня 2021 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 02 листопада 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 04 липня 2022 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк десять днів з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліків, а саме - заявнику необхідно було подати до Верховного Суду заяву про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 15 червня 2021 року та постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 02 листопада 2021 року, в якій навести поважні підстави для поновлення цього строку та надати відповідні докази, і роз`яснено заявнику про наслідки невиконання вимог ухвали суду

Залишаючи касаційну скаргу ОСОБА_1 без руху, Верховний Суд виходив з того, що останнім днем звернення до суду з касаційною скаргою на рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 15 червня 2021 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 02 листопада 2021 року було 08 грудня 2021 року, однак касаційну скаргу подано засобами поштового зв`язку 21 червня 2022 року, тобто після закінчення строку, встановленого частиною першою статті 390 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). При цьому ОСОБА_1 не заявила клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження вказаних судових рішень.

Згідно з інформацією, розміщеною на офіційному сайті Акціонерного товариства «Укрпошта», за ідентифікатором поштового відділення 356, ОСОБА_1 отримала зазначену ухвалу Верховного Суду від 04 липня 2022 року про залишення касаційної скарги без руху 26 липня 2022 року.

26 липня 2022 року ОСОБА_1 подала засобами поштового зв`язку до Верховного Суду заяву, в якій просить поновити їй строк на касаційне оскарження рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 15 червня 2021 року та постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 02 листопада 2021 року, посилаючись на те, що у грудні 2021 року, тобто з дотримання строку на касаційне оскарження, вона вже зверталася з касаційною скаргою на вказані судові рішення. Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 24 грудня 2021 року її касаційну скаргу було залишено без руху і надано строку для усунення недоліків, а саме - їй необхідно було доплатити судовий збір за подання касаційної скарги, подати до Верховного Суду уточнену касаційну скаргу із зазначенням в ній передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав), на якій (яких) подається касаційна скарга, надати копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи. На виконання вимог ухвали суду вона надала квитанцію про доплату судового збору та уточнену касаційну скаргу з її копіями. Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 04 лютого 2022 року її касаційну скаргу на рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 15 червня 2021 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 02 листопада 2021 року було постановлено вважати неподаною і повернуто. При цьому їй було роз`яснено, що повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню з нею. Згадану ухвалу Верховного Суду вона отримала 25 лютого 2022 року, коли почалася війна в Україні. Вона була шокована цією ситуацією і у зв`язку із захворюванням її нервової системи вона змушена була проходити лікування. З повторною касаційною скаргою вона звернулася у червні 2022 року, тому має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження судових рішень.

Касаційне провадження у справі не підлягає відкриттю з таких підстав.

Відповідно до статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

За змістом наведених правових норм касаційний суд може поновити строк на касаційне оскарження згідно з частиною третьою статті 390 ЦПК України лише у разі пропуску такого строку з поважних причин.

При цьому поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.

Для поновлення процесуального строку суд має встановити наявність об`єктивно непереборних обставин, які перешкоджали вчасному зверненню зі скаргою на судове рішення, у зв`язку з чим заявник має довести суду їх наявність та непереборність, оскільки в іншому випадку нівелюється значення чіткого окреслення законодавчо закріплених процесуальних строків.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України).

Наведеними нормами чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема щодо дотримання строку касаційного оскарження. Для цього учасник справи як особа, зацікавлена у поданні касаційної скарги, повинна вчиняти всі можливі та залежні від нього дії, використовувати в повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені чинним законодавством.

Згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру судових рішень у грудні 2021 року ОСОБА_1 зверталася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 15 червня 2021 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 02 листопада 2021 року.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 24 грудня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків - десять днів з дня вручення ухвали, а саме - заявнику необхідно було подати до Верховного Суду уточнену касаційну скаргу із зазначенням в ній передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав), на якій (яких) подається касаційна скарга, надати копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи та доплатити судовий збір за подання касаційної скарги в розмірі 1 073,60 грн. При цьому заявнику було роз`яснено про наслідки невиконання вимог ухвали суду.

17 січня 2021 року на виконання вимог ухвали Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 24 грудня 2021 року ОСОБА_1 подала засобами поштового зв`язку: квитанцію про доплату судового збору та уточнену касаційну скаргу на рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 15 червня 2021 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 02 листопада 2021 року, в якій просила скасувати вказані судові рішення і направити справу на новий розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду 04 лютого 2022 року касаційну скаргу повернено ОСОБА_1 на підставі пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України у зв`язку з неусуненням у встановлений судом строк недоліків їх касаційної скарги в частині подання уточненої касаційної скарги із зазначенням в ній належного обґрунтування передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав), на якій (яких) подається касаційна скарга.

Залишаючи без руху первинну касаційну скаргу ОСОБА_1 , Верховний Суд детально роз`яснив їй недоліки її касаційної скарги та спосіб їх усунення. Тобто ОСОБА_1 було надано можливість реалізувати своє право на касаційне оскарження судових рішень в порядку, встановленому ЦПК України. Однак у визначений судом строк заявник не усунула недоліків її касаційної скарги, у зв`язку з чим судом було постановлено вважати її скаргу неподаною і повернуто.

Таким чином, відсутні обставини, які об`єктивно перешкоджали заявнику реалізувати своє право на подання касаційної скарги протягом законодавчо встановленого строку, так як підстави, наведені в заяві про поновлення строку на касаційне оскарження, не є поважними і не пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами, а залежали від самого заявника.

Тобто повернення первинної касаційної скарги залежало виключно від ОСОБА_1 , якій було детально роз`яснено недоліки її касаційної скарги та спосіб їх усунення, однак всупереч вимогам суду вона не усунула недоліків касаційної скарги.

При цьому не заслуговує на увагу посилання ОСОБА_1 на погіршення її здоров`я у зв`язку з війною в Україні, так як строк для усунення недоліків її первісно поданої касаційної скарги закінчився 18 січня 2022 року, а касаційну скаргу було повернуто 04 лютого 2022 року, тобто до введення в Україні воєнного стану.

Заява ОСОБА_1 не містить обґрунтування поважності причин невиконання вимог ухвали Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 24 грудня 2021 року про залишення без руху її первісно поданої касаційної скарги на рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 15 червня 2021 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 02 листопада 2021 року.

Той факт, що в ухвалі Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду 04 лютого 2022 року їй було роз`яснено про те, що повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню зі скаргою, за відсутності обставин, що стали підставою для повернення касаційної скарги, не свідчить про необхідність поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень за відсутності поважних причин пропуску такого строку.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є «судом фактів».

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Частиною четвертою статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У пунктах 37 та 38 рішення від 18 листопада 2010 року у справі «Мушта проти України» Європейського суду з прав людини нагадав, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права в такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, і має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. Водночас такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення у касаційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск такого строку з поважних причин.

Крім того, саме на заявника покладено обов`язок доведення наявності в неї об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судових рішень. Однак заявник на навела таких обставин.

Відповідно до частин другої, третьої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала. Касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником в строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, визнані судом неповажними.

Оскільки наведені в заяві ОСОБА_1 підстави пропуску строку на касаційне оскарження рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 15 червня 2021 року та постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 02 листопада 2021 року є неповажними, а безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, то у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження у справі не підлягає окремому розгляду заява ОСОБА_1 про зупинення виконання рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 15 червня 2021 року.

Керуючись статтями 185, 390, 393, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 15 червня 2021 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 02 листопада 2021 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Косівської міської ради об`єднаної територіальної громади Косівського району Івано-Франківської області про визнання недійсним державного акта на право власності на землю та скасування рішення органу місцевого самоврядування.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко