Постанова

Іменем України

02 серпня 2022 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/7503/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О.В., Кравець В.А.,

за участю секретаря Ратушного А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпровського районного суду м. Києва

від 25 січня 2022 року

в складі судді Марфіної М.В.

у цивільній справі №755/10275/21 Дніпровського районного суду м. Києва

за позовом ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція",

про захист прав споживачів,

В С Т А Н О В И В:

17 червня 2021 року ОСОБА_1 , посилаючись на порушення відповідачем його прав, як споживача послуг з централізованого опалення, звернувся до суду з даним позовом, в якому просив:

визнати неправомірним застосування Товариством з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» (далі - ТОВ "Євро-Реконструкція", Товариство) при розподілі теплової енергії до оплати послуги з централізованого опалення, обігрівальної площі 5684,90м2 та розрахункового періоду, який не є у відповідності до встановленого законом в один календарний місяць по особовому рахунку № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 ;

визнати нарахування ТОВ «Євро-Реконструкція» за послуги з централізованого постачання гарячої води, зазначене у рахунках окремим розділом по особовому рахунку № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , подвійним та незаконним;

визнати рахунки-повідомлення ТОВ «Євро-Реконструкція» на оплату послуги з централізованого опалення без зазначення поточних та попередніх показань вузла обліку та їх різниці (Гкал.), періодів цих показань по особовому рахунку № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 незаконними, такими, що не відповідають вимогам розрахункового бухгалтерського документу з урахуванням вимог ст. 8 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» № 2119-VIII та п. 20 Постанови №630;

визнати неправомірними дії ТОВ «Євро-Реконструкція» щодо не проведення перерахунку незаконних нарахувань за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період з 2017 року по квітень 2021 року;

зобов`язати ТОВ «Євро-Реконструкція» здійснити перерахунок по особовому рахунку № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 за послугу з централізованого опалення за період з жовтня 2018 року по квітень 2021 року, з урахуванням обігрівальної площі житлового будинку, яка становить 6893,50м2, а також кількості теплової енергії у відповідності до показань лічильника за звітний місячний період та анулювати нараховану заборгованість в розмірі 2 656,15 грн за цей період;

зобов`язати ТОВ «Євро-Реконструкція» здійснити перерахунок по особовому рахунку № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 за послугу з постачання гарячої води за період з жовтня 2017 року по червень 2021 року, з урахуванням здійсненої оплати Гкал. витрачених на нагрівання води, які обліковуються вузлом обліку теплової енергії та включені до статті нарахувань за централізоване опалення;

зобов`язати ТОВ «Євро-Реконструкція» формувати рахунки на оплату послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води у відповідності до вимог законодавства України, а саме, - вказувати період за який здійснюється нарахування; обсяг спожитої теплової енергії та води за поточний період, визначений як один календарний місяць; показання відповідних вузлів обліку; зазначення поточних і попередніх показань засобів обліку води, теплової енергії, різниці цих показань, або затверджених нормативів (норм) споживання, тарифу на даний вид послуг і суми, яка належить до сплати за надану послугу.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 25 січня 2022 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилався на невідповідність висновків суду обставинам справи, а також на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність в матеріалах справи рахунків на оплату гарячої води, тоді як копії відповідних рахунків долучені до позовної заяви. Дані рахунки не були досліджені судом, що стало наслідком відмови в задоволенні позовної вимоги в частині зобов`язання відповідача формувати рахунку на оплату послуг постачання гарячої води у відповідності до вимог діючого законодавства.

Судом проігноровано доводи позовної заяви про подвійне нарахування відповідачем до оплати за гарячу воду та в оскаржуваному рішенні не спростовано таке подвійне нарахування.

Судом неправильно застосовано норми матеріального права, яке полягає у не застосуванні ч. 3 ст. 8, ч. 2 ст. 10 Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання", п. 20 постанови Кабінету Міністрів України №630 та роз`яснення Держпродспоживслужби від 17.11.2016 "Про порядок здійснення нарахувань вартості послуг з опалення". В оскаржуваному рішенні відсутні мотиви не застосування вказаних положень закону.

Суд безпідставно взяв до уваги Акт Головного управління Держпродспоживслужби від 12.01.2021 №365-1, на який посилається відповідач у відзиві на позовну заяву, який є неналежним доказом про відсутність порушень вимог законодавства з боку ТОВ "Євро-Реконструкція".

За наведених обставин просив скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 25.01.2022 та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, відповідач подав відзив, в якому, посилаючись на те, що розрахунок оплати за централізоване опалення здійснюється у відповідності до вимог закону, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, як законне та обґрунтоване.

Позивач та його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали та просили задовольнити з підстав, викладених в ній.

В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що при здійсненні розрахунків на теплову енергію відповідач неправильно застосовує обігрівальну площу, а саме використовує обігрівальну площу квартир - 5684,90 кв.м., замість загальної обігрівальної площі будинку 6893,50 кв.м., зменшуючи обігрівальну площу будинку на 1209,50 кв.м. та у такий спосіб ущільнює (збільшує) кількість теплової енергії на 1 кв.м. обігрівальної площі, чим в свою чергу, суттєво збільшує розрахункову суму до оплати. Також пояснив, що відповідач, як власник внутрішньо-будинкових мереж та місць загального користування теж повинен здійснювати оплату за надання послуг з опалення цих місць.

Представники відповідача: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечували, просили залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Представник ОСОБА_3 пояснила суду, що ТОВ "Євро-Реконструкція" не є власником будинку, а лише виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, заслухавши пояснення позивача та представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 , а ТОВ "Євро-Реконструкція" за вказаною адресою надає є виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Будинок АДРЕСА_3 обладнаний будинковим засобом обліку теплової енергії. В квартирі ОСОБА_1 АДРЕСА_2 за цією ж адресою відсутній засіб (лічильник) обліку теплової енергії.

Згідно повідомлення КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва» від 13.03.2020 вих. №16/1, загальна площа будинку АДРЕСА_3 становить 7187,30 кв.м., в тому числі: площа квартир - 5978,7 кв.м.; площа нежитлових приміщень - 225,60 кв.м.; місць загального користування - 983,00 кв.м., при цьому, опалювальна площа житлового будинку становить 6893,50 кв.м., в тому числі: площа квартир - 5684,90 кв.м.; площа нежитлових приміщень - 225,60 кв.м.; місця загального користування - 983,00 кв.м.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що відповідач при розрахунку оплати за централізоване опалення неправомірно застосовує опалювальну площу будинку 5684,90 кв.м. замість опалювальної площі будинку 6893,50 кв.м., чим в свою чергу суттєво збільшує розрахункову суму до оплати.

Позивач вважає, що згідно роз`яснення Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 17.1 1.2016.кількість спожитої ним (як власником квартири АДРЕСА_2 ) теплової енергії повинна визначатися на підставі показань загальнобудинкового теплолічильника, який визначає кількість спожитої теплової енергії усім будинком й розподілятися не тільки між усіма власниками квартир у будинку, як це робить відповідач з урахуванням загальної опалювальної площі квартир будинку 5684,90 кв.м., а повинна розподілятися на загальну опалювальну площу всього будинку - 6893,50 кв.м., яка включає квартири будинку, нежитлові приміщення, місця загального користування та внутрішньо-будинкові мережі.

На думку ОСОБА_1 , при розподілі коштів за отриману теплову енергію будинком, мешканці квартир мають сплачувати кошти за отримані саме їх квартирами теплову енергію відповідно до опалювальної площі їх квартири, а за опалювальну площу місць загального користування та внутрішньо-будинкових мереж має сплачувати ТОВ "Євро-Реконструкція", який на думку позивача є власником таких приміщень.

Разом з тим, такі твердження позивача є хибними та надуманими, оскільки хоча загальна опалювальна площа всього багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_3 , становить 6893,50 кв.м., проте опалювальна площа квартир будинку (кінцевих споживачів), серед яких і має пропорційно розподіляється обсяг спожитої усім будинком теплової енергії, складає - 5684,90 кв.м. При цьому, як вказувалося вище, опалювальна площа місць загального користування складає - 983,00 кв.м., опалювальна площа нежитлових приміщень складає - 225,60 кв.м.

Так, відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», кінцевий споживач комунальної послуги (далі споживач) - особа, яка здійснює кінцеве споживання комунальної послуги для власних потреб та є стороною договору про надання відповідної комунальної послуги як споживач (або є співвласником багатоквартирного будинку, об`єднання співвласників або управитель якого уклали відповідний договір про надання комунальної послуги в інтересах співвласників) згідно із Законом України "Про житлово-комунальні послуги". Для здійснення розподільного обліку споживачами вважаються також власники майнових прав на об`єкти нерухомого майна в завершеній будівництвом будівлі, право власності на які не зареєстровано.

Згідно ч. 1 ст. 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», обсяг відповідної комунальної послуги, визначений за допомогою вузла комерційного обліку, розподіляється між усіма споживачами. При цьому для цілей розподільного обліку відповідно до цієї статті права та обов`язки споживачів поширюються також на власників майнових прав на об`єкти нерухомого майна у завершеній будівництвом будівлі, право власності на які не зареєстровано.

В частині 2 статті 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» зазначено, що визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку обсяг спожитої у будівлі теплової енергії включає обсяги теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, опалення місць загального користування, гаряче водопостачання (у разі обліку теплової енергії у гарячій воді), забезпечення функціонування внутрішпьобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) та розподіляється між споживачами в такому порядку:

загальний обсяг теплової енергії (крім обсягу теплової енергії, витраченого на приготування гарячої води, забезпечення функціонування внутрішпьобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції),опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також приміщень, де встановлені вузли розподільного обліку теплової енергії/прилади - розподілювачі теплової енергії) розподіляється між споживачами, приміщення/опалювальні прилади яких не оснащені вузлами розподільного обліку теплової енергії/приладами - розподілювачами теплової енергії, пропорційно до опалюваної площі (об`єму) таких споживачів.

З наведеного слідує, що Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» визначено, що загальний обсяг спожитої у будівлі теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна (квартири та нежитлові приміщення, право власності чи користування якими оформлено за кінцевими споживачами), опалення місць загального користування, розподіляється між споживачами пропорційно до опалюваної площі (об`єму) таких споживачів, а не пропорційно до загальної опалювальної площі всього будинку, як помилково вказує позивач.

Крім того, за приписами статті 382 ЦПК України, власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками усіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку та прибудинкових територій відповідно до своєї частки у майні будинку. Внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення і гарячого водопостачання належать до інженерного обладнання житлового будинку і є його невід`ємною частиною.

Таким чином, співвласники багатоквартирного будинку зобов`язанні брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку пропорційно своїй частці спільного майна у будинку. Тобто, усі співвласники багатоквартирного будинку зобов`язані здійснювати оплату за опалення місць загального користування, пропорційно своїй частці спільного майна у будинку.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає неспроможними доводи скаржника, що відповідач повинен здійснювати оплату за теплову енергію, оскільки останній не є споживачем цих послуг.

Більше того, як пояснила в судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача - ОСОБА_3 , ТОВ "Євро-Реконструкція" не є власником будинку взагалі, а лише надавачем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем належним чином спростовано доводи позивача щодо неправомірного нарахування оплати за теплову енергію.

Отже, застосувавши положення Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" та ст. 382 ЦК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині визнаннянеправомірним застосування ТОВ «Євро-Реконструкція» при розподілі теплової енергії до оплати послуги з централізованого опалення, обігрівальної площі 5684,90 м2 та розрахункового періоду, який не є у відповідності до встановленого законом в один календарний місяць.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про не застосування судом першої інстанції положень Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання".

Колегія суддів також вважає, що суд першої інстанції, з`ясувавши правовідносини, які виникли між сторонами, застосувавши положення Закону України "Про житлово-комунальні послуги", Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання", Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630, та Порядок проведення перерахунків розміру плати за надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення в разі ненадання їх або надання не в повному обсязі, зниження якості, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 17.02.2010 №151, дійшов правильного висновку про відсутність порушених прав ОСОБА_1 , як споживача послуг теплової енергії, а відтак і про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в цілому.

Посилання в апеляційній скарзі про не застосування судом положень п. 20 постанови Кабінету Міністрів України №630 та роз`яснення Держпродспоживслужби від 17.11.2016 "Про порядок здійснення нарахувань вартості послуг з опалення" не спростовують висновку суду про відсутність правових підстав для задоволення позову, з огляду на таке.

Роз`яснення Держпродспоживслужби від 17.11.2016 "Про порядок здійснення нарахувань вартості послуг з опалення", на яке посилається позивач, не є нормативно-правовим актом та може носити лише рекомендаційний характер. У даному роз`ясненні відсутні чіткі посилання на положення закону чи інші нормативно-правові акти, на підставі яких зроблений висновок щодо порядку нарахування коштів за централізоване опалення. А тому не застосування судом даного роз`яснення не свідчить про неправильне застосування норм матеріального прав і відповідно не може бути підставою для скасування рішення суду.

Також, не може бути підставою для скасування рішення суду і не застосування судом положень п. 20 постанови Кабінету Міністрів України №630, якою затверджено Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, оскільки даним пунктом фактично визначено порядок здійснення споживачем оплати за отримані послуги, про що в мотивувальній частині рішення судом наведено обґрунтування.

Доводи апеляційної скарги щодо ігнорування судом першої інстанції обґрунтувань позовної заяви про подвійне нарахування відповідачем оплати за гарячу воду колегія суддів вважає безпідставними, оскільки з мотивувальної частини оскаржуваного рішення вбачається, що судом надано правову оцінку таким доводам позовної заяви (том 1, а.с. 148).

Зокрема, судом спростовано доводи позовної заяви про подвійне нарахування плати за гарячу воду та зазначено, що відповідно до п. 3.2 Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг «Про затвердження Порядку формування тарифів на послугу з постачання гарячої води» від 08.04.2020, до складу виробничої собівартості включаються прямі матеріальні витрати, а саме, витрати на теплову енергію для надання послуги з постачання гарячої води на рівні вартості теплової енергії відповідно до встановлених НКРЕКП тарифів на теплову енергію, виходячи з необхідних планованих обсягів надання послуги з постачання гарячої води для забезпечення кількісних і якісних показників послуги. Вказана постанова НКРЕКП є чинною, а відтак підстави для застосування тарифу гарячої води як за холодну відсутні.

Водночас, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про помилковість висновку суду щодо відсутності в матеріалах справи рахунків на оплату гарячої води. Однак, колегія суддів вважає, що дані доводи не є підставою для скасування рішення суду, оскільки як правильно зазначено судом в мотивувальній частині рішення, згідно Акту Головного управління Держпродспоживслужби від 12.01.2021, відсутні порушення з боку ТОВ "Євро-Реконструкція" при дотриманні законодавства про захист прав споживачів при надання послуг з питань, викладених у зверненнях ОСОБА_1 (том 1, а.с. 103, 107-108). Даний Акт є чинним, недійсним у визначеному законом порядку не визнавався.

Доводи апеляційної скарги, що Акт Головного управління Держпродспоживслужби від 12.01.2021 є неналежним доказом та безпідставно врахований судом при ухваленні рішення, колегія суддів відхиляє, оскільки даний акт є доказом, який у відповідності до вимог ч. 2 ст. 89 ЦПК України судом досліджено в сукупності з іншими доказами та надано відповідну правову оцінку.

Колегія суддів зауважує, що відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. А незгода позивача з наданою судом оцінкою не свідчить про те, що той чи інший доказ є неналежним.

Інші доводи, на які посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, є ідентичними доводам, викладеним у позовній заяві, були предметом дослідження суду першої інстанції, а тому додаткового правового аналізу не потребують з боку суду апеляційної інстанції, оскільки при їх дослідженні та встановленні обставин судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог є законним та обґрунтованим, ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду без змін, а скарги без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 25 січня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 08 серпня 2022 року.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді О.В. Желепа

В.А. Кравець