ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 537/5415/21 Номер провадження 22-ц/814/599/22Головуючий у 1-й інстанції Маханьков О.В. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Одринської Т.В.,

суддів: Панченка О.О., Пікуля В.П.

за участю секретаря Ряднини І.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи: приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Варивода Вікторії Вікторівни про визнання договору дарування недійсним,-

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 03 грудня 2021 року, -

В С Т А Н О В И В :

В жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила визнати недійсним договор дарування Ѕ частки квартири АДРЕСА_1 , укладеного між нею та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького районного нотаріального округу Вариводою В.В., 03 червня 2021 року, зареєстрованого в реєстрі № 2623.

Позов мотивовано тим, що 29.04.2006року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який 12.07.2021 року розірвано. Сторони мають неповнолітню доньку - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказує, що на стадії розлучення стало на вирішення питання розподілу спільного нажитого майна, а саме - квартири. Відповідач їй запропонував передати йому в дар належну позивачці Ѕ частку квартири, а відповідач, в свою чергу, зобов`язався не чинити їй перешкод у користуванні та проживанні в цій квартирі, а також зобов`язувався протягом 2 місяців з дня укладення договору дарування придбати на ім`я доньки окрему однокімнатну квартиру, яка була б рівноцінною її частки в спірній квартирі. Відповідач погрожував, у разі якщо вона не погодиться на такі умови, створити їй нестерпні умови для проживання у спірній квартирі.

03.06.2021року вона подарувала свою 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , що оформлено договором дарування від 03.06.2021року, посвідченим приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Вариводою В.В.

Після укладення спірного договору дарування та ухвалення судом рішення про розірвання шлюбу відповідач почав чинити їй перешкоди у проживанні в спірній квартирі. 30.09.2021року вона зверталась до Кременчуцького відділу поліції з заявою на протиправне позбавлення її житла. Вважає, що вчинила спірний правочин на вкрай невигідних для себе умовах та який має бути визнаний недійсним через порушення відповідачем досягнутих між ними домовленостей - позбавлення її можливості проживати у спірній квартирі та не придбання відповідачем їй з донькою однокімнатної квартири, тобто під впливом помилки, щодо обставин, які мають істотне значення.

Враховуючи вказані обставини, просила суд позов задовольнити.

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 03 грудня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи: приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Варивода Вікторії Вікторівни про визнання договору дарування недійсним - відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що правочин вчинено нею під впливом обману з боку відповідача, позивачем не доведено допущення нею помилки, під час укладення оспорюваного договору. Суд прийшов до висновку, що позивач змінила наміри щодо відчуження майна після укладення договору дарування, що не може свідчити про помилку стосовно правової природи договору під час укладення такого правочину.

З вказаним рішенням суду першої інстанції не погодилася ОСОБА_4 та подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю. Вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, а надані позивачем докази безпідставно не прийняті до уваги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при укладенні спірного договору було допущено порушення майнових прав та інтересів неповнолітньої дитини сторін. Вказує, що судом першої інстанції не досліджувалися вказані обставини.

Зазначає, що їхня спільна дочка, з 18.05.2018 р. була зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1 . Перед укладенням спірного договору, відповідач самостійно зняв дитину з місця її реєстрації та зареєстрував за іншою адресою. На час укладення спірного договору дитина у спірній квартирі зареєстрована не була але фактично там проживала.

При розгляді даної справи суд не звернув на розбіжності між актами про фактичне проживання неповнолітньої дитини на час укладення спірного договору.

Вказує, що при укладенні спірного договору відповідач ввів її в оману, оскільки після укладення спірного договору відповідач обіцяв придбати дитині окрему квартиру, проте обіцянку так і не виконав.

Зазначає, що судом не вірно надано оцінку показаннями свідків.

Відзив на апеляційну скаргу подала представник відповідача ОСОБА_5 просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення залишити без змін. Звертає увагу на те, що питання щодо порушення прав та інтересів неповнолітньої при укладенні договору дарування не було предметом розгляду судом першої інстанції, так як не було предметом позову. Вказує, що підстав для долучення до матеріалів справи довідок наданих позивачем до суду апеляційної інстанції не має, так як вказані докази до суду першої інстанції позивачем не подавалися. Долучені до матеріалів справи докази не спростовують неможливість позивача розуміти значення своїх дій та самостійно виконувати свої цивільні обов`язки під час укладення договору дарування.

У відзиві на апеляційну скаргу приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Вариводою В.В. просить рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зазначає, що до вчинення правочину, ним було проведено розмову між сторонами для встановлення однакового розуміння значення, умов правочину та його правових наслідків для кожної із сторін. Сторонам було роз`яснено зміст правочину, а також наслідки його вчинення, встановлено здатність сторін усвідомлювати значення своїх дій з укладення договору дарування, встановлено відповідність волі і волевиявлення кожної із сторін, встановлено відсутність у кожної із сторін заперечень щодо кожної з умов правочину. Було перевірено дієздатність дарувальника та обдарованого. Сумнівів, що дарувальник не усвідомлювала значення своїх дій, зміст (умови) та правові наслідки вчиненого правочину з дарування, у натаріуса не було. Вважає, що ОСОБА_1 вільно, свідомо, добровільно розумно та на власний розсуд, без будь-якого примусу як фізичного так і психологічного підписала спірний договір.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, приходить до наступного висновку.

Судом першої інстанції вірно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 29.04.2006 року між позивачем та відповідачем укладений шлюб, який 12.07.2021 року розірвано. Від шлюбу мають дочку ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

03 червня 2021 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Вариводою В.В. посвідчено договір дарування, згідно якого ОСОБА_1 передала у власність, а ОСОБА_2 прийняв у власність Ѕ частку трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 63.7 кв.м., житловою площею - 39.9 кв.м.

Відповідно до п. 6 договору дарувальник стверджує, що на Ѕ частку квартири прав третіх осіб не має, неповнолітні та малолітні діти, недієздатні та обмежено дієздатні особи не мають права на користування Ѕ частиною квартири.

Згідно з п. 10 договору вимоги законодавства щодо змісту й правових наслідків правочину, що укладається сторонами, їм роз`яснено нотаріусом. Сторони підтверджують, що цей договір не носить характеру уявного та удаваного правочину.

Пунктом 14 договору сторони особистими підписами на договорі свідчать, що у них відсутні заперечення щодо кожної з умов цього договору, вони однаково розуміють значення цього договору та його правові наслідки.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що для визнання договору дарування частини квартири недійсним позивачем не доведено наявність обставин, з якими закон пов`язує визнання угоди недійсною. Доказів наявності в діях відповідача умислу щодо введення в оману позивача щодо обставин, які впливають на вчинення правочину, для того, щоб спонукати останню до вчинення договору дарування частини квартири позивачем не надано. Судом встановлено, що позивач змінила наміри щодо відчуження майна після укладення договору дарування, що не може свідчити про помилку стосовно правової природи договору під час укладення такого правочину.

Колегія суддів з таким висновком суду погоджується, виходячи з наступного.

Згідно з частиною третьою статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Якщо особа, що вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).

Пленум Верховного Суду України у пункті 19 постанови від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснив, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Частиною 4 ст. 263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. В постанові Великої Палати ВС від 19 червня 2019 року у справі № 643/17966/14-ц зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору (у справі, що переглядається, - у зв`язку зі скасуванням судового рішення) всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню».

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 5 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 зроблено висновок, що недійсність договору як приватно-правова категорія покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим.

Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.

Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Враховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін та письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було й має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку з цим у догляді та сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування.

Отже, наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз`яснення нотаріусом суті цього договору, а й за такими обставинами, як вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку з цим у догляді та сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування.

Лише в разі встановлення цих обставин норми частини першої статті 229 та статей 203 і 717 ЦК України в сукупності вважаються правильно застосованими.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права викладені в постановах Верховного Суду України від 16 березня 2016 року № 6-93цс16 та від 27 квітня 2016 року № 6-372цс16 та Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 1 серпня 2018 року по справі № 445/1011/17.

Таким чином, підставою для визнання недійсним правочину, який укладається під впливом обману, є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів в її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов`язань, які виникли з правочину, і не пов`язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Отже, підставою для визнання недійсним правочину, який укладається під впливом помилки, є саме помилка в природі правочину, а не помилка в розрахунку одержання користі від правочину.

Обравши способом захисту своїх прав визнання договору дарування від 03 червня 2021 року недійсним з підстав передбачених статтею 230 ЦК України, позивач зобов`язаний довести правову та фактичну підстави своїх позовних вимог.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним договору дарування від 03 червня 2021 року, в зв`язку з недоведеністю позовних вимог.

Доводи ОСОБА_1 про обіцянку відповідача придбати дочці квартиру, після укладення спірного правочину, не свідчить про недійсність відповідного договору, оскільки вказані обставини вказують на те, що позивач мала на меті отримати користь від вчиненого правочину, що в свою чергу не є підставою для визнання правочину не дійсним.

Позивач на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним не надала належних та допустимих доказів, які б вказували на помилку чи неправильне сприйняття нею фактичних обставин при вчиненні правочину, та вплинули на її волевиявлення.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 вказує, що при укладенні договору дарування порушено права неповнолітньої ОСОБА_3 . Проте, в позові позивач не ставила питання про порушення умов ч. 6 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України при посвідченні договору. Тому вказані обставини, в силу вимог ч. 6 ст. 367 ЦПК України судом апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються, оскільки не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що на момент укладення договору дарування Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 від 03 червня 2021 року, неповнолітня ОСОБА_3 не була зареєстрована у вказаній квартирі. Отже, при посвідченні договору дарування не вимагався дозвіл органу опіки та піклування на вчинення правочину щодо нерухомого майна. Тому права та інтереси дитини при укладенні спірного правочину порушено не було.

Окрім того, п. 6 договору дарувальник стверджує, що на Ѕ частки квартири прав третіх осіб не має, неповнолітні та малолітні діти, недієздатні та обмежено дієздатні особи не мають права на користування Ѕ частиною квартири.

Отже, матеріали справи та встановлені судом першої інстанції обставини не дають підстав вважати, що дії відповідача при укладанні спірного договору суперечили волевиявленню позивача, а також про наявність у таких діях умислу з боку відповідача, який був спрямований на введення позивача в оману.

Таким чином доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами матеріального та процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційних скарг відсутні.

Оскільки в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, понесені ОСОБА_1 судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 03 грудня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24.03.2022.

Головуючий Т.В. Одринська

Судді О.О. Панченко

В.П. Пікуль