ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2022 року м.Суми

Справа №591/6376/21

Номер провадження 22-ц/816/685/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Левченко Т. А. , Ткачук С. С.

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа Сумський міський відділ Управління державної міграційної служби України в Сумській області,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Петрищева Олександра Олександровича

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 22 лютого 2022 року в складі судді Ніколаєнко О.О., ухвалене у м. Суми, повний текст якого складено 04 травня 2022 року,

в с т а н о в и в:

02 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності в ньому понад один рік без поважних причин, а саме, належною їй на праві власності квартирою АДРЕСА_1 .

Свої вимоги мотивувала тим, що рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 08 січня 2020 року, справа № 591/6123/19, було розірвано шлюб між нею та ОСОБА_2 , який з лютого 2020 року у спірній квартирі не проживає без поважних причин, не з`являється, комунальні послуги не оплачує, будь-яким чином житло не утримує, через його реєстрацію у квартирі вона змушена нести додаткові витрати по оплаті комунальних платежів та позбавлена права на отримання субсидії. У квартирі зареєстрована вона з двома спільним дітьми, а реєстрація відповідача у цьому житлі створює перешкоди у користуванні та розпорядженні належним їй майном.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 22 лютого 2022 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено у зв`язку з необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Петрищев О.О., посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, вирішити питання розподілу судових витрат стягнувши на користь позивача судовий збір та витати на правову допомогу.

Вважає помилковим висновок суду про недоведеність позивачем факту непроживання відповідача у спірній квартирі, доводить, що цей факт підтверджується листом Департаменту соціального захисту населення СМР від 19 лютого 2022 року № 12-01-26/78/02.

Вказує, що причиною його непроживання у належній позивачу квартирі є розірвання шлюбу між сторонами та проживання з новою дружиною за іншою адресою.

Доводить, що відповідач не бере участі в утриманні квартири, не сплачує комунальні послуги, а зроблені страхові внески, на здійснення яких він посилається, та разова оплата мінімального рахунку за вивезення сміття, зроблена вже під час перебування справи у провадженні суду, не є доказом наявності інтересу до квартири.

Зазначає, що з березня 2020 року жодні пільги на житлово-комунальні послуги за адресою: АДРЕСА_2 за заявою відповідача не нараховувалися.

Позивач є єдиним власником квартири, тільки їй належить право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, а збереження за її колишнім чоловіком права користування цим житлом, є порушенням її прав власника.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 адвокат Созонов В.П. просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду залишити без змін. Вважає, що суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідачу чинились перешкоди у користуванні квартирою у зв`язку з відсутністю ключів, які в нього забрала позивачка, а тому в даному випадку не можна говорити про неповажність причин відсутності члена сім`ї понад один рік, як це передбачено ст. 405 ЦК України, а тому надані позивачкою аргументи щодо пропорційності втручання не заслуговують на увагу. Просить стягнути з позивача витрати на правову допомогу в розмірі 4000 грн за договором про надання правової допомоги від 28.06.2022 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та її представника адвоката Петрищева О.О, які підтримали доводи апеляційної скарги, відповідача ОСОБА_2 та його представника адвоката Созонова В.П., які заперечували проти доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що з 01 серпня 2002 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 08 січня 2020 року, справа № 591/6123/19 (а.с. 6, 8).

Згідно з свідоцтвом про право на спадщину за законом від 26 липня 2021 року, посвідченим приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Школою Н.В., реєстровий № 4218, позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , яку вона успадкувала після смерті матері ОСОБА_3 (а.с. 7, 9).

Вказана квартира була набута спадкодавцем на підставі договору купівлі-продажу від 06 вересня 2013 року.

За даними довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 14.03-08/73249 від 19 січня 2021 року за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровані: ОСОБА_1 власник, колишній чоловік ОСОБА_2 , донька ОСОБА_4 , син ОСОБА_5 (а.с. 10).

Відповідач ОСОБА_2 значиться зареєстрованим у спірній квартирі з 16 вересня 2013 року (а.с. 20 зв.).

Актом про непроживання та відсутність особистих речей від 28 серпня 2021 року, складеного мешканцями будинку ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 встановлено, що в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстрований ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , але з лютого 2020 року за вказаною адресою не проживає, особистих речей не виявлено, спального місця та інших ознак фактичного проживання за зазначеною адресою не виявлено (а.с. 11).

Відповідно до листа Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради від 10 лютого 2022 № 12.01-26/718/02 про надання інформації ОСОБА_2 , учасник бойових дій, з 03 серпня 2015 по 01 березня 2020 року перебував на обліку в Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільги за адресою: АДРЕСА_2 та з 01 березня 2020 року знятий з обліку в ЄДАРП відповідно до поданої заяви від 04 березня 2020 року (пільгами на житлово-комунальні послуги користувався по 29 лютого 2020 року). Пільги на житлово-комунальні послуги за цією адресою за період з 01 жовтня 2019 року по 29 лютого 2020 року надавались ОСОБА_2 в грошовій безготівковій формі. Інформація про суму нарахованих пільг і коштів , які перераховані управителям, об`єднанням співвласників багатоквартирних будинків та виконавцям комунальних послуг обліковується АТ «Ощадбанк» на облікових записах, які відкриті на кожного пільговика окремо в автоматичному режимі.

З 03 червня 2020 року ОСОБА_2 перебував на обліку в Реєстрі за адресою фактичного місця проживання: АДРЕСА_3 та з 01 лютого 2021 року знятий з обліку відповідно до поданої заяви від 04 лютого 2021 року. Пільги на житлово-комунальні послуги ОСОБА_2 з 03 червня 2020 року по 31 січня 2021 року надавались в грошовій готівковій формі на картковий рахунок, відкритий в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». За січень 2021 року ОСОБА_2 проведено нарахування пільг на загальну суму 1035,33 грн. З 01 лютого 2021 року по теперішній час ОСОБА_2 не перебуває на обліку в Реєстрі, пільгами на житлово-комунальні послуги не користується. За призначенням житлової субсидії не звертався та на обліку в департаменті, як отримувач житлової субсидії, не перебуває (а.с. 193).

Плата за комунальні послуги по спірній квартирі нараховувалась з урахуванням пільги учаснику бойових дій (а.с. 199-210).

У період березень 2020 року жовтень 2021 року Відповідач ОСОБА_2 здійснював часткову оплату за комунальні послуги квартири АДРЕСА_1 (а.с. 63-75).

Також, за даними виписки по рахунку ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» ОСОБА_2 сплачувались страхові платежі за договором страхування нерухомості (а.с. 142-144).

Допитана судом першої інстанції у якості свідка ОСОБА_8 пояснила, що є сусідкою ОСОБА_1 та проживає на одній площадці з позивачкою з 2018 року. ОСОБА_2 не бачила 1,5-2 роки.

Свідок ОСОБА_9 , допитаний в судовому засіданні пояснив, що є сусідом ОСОБА_1 . Знайомий з ОСОБА_2 , але декілька років не бачив його за адресою: АДРЕСА_2 . Йому відомо, що сусіди розлучились. У зв`язку з роботою, не весь час знаходиться вдома, тому міг сусіда ОСОБА_2 і не бачити.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем всупереч вимогам ст. ст. 12, 81 ЦПК України не були спростовані відповідними доказами обставини та причини відсутності позивача у спірній квартирі з лютого 2020 року, тобто понад встановлений законом річний термін. Врахувавши реєстрацію місця проживання відповідача у спірній квартирі, те, що він не втрачав інтересу до спірної квартири, періодично оплачував частину рахунків за житлово-комунальні послуги, нарахування яких здійснювалося з урахуванням наданої йому пільги, як учаснику бойових дій, його непроживання в квартирі обумовлено відсутністю ключів від квартири, через що він був позбавлений можливості вільно та безперешкодно користуватися спірним житловим приміщенням, суд першої інстанції дійшов висновку про поважність причин непроживання ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1 понад один рік.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції ухвалене правильне по суті рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що позивач та відповідач на протязі тривалого часу перебували у шлюбі та разом проживали і були зареєстровані у квартирі АДРЕСА_1 .

Частиною 3 ст. 47 Конституції України гарантовано, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Серед основних прав і свобод людини Конституція України проголошує право на житло. Тобто право на житло це одне із найважливіших соціально-економічних прав громадян України, оскільки воно стосується основ життя людини.

Відповідно до ст. 25 Загальної декларації прав людини «Кожна людина має право на такий життєвий рівень, включаючи їжу, одяг, житло, медичний догляд і необхідне соціальне обслуговування, що є необхідним для підтримки здоров`я й добробуту її самої та її родини».

Повага до права людини на житло закріплена також у ст. 8 Європейської Конвенції з прав людини і основоположних свобод.

У разі порушення цих прав передбачено право на судовий захист. Ніхто не може примусово бути позбавлений житла, безпідставно виселений із нього.

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до Закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Право користування приватним житлом має речово-правовий характер, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405, 406 ЦК України, зокрема, житловий сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення, або через відсутність особи без поважних причин понад один рік у спірному житловому приміщенні.

У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки.

У п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз`яснено, що на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Тобто, в кожному випадку суд має з`ясувати поважність відсутності особи понад передбачені строки. Конкретний перелік поважних причин не встановлений, і у кожному випадку суд вирішує це питання окремо з урахуванням обставин справи.

Розглядаючи справу, суд враховує інтереси всіх сторін і вирішує спір на підставі закону, а також враховує, що внаслідок визнання особи такою, що втратила право користування житлом, порушується право особи на житло.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що відмовляючи у визнанні ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житлом квартирою АДРЕСА_1 , суд врахував усі істотні обставини, зокрема і ті, про які йдеться у позові та апеляційній скарзі, навів відповідні мотиви.

Так, з матеріалів справи вбачається, що у зв`язку з припиненням у січні 2020 року шлюбних відносин, ОСОБА_2 з лютого 2020 року був позбавлений можливості вільно користуватися квартирою, позивач чинила йому перешкоди у доступі до житла, не надавала ключі від квартири.

Ні суду першої, ні апеляційної інстанції позивачем не надано належних та достатніх доказів на підтвердження своїх доводів про наявність у відповідача іншого постійного місця проживання та втрату інтересу до спірної квартири.

Безпідставним є посилання в апеляційній скарзі на проживання відповідача з новою дружиною за іншою адресою, оскільки не надано будь-яких доказів проживання ОСОБА_2 в іншому житлі та, з якого саме часу. При цьому, за даними листа Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради від 10 лютого 2022 № 12.01-26/718/02 про надання інформації по справі № 591/6376/21, з 03 червня 2020 року ОСОБА_2 перебував на обліку в Реєстрі за адресою фактичного місця проживання: АДРЕСА_3 , однак з 01 лютого 2021 року знятий з обліку відповідно до поданої заяви від 04 лютого 2021 року (а.с. 193).

Сплата відповідачем лише незначної частини комунальних платежів не є підставою для визнання особи такою, що втратила право користування квартирою, оскільки позивач не позбавлений права на стягнення сплачених ним коштів з відповідача на свою користь.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що причини непроживання відповідача у спірній квартирі понад встановлений законом строк є поважними, він не втратив інтересу до цього житла, а тому відсутні підстави для визнання його таким, що втратив право користування житлом у порядку ст. 405 ЦК України.

Крім того, з позовом до суду про визнання особи такою, що втратила право користування житлом на у порядку ст. 405 ЦК України з підстав непроживання відповідача у спірній квартирі понад один рік без поважних причин, ОСОБА_1 звернулася 02 вересня 2021 року, тобто менше, ніж через два місяці після набуття нею цієї квартири у власність.

Таким чином, посилання та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Колегія суддів вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію витрат на правову допомогу в розмірі 4000 грн за договором про надання правової допомоги від 28.06.2022 року, відповідно до якого відповідач сплатив представнику вказану фіксовану грошову суму за надання правової допомоги в Сумському апеляційному суді. Заперечень щодо зменшення розміру таких витрат ОСОБА_1 та її представник в суді апеляційної інстанції не висловили.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Петрищева Олександра Олександровича залишити без задоволення, а рішення Зарічного районного суду м. Суми від 22 лютого 2022 року без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію витрат на правову допомогу в розмірі 4000 грн за договором про надання правової допомоги від 28 червня 2022 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - О. Ю. Кононенко

Судді: Т. А. Левченко

С. С. Ткачук