КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 752/8041/17 Головуючий у суді першої інстанції: Колдіна О.О.
Номер провадження: 22-ц/824/1147/2022 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Коцюрба О.П.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коцюрби О.П.,

суддів: Білич І.М., Слюсар Т.А.,

при секретарі - Качалабі О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 07 травня 2019 року у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, на бездіяльність Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, -

В С Т А Н О В И В:

В Голосіївський районний суд міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - заявник, скаржник, апелянт) із скаргою на бездіяльність державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві (далі - Печерський РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві), у якій просив визнати таку бездіяльність неправомірною та зобов`язати державного виконавця Печерського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві стягнути щомісячні кошти з боржника згідно виконавчого листа від 25 грудня 2003 року до заміни боржника ухвалою суду від 14 лютого 2006 року

Доводи скарги ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що 25 листопада 2003 року Голосіївським районним судом міста Києва ухвалено рішення у справі № 2-3306/17, яким зобов`язано ВАТ трест «Київміькбуд-6», починаючи з 16 листопада 2003 року сплачувати щомісяця на памперси 322 гривні 83 копійки, на ліки 43 гривні 45 копійок та на майбутнє зі змінами цін проводити відповідні перерахунки виплат на придбання памперсів та ліків.

На виконання вказаного рішення суду, 25 грудня 2003 року Голосіївським районним судом міста Києва видано виконавчий лист.

Заявник вказав, що 14 лютого 2006 року Голосіївським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про заміну боржника на Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Однак, державним виконавцем не було своєчасно винесено постанову про заміну сторони виконавчого провадження її правонаступником та постанову про закінчення виконавчого провадження, державний виконавець не стягнув кошти до заміни судом боржника за період з 01 червня 2004 року до 14 лютого 2006 року

Також заявник посилався на те, що він не отримував жодної відповіді на свої звернення до Печерського РВ ДВС щодо невиконання рішення суду, а про порушення свого права дізнався лише 07 грудня 2016 року та просив поновити йому строк на звернення із скаргою, так як за станом здоров`я він не міг звернутися до суду.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 07 травня 2019 року у задоволенні скарги відмовлено.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі, посилаючись на необґрунтованість ухвали суду першої інстанції, порушення судом норм процесуального права, просив ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 07 травня 2019 року скасувати та постановити нову, якою його скаргу задовольнити.

Наданим процесуальним законом правом подати відзив на апеляційну скаргу учасники справи не скористалися.

Суд апеляційної інстанції, переглянувши справу за наявними в ній доказами. перевіривши законність і обґрунтованість ухвали Голосіївського районного суду міста Києва від 07 травня 2019 року в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Постановлюючи ухвалу про відмову ОСОБА_1 у задоволенні скарги, Голосіївський районний суд міста Києва своє рішення мотивував тим, що посилаючись на бездіяльність Печерського РВ ДВС м. Київ в частині несвоєчасного винесення постанов про заміну боржника, а також несвоєчасне винесення постанови про закінчення виконавчого провадження, заявником не надається будь-яких доказів на підтвердження зазначених обставин, а також, відсутні докази на підтвердження наявності бездіяльності державного виконавця в частині не проведення стягнення грошових коштів на користь ОСОБА_1 за період з 01 червня 2004 року до 14 лютого 2006 року з вини державного виконавця.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як вони відповідають вимогам закону та підтверджуються матеріалами справи.

Судом встановлено, що рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 25 листопада 2003 року у справі № 2-3306/17, стягнуто з ВАТ трест «Київміькбуд-6» на користь ОСОБА_1 заборгованість по виплатам на памперси 6 392,03 гривні, заборгованість за ліки в розмірі 869,41 гривень, моральну шкоду в розмірі 2 000 гривень та зобов`язано підприємство, починаючи з 16 листопада 2003 року сплачувати щомісяця на памперси 322 гривні 83 копійки, на ліки 43 гривні 45 копійок та на майбутнє зі змінами цін проводити відповідні перерахунки виплат на придбання памперсів та ліків. В частині заборгованості виплат на придбання памперсів та ліків рішення суду допущено до негайного виконання.

На виконання вказаного рішення суду, Голосіївським районним судом міста Києва 25 грудня 2003 року видано виконавчий лист.

Державним виконавцем ДВС у Печерському районі міста Києва, на підставі зазначеного вище виконавчого листа, 15 січня 2004 року відкрито виконавче провадження.

Станом на 17 січня 2005 року боржником сплачено 10 187,58 гривень, в тому числі заборгованість 926,14 гривень, 10% виконавчого збору.

Також боржник зобов`язався сплатити 2 563,96 заборгованості зі сплати періодичних платежів за 7 місяців з 16 листопада 2003 року по 01 червня 2004 року.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 14 лютого 2006 року замінено боржника на Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, на підставі положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювання, які спричинили втрату працездатності» відповідно до якого всі періодичні платежі інвалідам здійснює Фонду соціального страхування з моменту передачі особової справи інваліда.

При розгляді подання начальника ДВС у Печерському районі м. Києва про заміну боржника у виконавчому провадженні, судом встановлено, що відповідно до акту № 10/148 від 09 червня 2004 року, особову справу ОСОБА_1 передано до відділення Фонду соціального страхування у Печерському районі міста Києва для продовження виплат з 01 квітня 2004 року.

Крім того, судом встановлено, що відповідно до повідомлення Фонду соціального страхування ОСОБА_1 відмовляється отримувати кошти від Фонду в зв`язку з тим, що боржником є ВАТ трест «Київміськбуд-6», в зв`язку з чим на підставі постанови від 10 грудня 2004 року страхові виплати були припинені.

В подальшому, 20 листопада 2013 року Печерським ВДВС РУЮ у м. Києві винесено постанову про заміну сторони у виконавчому провадженні.

Постановою державного виконавця Печерського ВДВС РУЮ у м. Києві від 24 квітня 2015 року закінчено виконавче провадження, матеріали виконавчого провадження були направлені до Шевченківського ВДВС у м. Києві.

Як вбачається з відповіді Печерського РВ ДВС м. Київ від 28 березня 2019 року матеріали виконавчого провадження про стягнення грошових коштів на користь ОСОБА_1 знищені.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка була чинна на момент спірних правовідносин) у разі вибуття однієї із сторін, державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторони, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, обов`язкові тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Згідно з положеннями Інструкції про проведення виконавчих дій (в редакції чинній на момент вирішення питання про заміну сторони у виконавчому провадженні) державний виконавець на підставі рішення суду виносить постанову про заміну сторони її правонаступником, визначеним відповідно до чинного законодавства.

За правилами ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. У разі якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна. Право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувачу.

У разі, якщо у процесі виконавчого провадження державним виконавцем отримано документальне підтвердження про зміну або встановлення місця проживання, перебування чи місцезнаходження боржника, його майна, місця його роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, та з`ясувалося, що майно боржника, на яке можна звернути стягнення, відсутнє на території, на яку поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець не пізніше наступного дня з моменту, коли йому стали відомі зазначені обставини, надсилає виконавчий документ за новим місцем проживання чи місцезнаходженням боржника, місцем його роботи чи місцезнаходженням майна боржника, про що повідомляє стягувачу.

У ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» вказано, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби.

Звертаючись до суду із скаргою на бездіяльність Печерського РВ ДВС м. Київ в частині несвоєчасного винесення постанов про заміну боржника, а також несвоєчасне винесення постанови про закінчення виконавчого провадження, заявником не надається будь-яких доказів на підтвердження зазначених обставин, що є порушенням вимог ст. 81 ЦПК України.

В силу положень Закону України «Про виконавче провадження» постанова про заміну боржника може бути винесена на підставі рішення суду, а постанова про закінчення виконавчого провадження після отримання відомостей про місцезнаходження боржника.

Окрім цього, суду не надані матеріали виконавчого провадження, що було відкрито Печерським РВ ДВС м. Київ на підставі виконавчого листа Голосіївського районного суду міста Києва від 25 грудня 2003 року про стягнення грошових коштів на користь ОСОБА_1 , в зв`язку з їх знищенням, а отже у суду відсутні докази, на підтвердження дати надходження на адресу Печерського РВ ДВС м. Київ ухвали Голосіївського районного суду міста Києва від 14 лютого 2006 року про заміну боржника у виконавчому провадженні, а також інформації про місце знаходження Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві, що позбавляє суд першої інстанції та апеляційний суд можливості дійти обґрунтованого висновку про наявність бездіяльності в діях державного виконавця.

Колегія суддів звертає увагу, що рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях.

Разом з тим, у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження наявності бездіяльності державного виконавця в частині не проведення стягнення грошових коштів на користь ОСОБА_1 за період з 01 червня 2004 року до 14 лютого 2006 року з вини державного виконавця, оскільки, як встановлено судом першої інстанції між ОСОБА_1 та Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві існував спір щодо здійснення таких виплат і їх припинення, які розглядались в порядку позовного провадження.

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив ОСОБА_1 у задоволенні скарги на бездіяльність Печерського РВ ДВС у місті Київ ГТУЮ у місті Києві.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги зводяться до того, що постанову про заміну сторони виконавчого провадження її правонаступником та постанову про закінчення виконавчого провадження було прийнято з порушенням строків, що призвело до порушення прав заявника з вини державного виконавця. Разом з цим, доказів на підтвердження вказаної тези скаржник суду не надав.

Інших вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки Голосіївського районного суду міста Києва та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів враховує вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, згідно з яким, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

За таких обставин, при вирішенні вказаної цивільної справи, Голосіївським районним судом міста Києва правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, тому колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 07 травня 2019 року без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст. ст. 259, 374, 375, 381, 382, 383, 384 389 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 07 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: О.П. Коцюрба

Судді: І.М. Білич

Т.А. Слюсар