Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2022 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі головуючого - судді Шереметьєвої Л.А, за участю секретаря - Фареник А.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «РІАЛЬТО» про визнання договору позики недійсним, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом і просить визнати Договір позики № 0-7 від 28 грудня 2020 року, укладений між ним та відповідачем, недійсним.

Посилається на те, що між ним та ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» був укладений договір позики, який вважає недійсним з наступних підстав.

ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» було надано фінансову послугу шляхом укладення електронного договору за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи.

Даний договір ним підписаний не був.

Частинами 2, 3 ст. 13 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що перед укладенням договорів на відстані продавець (виконавець) повинен надати споживачеві інформацію про: 1)найменування продавця (виконавця), його місцезнаходження та порядок прийняття претензії; 2)основні характеристики продукції; 3)ціну, включаючи плату за доставку, та умови оплати; 4)гарантійні зобов`язання та інші послуги, пов`язані з утриманням чи ремонтом продукції; 5)інші умови поставки або виконання договору; 6)мінімальиу тривалість договору, якщо він передбачає періодичні поставки продукції або послуг; 7)вартість телекомунікаційних послуг, якщо вона відрізняється від граничного тарифу; 8)період прийняття пропозицій; 9)порядок розірвання договору.

Факт надання інформації відповідно до вимог частини другої цієї статті повинен бути підтверджений письмово або за допомогою електронного повідомлення.

Відповідачем було проігноровано зазначену вимогу, йому не повідомлено письмово всю необхідну інформацію щодо умов договору, що є порушенням вимог Закону України «Про захист прав споживачів».

Встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобов`язань за договором є несправедливими умовами, які можуть бути визнані недійсними.

Оскільки порядок акцептування пропозиції відповідачем не відповідає положенням абз. 3 ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», Договір про надання позики є таким, що не прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі.

Вважає, що укладений з відповідачем договір містить ознаки кредитного договору.

В оспорюваному договорі не зазначено ціну та сукупну вартість кредиту.

Зазначає, що правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики є недійсними.

Зазначає, що його було введено в оману на рахунок істотних умов договору, зокрема на рахунок непомірно великої відсоткової ставки у випадку порушення зобов`язання.

Стверджує, що йому було повідомлено значно меншу ціну кредиту (відсотків), через що він погодився на укладення договору.

Розмір нарахованих відсотків за кредитним договором, укладеним між нним та відповідачем, значно перевищує розмір заборгованості за кредитом.

Виходячи з цього, просить задовольнити позов.

Позовна заява була зареєстрована в канцелярії суду 18 червня 2021 року та відповідно до ст. 33 ЦПК України 28 липня 2021 року було визначено склад суду.

Ухвалою суду від 30 липня 2021 року в справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу копію позовної заяви з додатками.

Згідно з відомостями, які містяться в рекомендованому повідомленні про вручення поштових відправлень, відповідач отримав копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви в справі 23 вересня 2021 року.

/ а.с. 23 /

Відповідачу був наданий строк для надання відзиву.

Ухвалою суду від 05 листопада 2021 року до участі в справі в якості третьої особи було залучено ТОВ «ФК «РІАЛЬТО».

На день ухвалення рішення відповідач та 3-я особа своїм правом не скористалися, відзив на позов та пояснення не подали.

Виходячи з цього суд вважає за можливе розглядати справу за наявними в справі доказами.

Дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони повинні усвідомлювати, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Тобто сторони, які укладають правочин, повинні насправді прагнути досягнення саме того правового результату, який завжди виникає при укладенні правочину такого виду.

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Вирішуючи спір про визнання договору недійсним, необхідним є встановлення наявності тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону, додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони тощо.

Судом встановлено, що 28 грудня 2020 року між сторонами був укладений договір №0-7, відповідно до умов якого позивачу надано грошові кошти в розмірі 4 000, 00 гр. строком на 29 днів.

17 червня 2021 року між ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» та ТОВ «ФК «РІАЛЬТО» укладено договір про відступлення права вимоги № 17/06/2021-Р/М-3, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» відступив, а ТОВ «ФК «РІАЛЬТО» прийняло права грошової вимоги за кредитними договорами, строк виконання зобов`язань за якими настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить первісному кредитору.

Відповідно до витягу з акту приймання-передачі прав № 1 від 17 червня 2021 року до договору про відступлення права вимоги №17/06/2021-Р/М-3 від 17 червня 2021 року право вимоги за договором № 0-7 від 28 грудня 2020 року перейшло до ТОВ «ФК «РІАЛЬТО».

/ а.с. 25 - 29 /

Порядок укладення договорів в електронній формі регламентується Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття / акцепт / може бути подана шляхом:

- надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

- заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

- вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання).

Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст. ст. 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.639 ЦК Украни договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Основні принципи правового регулювання у сфері електронної комерції визначені в ст.5 Закону України « Про електронну комерцію».

В частинах 2, 3 ст.5 Закону зазначено, що обмеження прав і свобод учасників відносин у сфері електронної комерції можуть встановлюватися виключно законом.

Правочин не може бути визнано недійсним у зв`язку з його вчиненням в електронній формі, якщо інше не передбачено законом.

З точки зору закону метою підписання договору в електронній формі є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання:

1) електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди;

2) електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом;

3) аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Тобто, при зверненні з позовом до суду на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог.

Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача.

За змістом ст.ст.76. 80, 229 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення, або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обов`язок доказування покладається на сторін.

Це положення є одним із основних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності.

Звертаючись до суду, позивач зазначає, що оспорюваний договір він не підписував, а тому договір не можна вважати таким, що укладений в письмовій формі.

Заперечуючи сам факт підписання договору, будь-яких доказів неможливості укладення ним договору в електронній формі позивач не надав.

Крім того, за змістом позову позивач не заперечує факту отримання грошових коштів.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Суд враховує, що відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до договору про відступлення права вимоги №17/06/2021-Р/М-3 від 17 червня 2021 року право вимоги за договором № 0-7 від 28 грудня 2020 року перейшло до ТОВ «ФК «РІАЛЬТО».

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалу суду про залучення ТОВ`РІАЛЬТО» до участі в справі в якості третьої особи та підстави для такого рішення були викладені в ухвалі суду від 05 листопада 2021 року.

В ухвалі суду було зазначено про укладення між відповідачем та ТОВ`РІАЛЬТО» договору про відступлення прав вимоги за укладеним з позивачем кредитним договором.

Відповідно до ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом/

Відповідно до Довідки про доставку електронного листа копію ухвали про залучення ТОВ`РІАЛЬТО» до участі в справі, яка направлялася позивачу на зазначену ним електронну адресу, останній отримав 07 липня 2022 року.

Заяви про заміну відповідача або залучення ТОВ`РІАЛЬТО» до участі в справі в якості співвідповідача позивач не подав.

З точки зору закону якщо позивач помилиться (неправильно зазначивши сторону) і притягне відповідачем особу, яка не є належним відповідачем або не заявить клопотання про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача, суд у такому позові відмовляє.

З урахуванням цього суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача до залученого ним до участі в справі відповідача.

Керуючись ст.ст. 1,2, 6, 11, 15, 16, 202, 203, 204, 207, 215, 509, 626, 638, 639, 641, 644,1054 ЦК України, Законом України «Про електронну комерцію», ст.ст. 12, 13, 51, 76-81, 209, 258, 259, 263- 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» про визнання договору позики недійсним відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.А. Шереметьєва