Номер провадження: 22-ц/813/5609/22
Справа № 504/358/19
Головуючий у першій інстанції Вінська Н. В.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.08.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,

при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 26 жовтня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною власністю та визнання права власності на частку у спільній власності,

ВСТАНОВИВ:

30 січня 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до відповідача посилаючись на те, що влітку 2005 року він познайомився з відповідачкою ОСОБА_2 та через деякий час вона запропонувала йому жити разом у належній їй квартирі АДРЕСА_1 . У той час він працював майстром зварювальником в ТОВ «Південтранс» із заробітною платою приблизно 5 тис. гривень. За час проживання у належній відповідачі квартирі він за особисті кошти придбав та встановив міжкімнатні двері та сантехніку, купив телевізор. У цій квартирі разом з ними проживав син ОСОБА_2 ОСОБА_3 , який на той час був підлітком та навчався в школі. Спільно з відповідачкою вони вели домашнє господарство, придбавали необхідний одяг, їжу, ліки, спільно відпочивали. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_4 , після смерті батька сестра позивача ОСОБА_5 успадкувала житловий будинок розташований в АДРЕСА_2 . Позивач запропонував ОСОБА_2 придбати у його сестри ОСОБА_5 вказаний будинок. Між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 було досягнута домовленість щодо купівлі-продажу будинку з 70 тисяч доларів США. Договір купівлі продажу оформлено значно пізніше після отримання грошей, а саме 11 листопада 2008 року. Після того, як ОСОБА_2 віддала всю суму грошей його сестрі ОСОБА_5 , остання залишила 23 тисячі доларів собі, а залишок 46 тисяч доларів США розділила між ним та його братом ОСОБА_6 . Отримавши свою частину, а саме 23 тисячі доларів США розпочав ремонтні роботи у вказаному будинку. До ремонту будинку були відсутні водогін, каналізація та газопостачання, опалення було пічним. Під час його спільного проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_7 , якого він визнав своїм сином, про що свідчить запис у свідоцтві про народження.

Після народження дитини відповідач знаходилась у відпустці по догляду за дитиною, а на потреби сім`ї використовувались зароблені ним кошти. На ремонт будинку з лютого по листопад 2008 р, використовував отримані від сестри 23 тисячі доларів. За вказаний період ним були здійснені наступні ремонтні роботи: - придбання та перекриття шифером даху площею 100 кв.м. (8000 тис. грн., 1000 доларів США); - придбання та встановлення нових дерев`яних балок (6 400 грн., 800 доларів США); придбання та монтаж системи парового опалення, а саме труб пластикових дюймових та півдюймових (500 грн. 63 доларів США), опалювальні батареї у кількості 67 секцій з алюмінію 6700 грн. 600 доларів США); - придбання та монтаж металопластикових вікон (8400 грн., 1500 доларів США); - котел опалювальний двоконтурний (8000 грн. 1000 доларів США); матеріал необхідний для ремонту внутрішніх стін пісок, щебінь, каміння, вапняний розчин, арматура на загальну суму (14000 грн., 1370 дол США); дворовий металевий паркан (у металевій вирубці площею 20 кв.м. (2000 грн., 250 дол. США); встановлення нової електромережі з вимикачами та розетками по всьому дому (220 доларів США); придбав та встановив газову плиту (500 доларів США); здійснив заміну електролічильника та оплатив новий проект електролічильника (2500 грн., 300 доларів США); здійснив оплату проектної документації для газифікації будинку (15000 грн., 1875 доларів США); встановив вхідні броньовані двері (1500 грн., 187 доларів США). Ним особисто виконані такі будівельні роботи: допомога у встановленні сантехніки, опалення, електромережі, також особисто виконував роботи по стяжці підлоги, зварювальні роботи по встановленню паркана у дворі. Також ним винаймались бригади з фахівців для виконання складних будівельних робіт. Після виконання усіх будівельних робіт він разом з відповідачкою були зареєстровані за вказаною адресою. У подальшому сімейні стосунки з відповідачем погіршилися та починаючи з 2011 року він з відповідачем не веде спільного господарства. Більш того, відповідно до рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 24 жовтня 2012 року по справі № 1515/1024/12 його визнано таким, що втратив право користування житловим вказаним приміщенням. Про рішення суду йому стало відомо 7 жовтня 2014 року. Тривалий час він намагався домовитись з ОСОБА_2 щодо позасудового врегулювання спору, однак вона категорично відмовила. З грудня 2013 по січень 2014 року він перебував у відділенні судинної хірургії Одеської обласної клінічної лікарні, де був двічі прооперований. У подальшому щорічно проходив курси лікування та реабілітації з діагнозом: мультифокальний атеросклероз, постінфаркний кардіосклероз, стенозуючий коронаросклероз, гіпертонічна хвороба ІІ ступеню, ІІ ступеню, ризик 4. Аторосклероз аорти і артерій нижніх кінцівок. ОСОБА_8 . Окколюзія бедренно - підколінного сегмента справа та зліва. ХАН нижніх кінцівок ІІ Б ст. Починаючи з 2014 року він перебуває на другій групі інвалідності. За таких обставин він з поважних причин був позбавлений можливості звернутися до суду щодо захисту своїх порушених прав. Просив суд: - встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з червня 2005 року по лютий 2011 року включно; - визнати будинок АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; - - визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину будинку АДРЕСА_2 (а.с. 1-27).

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 26 жовтня 2021 року в задоволенні позовних вимог вирішено відмовити в повному обсязі (а.с. 152-154).

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просив суд оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги зазначав, що оскаржуване рішення ухвалено із порушенням норм матеріального та процесуального права та таким, що не відповідає обставинам справи, оскільки не взято до уваги пояснення свідків. Згідно яких позивач проживав разом з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах, вели спільне господарство та позивачем були проведенні ремонтні роботи у будинку АДРЕСА_2 на суму 23000 доларів США. Крім того, апелянт зазначає, що поза увагою суду також залишилися наданні позивачем фотографії, як підтвердження спільного проживання, з яких вбачається спільне святкування першої річниці від народження сина ОСОБА_7 , та факту реєстрації місця проживання позивача. А саме за адресою: АДРЕСА_2 з 31 березня 2009 року по 14 лютого 2012 року (а.с. 157-168).

10.08.2022 представник ОСОБА_2 - ОСОБА_9 через підсистему Електронний суд подав відзив на апеляційну скаргу. Представник відповідача зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Зокрема, представник відповідача зазначає, що сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без установлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на частину майна за кожною зі сторін. Судом першої інстанції не було встановлено ознак спільного проживання однією сім`єю сторін, за яким чоловік та жінка проживають разом, ведуть спільне господарство, мають єдиний бюджет, не встановлено того, що вони планували своє життя, обговорювали питання фінансового характеру. Суду не надано документальних доказів, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі тощо. Посилання позивача на періодичне спільне проживання не є достатнім для визнання факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу без наявності інших ознак сім`ї. Жодний зі свідків, допитаних судом, не надав свідчень, які підтверджують ведення спільного господарства сторонами, наявності спільних фінансових відносин притаманних подружжю. Свідок ОСОБА_5 (сестра позивача) показала в судовому засіданні, що на момент придбання будинку власних коштів у брата (позивача не було). Позивач зазначив у позові і підтвердив у своїй апеляційній скарзі, що не приймав фінансової участі в придбанні будинку, а отримав 1/3 частку від грошей відповідача, які вона сплатила продавцю (сестрі позивача) в розмірі 70 000 доларів США за придбаний нею житловий будинок. Тобто, позивач є фактичним продавцем житлового будинку і в жодному разі не може бути його покупцем та співвласником. На момент придбання будинку відповідачем 11.11.2008 спірний житловий будинок був повністю відремонтований, про що зазначає сам позивач в позові. Зазначена обставина була необхідною умовою його придбання відповідачем, оскільки без проведення капітального ремонту нормальне проживання в ньому було неможливе, що підтверджено свідченнями всіх свідків. На момент проведення капітального ремонту та витрачання позивачем коштів на ремонт будинку він знаходився у власності його сестри ОСОБА_5 . Відповідно до свідчень свідка ОСОБА_10 будинок на момент початку його ремонту знаходився у поганому технічному стані і його ринкова вартість не перевищувала 25 000 дол США. Також представник відповідача зауважує, що суд першої інстанції прийняв обґрунтоване рішення з посиланнями на правові висновки Верховного Суду. Тому представник відповідача просить суд залишити без задоволення апеляційну скаргу.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 14, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило затягування розгляду справи по незалежним від суду причинам.

ОСОБА_1 та представник ОСОБА_2 - ОСОБА_9 подали клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що:

- слід поновити позивачу ОСОБА_1 строк звернення до суду із даним позовом враховуючи його групу інвалідності та необхідність постійного лікування;

- позивачем не доведено, а судовим розглядом справи не встановлено ведення спільного господарства сторонами, наявності спільних фінансових відносин притаманних подружжю. Сам по собі факт народження спільної дитини та визнання себе батьком цієї дитини не доводить суду наявності спільних прав та обов`язків щодо одне одного.

- позивач ОСОБА_1 жодним чином не приймав фінансової участі у придбані будинку;

- на час придбання квартири АДРЕСА_1 (10.08.2001 року) ОСОБА_2 , відповідно до п. 5 договору купівлі-продажу не перебувала у шлюбі, шлюбний контракт не укладала, та ні з ким не проживали однією сім`єю без укладення шлюбу. Таким чином на час її продажу (11.06.2008 року) ОСОБА_1 не претендував та не міг претендувати на володіння та розпорядження цими коштами;

- доказів наявності у позивача власних коштів за рахунок праці майстром зварювальником в ТОВ «Південттранс» суду не надано, судовим розглядом не встановлено;

- позивач ОСОБА_1 отримав від своєї сестри (свідка по справі) ОСОБА_5 23 тисячі доларів США, вкладав їх у ремонт та приймав особисту участь у будівництві, однак дані докази не є достатніми для визначення дійсної вартості вкладу ОСОБА_1 як подружжя задля визнання спільної сумісної власності та визнання права власності на 1/2 частину будинку;

- позивач має можливість на захист порушених прав у інший спосіб, в тому числі шляхом стягнення вартості безпідставно набутого майна.

Апеляційний суд приймає до уваги доводи апеляційної скарги з таких підстав.

Предметом судового розгляду є матеріально-правові вимоги позивача про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з відповідачем з червня 2005 року по лютий 2011 року включно;

Визнання будинку АДРЕСА_2 спільною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;

Визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_2 .

Щодо факту проживання однією сім`єю

Відповідно до ч.2 ст.3 СК України особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки - складають сім`ю.

Про ознаки проживання однією сім`єю висловився і Конституційний Суд України у своєму рішенні від 03.06.99 №5-рп/99, в якому зазначив, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню.

Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання.

Для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу необхідні докази ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї, а показання свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення вказаного факту.

Як вбачається з матеріалів справи в ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син - ОСОБА_11 , що підтверджується Свідоцтвом про народження від 27.11.2007 серії НОМЕР_1 , актовий запис № 1854 (а.с. 11).

ОСОБА_1 з 31.03.2009 та до 14.02.2013 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 10).

ОСОБА_2 , також, була зареєстрована в спірному будинку 31.03.2009 (а.с. 36).

В процесі розгляду справи судом першої інстанції були допитані свідки. Так, свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_12 пояснили суду, що є друзями позивача та допомагали йому у здійсненні ремонтних робіт будинку, підтвердили те що сторони проживали у фактичних шлюбних відносинах та те, що ОСОБА_1 здійснював ремонтні роботи та розраховувався за них.

Свідок ОСОБА_5 зазначила, що сторони проживали разом, у них є спільний син. Також ОСОБА_2 була присутня під час вирішення питання про продаж ОСОБА_5 будинку АДРЕСА_2 , який належав спільному з позивачем батьку.

Також в матеріалах справи містяться фотокартки, з яких вбачається, що сторони відвідували свята та святкували дні народження їх спільного сина.

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 24.10.2012 в справі № 1515/1024/2021 позов ОСОБА_2 був задоволений, суд визнав ОСОБА_1 , 07.06.1969 таким, що втратив право користування житловим приміщенням в будинку АДРЕСА_2 (а.с. 91).

В процесі розгляду справи позивач посилався на те, що здійснював ремонт спірного будинку АДРЕСА_2 , на підтвердження чого надав до суду робочий проєкт газопостачання будинку, акт опломбування, договір про надання послуг газопостачання тощо.

Вказані обставини не спростовувались відповідачем в процесі розгляду справи. В своєму відзиві на позовну заяву відповідач лише спростовував факт спільного придбання спірного будинку АДРЕСА_2 та вказував, що вказаний будинок був придбаний за особисті кошти відповідача. В той час як обставини спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, ведення спільного побуту та бюджету відповідачем не оспорювались.

Враховуючи вищевказане наявні підстави для задоволення позовних вимог про встановлення факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з червня 2005 року по лютий 2011 року.

Щодо визнання будинку спільною сумісною власністю

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Згідно з ч. 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Вирішуючи спір про поділ майна, необхідно установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 11.11.2008 ОСОБА_5 (сестра ОСОБА_1 ) продала, а ОСОБА_2 придбала житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідно до вказаного договору житловий будинок загальною площею 65 кв.м., житловою площею 35,4 кв.м., складається з однієї черепашникової будівлі, зазначеної на схематичному плані під літ. «А», з верандою літ «а», а також господарчої будівлі і споруди літ. «Б» - сараю, І брукування, ІІ цистерни, № 1,2 огорожі, знаходиться на земельній ділянці загальною площею 990 кв.м., якою власник будинку користується на умовах оренди, відповідно до договору оренди земельної ділянки, укладеного на один рік з Красносільською сільською радою Комінтернівського району Одеської області. Житловий будинок належить продавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.07.2007. Вартість будинку 82 200 грн. Покупець повідомила про те, що вона будь з ким в зареєстрованому шлюбі та у фактичних шлюбних відносинах не перебуває, ні з ким не проживає однією сім`єю, а також про те, що майно купується нею на особисті кошти (а.с. 47).

Між тим, спірний житловий будинок був придбаний під час проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Разом з тим, відповідно до договору купівлі-продажу від 11.06.2008 ОСОБА_2 та ОСОБА_13 продали, а ОСОБА_14 , яка діяла від імені ОСОБА_15 придбала квартиру під АДРЕСА_1 . Квартира загальною площею 48,6 кв.м., житловою - 29,3 кв.м. Продаж здійснено за 15 600 грн (а.с. 49).

Апеляційний суд звертає увагу на те, що позивач вказує, що спірний будинок АДРЕСА_2 належав його батьку, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . Після його смерті спадкоємицею майна стала ОСОБА_5 , якій він запропонував продати будинок ОСОБА_2 , з якою він проживав однією сім`єю. Так, між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 була досягнута домовленість щодо купівлі-продажу будинку за 70 000 доларів США. Після відчуження будинку вказана сума була розділена між його сестрою ОСОБА_5 , його братом ОСОБА_6 та ним ОСОБА_1 по 23 000 доларів США.

Вказані обставини не заперечуються сторонами.

Отже, з наведеного вбачається, що відповідачка придбала спірний будинок за грошові кошти, отримані за продаж квартири АДРЕСА_3 , яка належала на праві власності їй та її старшому сину. При цьому, позивач не надав будь-яких доказів на підтвердження джерела доходу, за рахунок якого був здійснений його вклад в придбання спірного житлового будинку.

Як зазначив позивач грошові кошти в сумі 23 000 доларів США, були витрачені ним на ремонт спірного будинку, також, він зазначив, що приймав особисту участь у будівництві. Факт того, що позивач витратив грошові кошти на ремонт спірного будинку не заперечувався стороною відповідача в процесі розгляду справи.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи містяться:

- робочий проєкт газопостачання будинку АДРЕСА_2 від 2008 року та технічні умови від 11.08.2008, замовник ОСОБА_5 (а.с. 97-101);

- договір про надання послуг з газопостачання від 20.09.2008 щодо будинку АДРЕСА_2 , який був укладений з ОСОБА_5 (а.с. 93-95);

- технічний паспорт спірного будинку № 71 від 14.12.2008, власник ОСОБА_2 (а.с. 102-104);

- договір про користування електричною енергією № 60101098 від 22.01.2009 на щодо спірного будинку АДРЕСА_2 , укладений з ОСОБА_2 (а.с. 105-106);

-акт опломбування приладу облік електроенергії в спірному будинку № 71 від 27.03.2008, складеного в присутності представника споживача ОСОБА_1 та технічний паспорт розрахункового вимірювального комплексу від 27.03.2008, складеного на споживача ОСОБА_1 (а.с. 107).

Відповідно до ч. 1 ст. 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Велика палата Верховного Суду в своїй постанові від 22.09.2020 в справі № 214/6174/15 роз`яснила, що зі змісту статті 62 СК України вбачається, що втручання у право власності може бути обґрунтованим, та дотримано балансу інтересів подружжя, у разі наявності у сукупності двох факторів: 1) істотність збільшення вартості майна; 2) таке збільшення вартості пов`язане зі спільними трудовими чи грошовими затратами або затратами другого з подружжя, який не є власником.

Як трудові затрати необхідно розуміти особисту чи спільну трудову діяльність подружжя. Така діяльність може бути направлена на ремонт майна, його добудову чи перебудову, тобто дії, що потягли істотне збільшення вартості такого майна.

Грошові затрати передбачають внесення особистих чи спільних коштів на покращення чи збільшення майна. Наявність істотного збільшення вартості є оціночним поняттям, тому у конкретній справі рішення про задоволення чи відмову у задоволенні позову приймається судом з урахуванням усіх його обставин.

Істотність має визначальне значення, так як необхідно враховувати не лише збільшення остаточної вартості в порівнянні з первинною оцінкою об`єкта, однак співвідносити і у співмірності з одиницями тенденцій загального удорожчання конкретного майна, інфляційними процесами, якісні зміни характеристик самого об`єкта та ту обставину, що первинна оцінка чи сам об`єкт стають малозначними в остаточній вартості об`єкта власності чи у остаточному об`єкті.

Істотність збільшення вартості майна підлягає з`ясуванню шляхом порівняння вартості майна до та після поліпшень внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя.

Тобто істотність збільшення вартості має відбутися така, що первинний об`єкт нерухомості, який належав одному з подружжя на праві приватної вартості, розчиняється, нівелюється, втрачається чи стає настільки несуттєвим, малозначним у порівнянні із тим об`єктом нерухомого майна, який з`явився під час шлюбу у результаті спільних трудових чи грошових затрат подружжя чи іншого з подружжя, який не є власником.

За загальною практикою мають враховуватися капітальний ремонт чи переобладнання житла, тобто значне перетворення об`єкта нерухомості.

Поточний ремонт житла, зміна його призначення з житлового на нежитлове без капітального переобладнання не буде надавати підстав для визнання такого об`єкта спільною сумісною власністю подружжя, оскільки значних перетворень сам об`єкт не зазнав і не можна вважати ці перетворення такими, що істотно збільшили вартість майна.

У такому випадку, якщо суд встановить наявність понесених затрат з боку іншого подружжя - не власника, однак не визнає такі затрати істотними, то цей з подружжя може вимагати грошової компенсації понесених затрат, якщо такі затрати понесені під час перебування у шлюбі.

Тлумачення пункту 3 частини першої статті 57 СК України свідчить, що у випадку набуття одним із подружжя за час шлюбу майна за власні кошти таке майно є особистою приватною власністю

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована. Один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. За ч. 6 ст. 13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Отже, саме на позивача покладався обов`язок доведення існування підстав, передбачених частиною першою статті 62 СК України. В контексті встановлених обставин справи апеляційний суд зауважує, що надані позивачем докази не є достатніми в сенсі положень ст.ст. 77-80 ЦПК України для підтвердження істотного збільшення вартості спірного майна для визнання його об`єктом права спільної сумісної власності та поділу на підставі ч. 1 ст. 62 СК України. Тому, оскільки факт проведення ремонту спірного майна за рахунок позивача не оспорюється сторонами та на підтвердження вказаних обставин позивач надав до суду відповідні докази, в тому числі показання свідків, апеляційний суд роз`яснює позивачу право на звернення до суду з позовом про стягнення грошової компенсації понесених затрат з відповідача. З огляду на вище вказане позовні вимоги про визнання об`єктом спільної сумісної власності та визнання права власності та 1/2 частину спірного будинку не підлягають задоволенню.

Щодо пропуску строку позовної давності

Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які підтверджували б заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності.

Визначальним у вирішенні питання про початок перебігу позовної давності є день, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (постанови КЦС ВС від 08.10.2021 в справі № 753/18448/17, від 20.05.2022 в справі № 330/1079/20). Аналогічні висновки зроблені у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-258цс15, а також постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 759/12058/15-ц (провадження № 61-495св18), від 21 березня 2018 року у справі № 576/2447/15-ц (провадження № 61-8081св18), від 04 липня 2018 року у справі № 584/1319/16-ц (провадження № 61-19445св18), від 08 грудня 2021 року у справі 753/18448/17 (провадження № 61-9354св21).

За обставинами даної справи доказів, які б підтверджували, що позивач знав або міг знати про порушення його прав щодо спірного житлового будинку з якоїсь конкретної дати, матеріали справи не містять та сторонами до суду не подавалися. Тому, з врахуванням наведеного, позивачем не був пропущений строк позовної давності.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями ч.ч. 3-5 цієї статті докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

За ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до положень ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Одночасно, апеляційний суд вважає за потрібне зазначити, що Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Ruiz Torija v. Spain, серія А, №303-А, параграфи 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною.

Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, апеляційний суд на підставі ст. 376 ЦПК України, скасовує оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалює нове рішення про часткове задоволення позовних вимог. При цьому апеляційний суд роз`яснює позивачу право на звернення до суду з позовом про стягнення грошової компенсації понесених затрат на спірний будинок.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 26 жовтня 2021 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задовольнити частково.

Встановити факт проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з червня 2005 року по лютий 2011 року включно.

В іншій частині позов залишити без задоволення.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький