Справа № 536/862/22
Провадження № 2-о/536/40/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2022 року м. Кременчук

Кременчуцький районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Реки А.С.

за участю секретаря судового засідання Клонової І.М.,

заявниці - ОСОБА_1 ,

представника заявниці адвоката Яременка О.І.,

заінтересованої особи ОСОБА_2 ,

представник заінтересованої особи адвоката Альошкіної О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису,-

Встановив:

ОСОБА_1 , в інтересах якої діє її представник адвокат Яременко О.І., звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису, заінтересована особа ОСОБА_2 . В обґрунтування заяви вказує, що з вересня 2013 року вона почала спільно проживати з ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася дитина донька ОСОБА_3 . Оскільки спільне проживання склалось невдало, нею було прийнято рішення про припинення спільного проживання з липня 2019 року.

Також, заявницею вказано, що впродовж тривалого часу вона постійно потерпає від фізичного та психологічного насильства зі сторони ОСОБА_2 . Його поведінка негативно впливає на її здоров`я та працездатність. Після образ та погроз з боку ОСОБА_2 , вона не може належним чином виконувати свої професійні обов`язки, оскільки він не контролює свої дії (вчинки), його поведінка занадто агресивна. ОСОБА_2 постійно погрожує їй фізичною розправою, підстерігає біля її місця проживання, хоча вона намагається уникнути з ним зустрічі. Свої зустрічі з спільною дитиною останній використовує для вчинення відносно неї психологічного, фізичного насильства та знищення її майна. Все це відбувається у присутності доньки ОСОБА_3 та її доньки від першого шлюбу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що вкрай негативно впливає на їх психологічний стан.

Заявниця вказує, що вона неодноразово зверталася за захистом до правоохоронних органів, починаючи 2016 року один раз, в 2019 році три рази, в 2020 році 4 рази. Постановами Кременчуцького районного суду ОСОБА_2 23.08.2019 року, 30.04.2020 року притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та 12.06.2020 року за ч. 2 ст.173-2 КУпАП.

Окрім того, за вчинення кримінального правопорушення відносно неї за ст.126-1 КК України вироком Кременчуцького районного суду від 26.02.2021 року ОСОБА_2 засуджено до одного року обмеження волі з іспитовим строком один рік. Проте ОСОБА_2 не змінив своєї поведінки, а навпаки став ще агресивнішим, постійно телефонує та погрожує фізичною розправою.

На підставі вищевикладеного, просила суд видати обмежувальний припис, яким вжити наступні заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 та покласти на нього наступні обов`язки:

-заборонити ОСОБА_2 наближатися на відстань менше 300 м до ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 строком на 6 місяців;

-заборонити ОСОБА_2 вести телефонні переговори з ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, строком на 6 місяців.

Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 26.07.2022 року провадження у справі відкрито та справу призначено до розгляду.

У судовому засіданні ОСОБА_1 заяву підтримала повністю, просила заявлені вимоги задовольнити. Суду пояснила, що з 2013 року вона мешкала з ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу та мають спільну дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Під час сумісного проживання з боку ОСОБА_2 відносно неї застосовувалося психологічне насильство (ревнощі, погрози, докори за спілкування з родичами) та фізичне насильство (ляпаси по обличчю), після чого вони мирилися. Оскільки вона не могла більше терпіти такі відносини, було прийняте рішення про окреме проживання, та близько двох років вони з ОСОБА_2 сумісно не мешкають. Протягом 2016-2020 рр. вона неодноразово зверталася до поліції з приводу фактів психологічного насильства ОСОБА_6 відносно неї та останнього було притягнуто до адміністративної відповідальності. Також, у 2021 році ОСОБА_2 було засуджено за ст. 126-1 КК України за те, що він систематично вчиняв психологічне насильство по відношенню до неї, що призвело до її психологічних страждань. Під час їх окремого проживання ОСОБА_2 продовжує вчиняти психологічне насильство відносно неї, а саме телефонує вночі з погрозами, докорами. Також, зустрічі з донькою ОСОБА_7 використовує для вчинення відносно неї психологічного насильства, були факти пошкодження майна, коли саме, вона не пам`ятає. Наразі, за своїм психічним станом вона навіть спокійну поведінку ОСОБА_2 сприймає нервово. Останній раз вона зверталася до поліції, коли ОСОБА_2 зателефонував їй на роботу, але звернення зафіксовано не було. Вона не перешкоджає зустрічам ОСОБА_2 з дитиною, оскільки донька ОСОБА_3 його любить. ОСОБА_2 платить аліменти, приносить подарунки дитині, інколи допомагає по господарству, але після цього висловлює докори. Вважає, що така поведінка ОСОБА_2 вкрай негативно впливає на її психологічний стан та психологічний стан дітей.

Представник заявника адвокат Яременко О.І. підтримав заявлені вимоги, просив суд їх задовольнити.

Заінтересована особа ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечував проти вимог заявниці та пояснив, що під час сумісного проживання з ОСОБА_1 у них інколи виникали суперечки на побутовому ґрунті, а саме він дорікав з приводу дотримання чистоти в будинку. Він ніколи не застосовував відносно ОСОБА_1 фізичну силу, добре відноситься до доньки заявника та любить їх сумісну доньку ОСОБА_3 . Більше року вони з ОСОБА_1 проживають окремо, тому за першої нагоди він намагається відвідати доньку, сплачує аліменти, дарує подарунки, допомагає по господарству. Коли він телефонує ОСОБА_1 , то лише з приводу сумісної доньки, за яку він турбується, та ніколи не висловлює погроз.

Представник заінтересованої особи адвокат Альошкіна О.І. просила суд відмовити у задоволені заявлених вимог. Вказала, що матеріали справи не містять жодного доказу винної поведінки ОСОБА_2 .Судимість за вироком суду від 26.02.2021 погашена та ОСОБА_2 вважається не судимим. Доказів звернення заявника до поліції протягом 2021-2022 рр. не надано та відсутнє обґрунтування ризиків продовження чи повторного вчинення домашнього насильства. Вважає, що звернення до суду з дійсною заявою обумовлене перебуванням на розгляді Автозаводського районного суду міста Кременчука позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання їх дитини та визначення способів участі у її вихованні.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що вона донька ОСОБА_1 . Під час сумісного проживання її матері з ОСОБА_2 , він ображав матір, говорив негарні речі про всю їх родину та родичів мами. Одного разу вона бачила, як ОСОБА_2 вдарив маму, також він пошкодив речі в будинку, не пускав її до родичів. Особисто щодо неї ОСОБА_2 фізичну силу не застосовував, погроз не виказував, сварок не вчиняв, але вона чула як в розмові з мамою ОСОБА_2 негарно відзивався щодо неї. Протягом часу, коли мама з ОСОБА_2 мешкають окремо, останній приходить до них додому до її сестри ОСОБА_3 , яка любить та чекає батька. Під час відвідин ОСОБА_2 веде себе спокійно, образ з його боку вона не чула, але все одно намагається уникати спілкування з ним. Вона інколи чує як ОСОБА_2 телефонує мамі вночі та говорить погані слова. Вона не пам`ятає, щоб її мати останній час викликала поліцію.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснив, що він сусід ОСОБА_1 . Після того, як його сусідка ОСОБА_10 почала сумісно жити з ОСОБА_2 , її життя, на його думку, стала краще, вона народила дитину, а ОСОБА_2 завжди їй допомагав. Йому відомо, що останній рік ОСОБА_2 приходить до ОСОБА_1 відвідувати доньку ОСОБА_3 , приносить подарунки, допомагає по господарству. Він особисто ніколи не бачив, щоб ОСОБА_2 застосовував фізичне насильство щодо будь-яких осіб, зокрема, ОСОБА_1 . Також він особисто не чув, щоб ОСОБА_2 вчиняв сварки, давно ще бачив у будинку ОСОБА_1 побиті вікна, але хто їх побив, йому не відомо.

Суд, заслухавши пояснення заявниці, заінтересованої особи та їх представників, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, приходить до наступних висновків.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з вересня 2013 року проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу та мають спільну дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

З 2019 року сторони спільно не проживають. Малолітня ОСОБА_5 проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

На розгляді в Автозаводському районному суді міста Кременчука перебуває позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання їх дитини та участі у вихованні.

ОСОБА_1 неодноразово зверталася до правоохоронних органів з приводу вчинення ОСОБА_2 відносно неї домашнього насильства, а саме: 2016 році один раз, в 2019 році три рази, в 2020 році 4 рази (довідка т.в.о. начальника Кременчуцького РУП ВП № 2 в Полтавській області Шаптали В. від 04.10.2021 року).

Також судом встановлено, що ОСОБА_2 неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за домашнє насильство відносно заявниці, а саме: постановами Кременчуцького районного суду Полтавської області від 23.08.2019 року, 30.04.2020 року за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та 12.06.2020 року за ч. 2 ст.173-2 КУпАП.

Після цього, вироком Кременчуцького районного суду Полтавської області від 26.02.2021 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за ст.126-1 КК України відносно заявниці та призначено покарання у виді одного року обмеження волі з іспитовом строком один рік.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб (частина друга статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

З урахуванням змісту вищевказаних правових норм видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин і наявності ризиків.

Під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису суди мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви.

Також суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією з характеристик якого є повторюваність.

Згідно з правовими позиціями, викладеними Верховним Судом, зокрема, в постановах від 27 листопада 2019 року у справі №753/23624/18, від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18, від 14 січня 2019 року у справі № 754/6995/19, від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/19, під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису, суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

ОСОБА_1 як на підставу звернення із вказаною заявою, посилалась на те, що вона постійно потерпає від психологічного насильства зі сторони ОСОБА_2 , який погрожує їйфізичним насильством в телефонних розмовах та під час особистих зустрічей.

При цьому, суд бере до уваги, що факти звернення заявниці до правоохоронних органів з приводу вчинення ОСОБА_2 відносно неї домашнього насильства були у 2016, 2019 та 2020 роках, після чого вироком Кременчуцького районного суду Полтавської області від 26.02.2021 року ОСОБА_11 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за ст.126-1 КК України відносно заявниці та призначено покарання у виді одного року обмеження волі з іспитовим строком один рік. На час розгляду справи судимість ОСОБА_2 погашена та він вважається таким, який не вчиняв раніше кримінального правопорушення.

Суд не бере до уваги твердження заявниці про те, що ОСОБА_2 продовжує вчиняти домашнє насильство психологічного характеру стосовно неї, оскільки суду не надано доказів звернення заявниці до правоохоронних органів за період після 26.02.2021 та до теперішнього часу, накладення на заінтересовану особу адміністративного стягнення чи притягнення його до кримінальної відповідальності за вчинення домашнього насильства за вищевказаний період чи доказів винесення поліцією термінових приписів щодо ОСОБА_2 .

Отже, ОСОБА_1 не надала належних та допустимих доказів на підтвердження того, що після поставновлення вироку суду та відбуття призначеного покарння ОСОБА_2 продовжував вчиняти стосовно неї домашнє насильство, у зв`язку з чим існують обґрунтовані ризики подальшого застосування заінтересованою особою насильства у будь-якому його прояві, що є процесуальним обов`язком заявниці в силу положень статей 12, 81 ЦПК України.

Таким чином, надані ОСОБА_1 в обґрунтування заявлених вимог докази не визначають ризиків продовження чи повторного вчинення домашнього насильства та чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для заявника, що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству.

З огляду на вищевикладене, заява ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису є такою, що не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Згідно із частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до пункту 12-1 частини 2 статті 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання заяви про видачу обмежувального припису.

Відповідно до вимог ч.3 ст.350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи відносяться за рахунок держави.

Враховуючи викладене, судові витрати необхідно віднести на рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», ст.ст. 4, 13, 76-80, 265, 350-6 ЦПК України, суд,

Ухвалив:

В задоволенні заявлених вимог ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повний текст рішення складено 22 серпня 2022 року.

СуддяА. С. Река