Справа № 128/1707/22
РІШЕННЯ

Іменем України

22 серпня 2022 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді Бондаренко О.І.

секретаря судового засідання Літневської А.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 звернулася до Вінницького районного суду Вінницької області із заявою про видачу обмежувального припису, посилаючись на те, що вона проживає в будинку АДРЕСА_1 , разом із сином - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заінтересована особа ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - її мати, також зареєстрована за вищевказаною адресою, являється власником даного будинку, однак за вказаною адресою не проживає, адреса місця проживання заявнику невідома.

Заявник потерпає від насильства зі сторони матері вже протягом кількох років; поведінка матері негативно впливає на її здоров`я та працездатність; після щоденних скандалів, сварок, образ та погроз з боку ОСОБА_2 , заявник не може належним чином виконувати свої професійні обов`язки, оскільки мати не контролює свої дії (вчинки).

Заявник неодноразово зверталася за захистом до правоохоронних органів, однак це не дало жодного результату.

ОСОБА_2 не змінила своєї поведінки, а навпаки стала більш агресивнішою по відношенню до доньки.

ОСОБА_2 неодноразово вчиняє психологічне, економічне та фізичне насильство, неодноразову застосовувала фізичну силу до доньки: давала ляпаси, намагалась бити, хотіла побити телефон.

Також, ОСОБА_2 завжди приходить зі своїми співмешканцями - різні особи чоловічої статі, яким дозволяє принижувати доньку та застосовувати фізичну силу.

В червні місяці мати знову здійснила психологічний та економічний тиск, а саме: відключила світло, воду та газ, заявник була змушена звернутися до Вінницького міського центру соціальних служб ВМР для отримання собі та синові безпечного місця перебування.

ОСОБА_2 вчиняє насильство щодо доньки протягом тривалого часу, не зважає на заходи вжиті поліцією, її агресія щоразу посилюється.

За наведених обставин, заявник переконана, що вірогідність продовження та повторного вчинення насильства ОСОБА_2 щодо неї, а також настання тяжких наслідків для її здоров`я є дуже високою, і тому вона звертається до суду з заявою про видачу обмежувального припису, оскільки попередні заходи вжиті нею до кривдника виявились неефективними та не захистили її від насильства.

Заявник ОСОБА_1 та заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, відповідно до ст. 350-5 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису.

Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд дійшов наступного висновку.

Згідно ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 350-5 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду.

Згідно довідки Вінницько Хутірського старостинського округу № 381 від 25.07.2022, заявник ОСОБА_1 , разом з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає в АДРЕСА_1 .

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вищевказаний будинок на праві власності належить ОСОБА_2 .

Судом також встановлено, що заявник ОСОБА_1 зверталась до правоохоронних органів із заявою про вчинення відносно неї неправомірних дій з боку ОСОБА_2 .

Вінницьким міським центром соціальних служб Єрьоміній Ю.В. надано соціальну послугу соціального супроводу, у зв`язку з тим, що вона постраждала від домашнього насильства, і продовжує отримати таку соціальну послугу, що підтверджується повідомленням Вінницького міського центру соціальних служб від 27.07.2022 № 01-07/571.

Згідно ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів і ризиків. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 21 листопада 2018 року (касаційне провадження № 61-19328св18) в результаті перегляду справи № 756/2072/18.

Базовим нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Крім вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», до спірних правовідносин підлягають застосуванню правила СК України.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Частиною 3 ст. 26 цього Закону передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Під час розгляду питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження в майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Відповідно до ч.2 ст.3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» заявники відносяться до переліку осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству.

Розділом IV глави13 Цивільного процесуального кодексу України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису.

Як зазначено в п. 3, 6, 7, 8 ч. 1,ст. 1 цього Закону, домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Частиною 2 ст. 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема заборону наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи).

Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців.

ОСОБА_1 зверталася до Вінницького РУП із заявою про прийняття мір до співмешканця її матері ОСОБА_2 , так званого ОСОБА_4 , з приводу вчинення матір`ю та співмешканцем відносно неї домашнього насильства, однак, доказів, які підтверджували б факт неодноразового звернення до органів поліції з заявою про вчинення домашнього насильства та постійного психологічного насильства, та доказів які свідчили б, що існує високий рівень вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, суду не надала.

Звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису ОСОБА_1 зазначає про захист своїх прав та прав сина, а матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 вчинялося домашнє насильство відносно неї та дитини /зокрема, не надано постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства/. Жодних належних, допустимих та достовірних доказів, на підставі яких відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, заявником не надано.

Крім того, будинок АДРЕСА_1 є приватною власністю ОСОБА_2 , а за таких обставин покладення на ОСОБА_2 заборони перебувати в ньому, порушує її право на користування цим будинком, і такий захід не може бути визнаний пропорційним за обставин цієї справи.

Крім того, звернення до різних органів державної влади, зокрема правоохоронних, свідчить про наявність конфлікту між сторонами, і самі по собі не підтверджують факт вчинення насильства заінтересованою особою щодо доньки, що є необхідною умовою для застосування до особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені спеціальним законом.

Подібний висновок Верховного Суду викладений у постановах від 10 лютого 2021 року у справі № 761/49109/19 (провадження № 61-9144св20) та № 361/1110/20 (провадження № 61-10458св20).

Таким чином, враховуючи, що суду не надано достатніх належних, допустимих, та переконливих доказів для оцінки ризиків вчинення насильства заінтересованими особами відносно заявника, настання наслідків його вчинення, що надавало б правову підставу для видачі обмежувального припису, суд приходить до висновку що в задоволенні заяви про видачу обмежувального припису необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 76, 89, 141, 247, 259, 263-265, 273, ст.350-1- 350-6 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_2 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду через Вінницький районний суд Вінницької області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.І. Бондаренко