Справа № 450/5457/21 Провадження № 2-о/450/26/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2022 року Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Мусієвського В.Є.

при секретарі Расяк С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пустомити цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Перша» про встановлення факту, що має юридичне значення, -

в с т а н о в и в:

Заявник звернувся до суду з заявою, у якій просив встановити факт його перебування на утриманні у ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Мотивував заяву тим, що 11 липня 2019 року близько 02 год. 25 хв. на автодорозі «Львів - Шегині» в с. Зимна Вода Львівського (Пустомитівського) району Львівської області відбулася ДТП за участю транспортного засобу марки «Мерседес-Бенц» номерний знак НОМЕР_1 у складі причепа-платформи марки «ПР BSS» та пішохода ОСОБА_2 , який внаслідок отриманих травм загинув. Відповідальність водія автомобіля була застрахована у ПрАТ «СК «Перша», куди 12 серпня 2019 року надіслано заяву про виплату страхового відшкодування на користь заявника. 27 січня 2020 року страховиком виплачено йому 26933 грн. страхового відшкодування. У виплаті страхового відшкодування витрат на утримання страховиком відмовлено у зв`язку з недоведеністю перебування його на утриманні у ОСОБА_2 . Повідомив, що він проживав разом з ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 . Зауважив, що він є непрацездатним і отримує пенсію за віком, що станом на день смерті ОСОБА_2 11 липня 2019 року становило 2868 грн. 87 коп. При цьому, ОСОБА_2 , будучи працевлаштованим з 2007 року по 2019 рік, мав постійний стабільний дохід, забезпечував сім`ю харчовими продуктами, побутовими товарами, здійснював оплату комунальних платежів, купляв заявнику ліки, оплачував медичні обстеження. Вважає, що вказані обставини свідчать про те, що він перебував на утриманні ОСОБА_2 . Матеріальна допомога, яка йому надавалася ОСОБА_2 , була постійним і основним джерелом до існування, надавалася систематично. Зауважив, що вказані обставини можуть підтвердити свідка ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . З огляду на вказане, просив заяву задовольнити.

Ухвалою від 21 грудня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

26 січня 2022 року від представника заявника ОСОБА_5 до суду надійшла заява про виклик свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 для допиту.

Протокольною ухвалою від 26 січня 2022 року заява представника заявника ОСОБА_5 задоволена, свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 викликано для допиту, закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.

01 серпня 2022 року від представника заявника ОСОБА_5 до суду надійшла заява, у якій він просив залишити заяву про встановлення факту перебування заявника на утриманні у ОСОБА_2 без розгляду.

Щодо поданої заяви слід зазначити, що така задоволенню не підлягає, оскільки відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду. Водночас, як попередньо зазначено, протокольною ухвалою від 26 січня 2022 року справу призначено до судового розгляду по суті, який розпочався у судовому засіданні 11 квітня 2022 року, у якому представник заявника ОСОБА_5 надав пояснення, було допитано свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , досліджено матеріали справи.

Заявник та його представник ОСОБА_5 , будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, клопотань про розгляд справи за їх відсутності або про відкладення судового розгляду не подали.

Представник заінтересованої особи ПрАТ «СК «Перша», будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідоми, клопотань про розгляд справи за його відсутності або про відкладення судового розгляду не подав.

Оскільки в судове засідання не з`явилися всі особи, які беруть участь у справі, суд у відповідності зі ст. 247 ЦПК України, розглядає справу без фіксування судового засідання технічними засобами.

Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 статті 315 ЦПК України встановлено перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які підлягають розгляду у суді.

Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

З відповіді ПрАТ «СК «Перша» вих. № 2306/с від 19 грудня 2019 року повідомило заявника про те, що до його заяви про здійснення страхової виплати на утримання, згідно якої він перебував на утриманні загиблого ОСОБА_2 , не надано доказів на підтвердження того, що він перебував на повному утриманні у останнього, одержував від нього допомогу, яка була постійним і основним джерелом засобів до існування.

Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим 18 липня 2019 року Виконавчим комітетом Зимноводівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Довідкою Зимноводівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 2626 від 31 липня 2019 року встановлено, що ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , був зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 , разом з ним до дня його смерті проживав без реєстрації заявник.

Водночас, заявник зазначає, що він проживав з ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 , що суперечить доказами по справі.

З свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого 06 березня 1986 року, вбачається, що заявник є батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Як вбачається з Пенсійного посвідчення № НОМЕР_4 , виданого 15 грудня 2015 року, заявник отримує пенсію за вислугу років.

Згідно ч. 1 ст.1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були і його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студент до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку встановленого законом, - довічно; 3) інвалідам - на строк їх інвалідності; 4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд, дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років,- 5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті.

Отже, до осіб, що мають право на відшкодування шкоди, завданою смертю годувальника, слід віднести: непрацездатних осіб, які були на утриманні; непрацездатних осіб, які мали на день смерті потерпілого право на одержав від нього утримання.

За положеннями ч.ч. 2, 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатними членами сім`ї вважаються чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами і інвалідністю або досягли пенсійного віку. До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 1) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Згідно статті 38 Закону «Про пенсійне забезпечення» члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Згідно роз`ясненням у постанові Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» непрацездатні члени сім`ї загиблого, які мали самостійний заробіток або одержували пенсію на час його смерті, можуть бути визнані утриманцями потерпілого, якщо частка заробітку останнього, що припадала на кожного з них, була основним і постійним джерелом їх існування. Розмір відшкодування у зв`язку з втратою годувальника у цих випадках визначається з його заробітку без врахування заробітку або пенсії, що одержували зазначені особи. Для набуття права на утримання непрацездатна особа повинна мати дохід, менший встановленого законом прожиткового мінімуму на місяць.

В постанові від 18 квітня 2018 року по справі № 165/325/17 Верховний Суд звернув увагу, що якщо предметом позову є відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, доказуванню підлягає не лише факт родинних відносин, а й факт перебування на утриманні померлого та потреба у матеріальній допомозі.

Верховний Суд роз`яснив, що за змістом абз. 1 ч. 1 та ч. 2 ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпіла народжена після його смерті. Коло осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого можна розділити на дві групи: 1) непрацездатні особи, які були на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання утримання; 2) дитина потерпілого, народжена після його смерті. Факт перебування особи на утриманні померлого має значення для відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування.

У п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику про встановлення фактів, що мають юридичне значення» визначено, що встановлення факту перебування на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування оди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування, держання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була т заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Отже, непрацездатні члени сім`ї загиблого, які мали самостійний заробіток або одержували пенсію на час його смерті, можуть бути визнані утриманцями потерпілого, якщо частка заробітку останнього, що припадала на кожного з них, була основним і постійним джерелом їх існування.

Аналізуючи досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає встановленим, що заявник проживає за адресою АДРЕСА_2 , з 05 грудня 2015 року отримує пенсію за вислугу років, пенсія у зв`язку із втратою годувальника йому не призначалась.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Підставою виникнення зобов`язання між повнолітніми дітьми і їхніми батьками щодо утримання останніх є склад юридичних фактів: а) походження дітей (родинний зв`язок батьків і дітей); б) непрацездатність батьків; в) потреба батьків у матеріальній допомозі.

Особа вважається такою, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують їй прожиткового мінімуму, встановленого законом.

З довідки про доходи № 0112 1815 0080 0164 вбачається, що з серпня 2018 року по лютий 2019 року заявник щомісячно отримував пенсію в розмірі 2602 грн. 35 коп., за період з березня 2019 року по червень 2019 року - у розмірі 2868 грн. 20 коп., за липень 2019 року - 2868 грн. 87 коп.

При цьому, згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність з 1 січня 2018 року становив 1373 грн., з 1 липня 2018 року - 1435 грн., з 1 грудня 2018 року - 1497 грн.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність з 1 січня 2019 року становив 1497 грн., з 1 липня 2019 року - 1564 грн., з 1 грудня 2019 року - 1638 грн.

Таким чином, судом встановлено, що щомісячний дохід заявника за період з серпня 2018 року по липень 2019 року був більший за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність у 2018 та 2019 роках,

Водночас, з довідки про доходи № 742 від 26 листопада 2021 року вбачається, що заробітна плата ОСОБА_2 за період з 22 лютого 2019 року по 28 лютого 2019 року становила 1043 грн. 25 коп., за березень 2019 року - 3180 грн. 64 коп., з 01 квітня 2019 року по 24 квітня 2019 року - 487 грн. 69 коп. Сукупний дохід за вказаний період склав 4711 грн. 58 коп.

Таким чином, доходи заявника були більші за доходи ОСОБА_2 за період з 22 лютого 2019 року по 24 квітня 2019 року, що свідчить про неможливість надання останнім допомоги ОСОБА_1 , яка могла б бути постійним та основним джерелом його існування.

Крім того, заявником не надано доказів, про те, що він звертався за призначенням пенсії по втраті годувальника чи отримує її, що може свідчити про відсутність потреби в такій.

При цьому, з метою оформлення пенсії по втраті годувальника факт перебування особи на утриманні у померлого може встановлюватися органом, що призначає пенсію (Пенсійним фондом України) або рішенням суду щодо встановлення такого юридичного факту.

Окрім цього, суду не надано доказів на підтвердження того, що доходи померлого ОСОБА_2 були основним та постійним джерелом існування заявника.

Допитаний в судовому засіданні 11 квітня 2022 року свідок ОСОБА_3 повідомив, що він є двоюрідним братом ОСОБА_2 , а заявник є його дядьком. ОСОБА_2 був розлучений, дітей не мав, займався будівельними роботами і утримував батьків. Був офіційно працевлаштований на гуртовні. Він забезпечував батьків продуктами та іншими необхідними речами.

Свідок ОСОБА_4 під час допиту в судовому засіданні 11 квітня 2022 року повідомив, що він є двоюрідним братом ОСОБА_2 , а заявник є його дядьком. Вони проживали в одному селі, він часто бачився з загиблим. ОСОБА_2 утримував будинок, здійснював його ремонт. Чи утримував він батька йому невідомо.

Таким чином, показами свідків не встановлено обставин, які мають значення для справи, а саме чи потребував заявник утримання, чи допомога, яка надавалася ОСОБА_2 , була постійним і основним джерелом існування заявника, чи перебував заявник на повному утриманні загиблого.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що обставини, на які посилався заявник у своїй заяві, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, а тому у задоволенні вимог такої слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76, 77, 81, 259, 263-265, 293, 294, 315, 316 ЦПК України, ст. 1200 ЦК України, ст. 202 СК України, ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ст. 38 Закону «Про пенсійне забезпечення», суд, -

у х в а л и в:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з часу складання повного судового рішення до Львівського апеляційного суду або через місцевий суд до Львівського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Мусієвський В.Є.