ПОСТАНОВА

Іменем України

18 серпня 2022 року м. Кропивницький

справа № 394/85/21

провадження № 22-ц/4809/655/22

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Голованя А. М., Мурашка С. І.,

за участю секретаря судового засідання Діманової Н. І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач приватне сільськогосподарське підприємство «Лан»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу приватного сільськогосподарського підприємства «Лан» на рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області (суддя Запорожець О. М.) від 28 травня 2021 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до приватного сільськогосподарського підприємства «Лан» (далі ПСП «Лан») про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, шляхом її повернення та скасування державної реєстрації.

Позов обґрунтовано тим, що позивачці на праві власності належить земельна ділянка площею 4,35 га, яка розташована на території Новоархангельської селищної ради Новоархангельського району Кіровоградської області та має цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :02:000:0556.

04 грудня 2019 року від державного кадастрового реєстратора їй стало відомо про те, що згідно «Книг записів державної реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди» зареєстровано договір оренди, який укладений між ПСП «ЛАН» та ОСОБА_1 за № 07 від 18 жовтня 2006 року на 25 років.

Позивачка стверджує, що не підписувала зазначений договір, хоч визнає, що відповідач використовував належну їй земельну ділянку та виплачував орендну плату на підставі їх усної домовленості. Однак відповідач ніколи не пропонував позивачці укласти договір оренди земельної ділянки, тим паче на такий значний строк - 25 років.

Маючи на меті відновити своє порушене право позивачка звернулася до Новоархангельського районного суду Кіровоградської області з позовною заявою, якою просила визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 20.08.2006 року укладеного між позивачкою та відповідачем і зареєстрований у Новоархангельському відділі КРФЦ ДЗК 18.10.2006 року за № 207.

Рішенням Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 03.09.2020 року позовну заяву задоволено, встановлено, що згідно із висновком експерта № 1775/1776/20-27 від 02.06.2020 року підпис від імені ОСОБА_1 в договорі оренди земельної ділянки від 20.08.2006 року, укладеному між ОСОБА_1 та ПСП «Лан», який зареєстрований у Новоархангельському відділенні КРФЦДЗК 18 жовтня 2006 року за № 207, який міститься на 5-й сторінці у розділі «Підписи сторін», в графі «Орендодавець», в акті про передачу та прийом земельної ділянки в натурі від 20 серпня 2004 року (Додаток 1), який міститься в графі «Земельну ділянку передав», в акті визначення меж земельної ділянки в натурі від 20 серпня 2004 року (Додаток 2), який міститься в графі «Орендодавець», виконані не самою ОСОБА_1 , а іншою особою без наслідування її підпису.

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 14 січня 2021 року у справі № 394/38/20 рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 03 вересня 2020 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 та ПСП «Лан» про визнання недійсним договору оренди землі відмовлено.

Зазначена постанова Кропивницького апеляційного суду обґрунтована тим, що позивачка обрала неефективний спосіб захисту порушеного права, а ефективним способом захисту права є усунення перешкод у користуванні належним власнику майном, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення такої ділянки.

Позивачка вважає своє право на земельну ділянку порушеним і просила суд зобов`язати відповідача повернути їй земельну ділянку площею 4,35 га, кадастровий номер :02:000:0556, що розташована на території Новоархангельської селищної ради Новоархангельського району Кіровоградської області та має цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; скасувати державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки від 20.08.2006 року, укладений між позивачкою та відповідачем і зареєстрований у Новоархангельському відділі КРФЦ ДЗК 18.10.2006 р. за № 207; стягнути з відповідача на її користь судовий збір та витрати, пов`язані з наданням правничої допомоги .

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від

28 травня 2021 року позовні вимоги задоволено. Зобов`язано ПСП «Лан» негайно, після набранням рішенням законної сили, повернути у користування ОСОБА_1 земельну ділянку площею 4,35 га, кадастровий номер :02:000:0556, яка розташована на території Новоархангельської селищної ради Кіровоградської області. Скасовано державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки укладеного 20 серпня 2006 року між ОСОБА_1 та ПСП «ЛАН», який зареєстрований у Новоархангельському відділі КРФЦДЗК 18 жовтня 2006 року за № 207. У задоволенні заяви ПСП «Лан» про застосування строків позовної давності відмовлено. Стягнуто з ПСП «Лан» на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 908,00 грн та витрати понесені на правничу допомогу у сумі 14 850,00 грн, а всього 15 758,00 грн.

Суд встановив, що позивачка ОСОБА_1 підписувала договір оренди її земельної ділянки з ПСП «ЛАН» від 20 серпня 2006 року, а тому цей договір є неукладеним. Відповідач не має правових підстав користування земельною ділянкою, яка належить позивачці, а державна реєстрація неукладеного договору оренди земельної ділянки порушує права позивачки. Цього разу позивачка обрала ефективний спосіб захисту свого права, а позовна давність щодо пред`явлених вимог не застосовується, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Оскільки позивачка довела понесені нею витрати на професійну правничу допомогу в сумі 14850,00 грн та судовий збір в сумі 908,00 грн, то у зв`язку із задоволенням позову ці витрати підлягають компенсації відповідачем.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ПСП «Лан» просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 28 травня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позову ОСОБА_1 повністю.

Відповідач вважає, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим через неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи.

На обґрунтування таких тез відповідач послався на те, що 20 серпня 2006 року між ним і позивачкою був укладений договір оренди земельної ділянки строком на 25 років. Впродовж чотирнадцяти років сторони виконували умови договору.

Твердження позивачки про те, що вона цей договір особисто не підписувала, а отже він є неукладеним, безпідставні. Договір підписаний обома його сторонами. Зокрема, належність підпису в графі орендодавець саме позивачці підтверджено посвідчувальним написом, виконаним посадовою особою Новоархангельської селищної ради та відбитком печатки ради.

Суд не звернув уваги на те, що своїми діями позивачка неодноразово підтверджувала свою обізнаність про існування договору, а також приймала від відповідача виконання договору.

Крім того, суд помилково вважав, що факт не підписання ОСОБА_1 договору не підлягає доказуванню, оскільки встановлений рішенням суду в іншій справі, у якій брали участь ті самі сторони. Водночас суд не врахував, що рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 03 вересня 2020 року у справі № 394/38/20 було скасоване судом вищої інстанції.

Наявний у справі висновок експерта не є достовірним доказом так, як під час проведення почеркознавчої експертизи було порушено Інструкцію про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень.

Не погоджується відповідач із рішенням суду і в частині розподілу судових витрат (витрат на професійну правничу допомогу), вважаючи наданий позивачем розрахунок необґрунтованим та документально не підтвердженим, а вказані в ній суми завищеними.

Узагальнений зміст відзиву на апеляційну скаргу

До Кропивницького апеляційного суду від позивачки ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу у якому вона заперечила проти вимог і доводів апеляційної скарги, висловилася на підтримку оскаржуваного рішення суду першої інстанції (Т. 2, а.с. 77 79).

Позиції сторін в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції

Представник відповідача адвокат Сербін Я. В. підтримав апеляційну скаргу та надав пояснення стосовно викладених у ній доводів.

Позивачка ОСОБА_1 особисто в судове засідання в суд апеляційної інстанції не з`явилася, а її представник адвокат Іванченко В. В. апеляційну скаргу не визнав, вказав на безпідставність викладених у ній вимог відповідача.

Суд першої інстанції встановив такі неоспорювані обставини:

ОСОБА_1 є власницею земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 4,35 га, кадастровий номер :02:000:0556, яка розташована на території Новоархангельської селищної ради Кіровоградської області.

18 жовтня 2006 року у Новоархангельському відділі КРФЦДЗК зареєстровано договір від 20 серпня 2006 року про оренду земельної ділянки площею 4,35 га терміном на 25 років, сторонами якого вказані ПСП «Лан» та ОСОБА_1 , запис про реєстрацію догоовру № 207.

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 14 січня 2021 року у справі № 394/38/20 рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 03 вересня 2020 року скасовано й ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного сільськогосподарського підприємства «Лан» про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним відмовлено.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

У цій справі позивачка звернулася до суду за захистом належного їй права власності на земельну ділянку, стверджуючи, що відповідач не має права користування її земельною ділянкою так, як зареєстрований договір оренди землі, сторонами якого вказані вона і відповідач, є неукладеним внаслідок відсутності її волевиявлення (підпису) на укладення цього договору.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України).

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України).

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України).

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства (ч. 2 ст. 319 ЦК України).

Права власників земельних ділянок передбачені ст. 90 ЗК України, зокрема, власники земельних ділянок мають право передавати їх в оренду (п. «а» ч. 1 ст. 90 ЗК України).

Згідно із ч. 1 ст. 93 ЗК України право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Аналогічне визначення містить і ст. 1 Закону України «Про оренду землі».

Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються законом (ч. 9 ст. 93 ЗК України»). Аналогічну норму містить ч. 2 ст. 792 ЦК України.

Згідно зі ст. 14 Закону України «Про оренду землі» у редакції, яка була чинною на час укладення спірного договору оренди від 20 серпня 2006 року, сторонами якого вказані сторони по справі, договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ч. 1 ст. 207 ЦК України у редакції станом на 20 серпня 2006 року).

Згідно з ч. 2 ст. 207 цього ж Кодексу правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. До такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у п. 7.11 постанови від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц.

Відсутність підпису учасника правочину на договорі вказує на відсутність його волевиявлення на вчинення правочину. За таких умов договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні правовідносини.

Оскільки відповідно до ст. 6 Закону України «Про оренду землі» орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених ЗК України, ЦК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі, то за відсутності укладеного відповідно до закону між власником земельної ділянки і орендарем договору право оренди у останнього не виникає.

В п. 7.26 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц вказано: «…у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення».

У цій справі позивача обгрунтовує свої вимоги тією обставиною, що вона не укладала з відповідачем договір оренди землі від 20 серпня 2006 року, а підпис від її імені на договорі виконала не вона, а інша особа. На підтвердження цієї обставини позивачка надала до суду копію висновку експерта за результатами проведення почеркознавчої експертизи від 02 червня 2020 року № 1775/1776/20-27, проведеної на підставі ухвали Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 16 березня 2020 року у справі № 394/38/20, згідно з яким підпис у договорі оренди землі від 20 серпня 2004(6) року, укладеному між ОСОБА_1 та ПСП «ЛАН», зареєстрованому у Новоархангельському відділі КРФЦДЗК від 18 жовтня 2006 року за № 207, який міститься на 5-й сторінці у розділі «Підписи сторін» в графі «__Орендодавець», а також в акті про передачу та приймання земельної ділянки в натурі від 20 серпня 2004 року, в акті визначення меж земельної ділянки від 20 серпня 2004 року виконані рукописним способом, пастою кулькової ручки, без попередньої технічної підготовки чи застосування технічних засобів, виконаний не самою ОСОБА_1 , а іншою особою, без наслідування її підпису (Т. 1, а. с. 48 57).

Крім того, позивачка посилалася на те, що ця обставина встановлена рішенням суду, а саме рішенням Новоарангельського районного суду Кіровоградської області від 03 вересня 2020 року та постановю Кропивницького апеляційного суду від 14 січня 2021 року у справі № 394/38/20, які мають преюдиційне значення для цієї справи, а тому вказана обставина не підлягає доказуванню.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Водночас ЦПК України визначає підстави звільнення від доказування. Так згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішення у такій справі правовідносини.

Суб`єктивними межами є те, що у двох справах беруть участь одні й ті самі особи, щодо яких встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням суду.

З огляду на викладене, встановлені судом у іншій цивільній справі, у якій беруть участь ті самі особи, обставини є обов`язковими для суду, що вирішує зазначений цивільній спір з питань, чи мали такі обставини місце.

Процесуальний закон не надає преюдиціального значення обставинам, які зазначені у скасованих судових рішеннях, а тому є доречним довід відповідача, що рішення Новоархангельського районного суду кіровоградської області від 03 вересня 2020 року у справі № 394/38/20 за позовом ОСОБА_1 до ПСП «ЛАН» про визнання недійсним договору не має преюдиційного значення для цієї справи, яка переглядається в апеляційному порядку.

Проте преюдиційне значення має постанова Кропивницького апеляційного суду від 14 січня 2021 року у справі № 394/38/20, якою відмовлено ОСОБА_1 в позові до ПСП «ЛАН» про визнання договору оренди землі недійсним з підстав обрання позивачкою неефективного способу захисту порушеного права. При цьому апеляційний суд досліджував матеріали справи (докази), зокрема, висновок експерта за результатами проведення почеркознавчої експертизи від 02 червня 2020 року № 1775/1776/20-27, згідно з яким підпис у договорі оренди землі від 20 серпня 2004(6) року, укладеному між ОСОБА_1 та ПСП «ЛАН», зареєстрованому у Новоархангельському відділі КРФЦДЗК від 18 жовтня 2006 року за № 207, а також в акті про передачу та приймання земельної ділянки в натурі від 20 серпня 2004 року, в акті визначення меж земельної ділянки від 20 серпня 2004 року виконані не самою ОСОБА_1 , а іншою особою, без наслідування її підпису. З огляду на ці обставини колегія суддів апеляційного суду у тій справі дійшла висновку, що визнання недійсним оспорюваного договору оренди землі є неефективним способом захисту порушеного права.

У справі, яка наразі переглядається в апеляційному порядку суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що факт відсутності підпису ОСОБА_1 на договорі оренди земельної ділянки від 20 серпня 2006 року вже встановлений судовим рішенням у справі № 394/38/20. Такими судовим рішенням є постанова Кропивницького апеляційного суду від 14 січня 2021 року, яке має преюдиційне значення та звільняє сторони від доказування цієї обставини.

У зв`язку з цим доводи апеляційної скарги про неправильність встановлення судом обставин справи, порушення норм процесуального права є безпідставними.

Новоархангельський районний суд Кіровоградської області обґрунтовано визнав неукладеними договір оренди земельної ділянки від 20 серпня 2006 року та відсутність у ПСП «ЛАН» права оренди земельної ділянки, яка належить позивачці.

Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності (ч. 1 ст. 386 ЦК України).

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном (ст. 391 ЦК України).

Встановивши, що відповідач є фактичним користувачем земельної ділянки, але на має для цього відповідної правової підстави, суд першої інстанції обгрунтовано задовольнив позов власниці земельної ділянки, усунувши їй перешкоди у користуванні її майном.

При цьому суд правильно встановив обставини справи, визначив характер правовідносин сторін та закон, який підлягає застосуванню.

Доводи відповідача про те, що впродовж років позивачка знала про користування відповідачем її земельною ділянкою, отримувала плату за таке користування не впливають на правильність висновків суду першої інстанції так, як позивачка визнавала ці обставини, але вказувала, що таке користування відповідачем здійснювалося за усною домовленістю без укладення між ними в належній формі договору оренди на вказаних у ньому умовах, зокрема, щодо строку користування. Пояснення позивачки підтверджуються фактами у цій справі, які правильно встановив суд.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про незаконність оскаржуваного рішення суду в частині розподілу витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів апеляційного суду виходить з такого.

Згідно з ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України).

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Вказаний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18).

Велика Палата Верховного Суду в пунктах 21, 22 додаткової постанови від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У разі недотримання вказаних вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка уклала з Міжнародним адвокатським об`єднанням «Рада» договір № 58/19 від 18 грудня 2019 року про надання правничої допомоги (Т. 1, а. с. 144 147).

Згідно з додатковою угодою до цього договору (Т. 1, а. с. 148) у справі № 398/85/21 вартість договору становить 14850,00 грн та складаються з наступного: визначення правової позиції 1500 грн; підготовка позовної заяви та матеріалів 3000 грн; робота з документами 1000 грн; підготовка відповіді на відзив та додаткових матеріалів 2500 грн; представництво інтересів в суді 4000 грн; підготовка процесуальних документів 2000 грн; дорожні години 850 грн.

Вказані в додатковій угоді послуги та їх вартість вказані у акті про надання правничої допомоги від 25 травня 2021 року (Т. 1, а. с. 149).

Згідно з п. 2.6 договору № 58/19 про надання правничої допомоги дорожня година 1 (одна) фактична година перебування у дорозів місце надання правничої допомоги вартістю 100 грн.

Таким чином дорожня година це час перебування адвоката у дорозі, коли правнича допомога фактично не надається, за яки клієнт зобов`язався сплатити фіксовану ціну за одиницю часу.

Згідно з додатковою угодою дорожніх годив витрачено 8,5.

Однак доказів того, коли і скільки годин реально було витрачено адвокатом у дорозі до місця надання правничої допомоги позивачці суду не надано. Крім того, сама по собі явка до місця надання правничої допомоги (таке місце в договорі не вказане) не є аналогічним наданню правничої допомоги.

Суд першої інстанції на вказане уваги не звернув та безпідставно присудив позивачці компенсацію дорожних годин в сумі 850 грн.

Решта витрат позивачки на правничу допомогу є обґрунтованими.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Аргументи апеляційної скарги відповідача не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення, та зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки. Суд з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.

Однак суд припустився помилки при вирішені питання розподілу витрат на правничу допомогу, а тому в цій частині рішення суду належить змінити.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 376, 382 - 384ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Вимоги апеляційної скарги приватного сільськогосподарського підприємства «Лан» задовольнити частково.

Рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 28 травня 2021 року в частині розподілу судових витрат, а саме щодо витрат на професійну правничу допомогу, змінити.

Стягнути з приватного сільськогосподарського підприємства «Лан» на користь ОСОБА_1 14000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

В інших частинах рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 31 серпня 2022 року.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді: А. М. Головань

С. І. Мурашко