КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №369/8444/19 Головуючий у І інстанції Дубас Т.В.
Провадження №22-ц/824/5111/2022 Головуючий у 2 інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2022року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Голуб С.А.,

суддів: Писаної Т.О., Таргоній Д.О.,

за участі секретаря судового засідання Шаламая Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Приватного акціонерного товариства Страхова компанія "Галицька" про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортно пригоди,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції з вказаним позовом, посилаючись на те, що 09 квітня 2018 року на а/д Київ - Одеса в Києво-Святошинському районі Київської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля Volkswagen Transporter, д/н НОМЕР_1 під керуванням відповідача ОСОБА_1 , та автомобіля Honda Civic, д/н НОМЕР_2 , яким керував позивач ОСОБА_2 . В результаті зіткнення автомобілі отримали механічні пошкодження.

Відповідно до постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 червня 2018 винним у скоєні ДТП визнано відповідача ОСОБА_1 .

Відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 30 квітня 2018 року № 4679/1, вартість матеріального збитку позивачу, станом на 23 квітня 2018 року складає 289900 грн.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована відповідно у ПрАТ СК "Галицька", поліс від 21 серпня 2017 року №АМ0500250.

Враховуючи те, що максимальний розмір страхової виплати від ПрАТ «СК «Галицька» становить лише 100000 грн., тому попередній розмір матеріальної шкоди з урахуванням страхової виплати становить 202400 грн.

Позивач звернувся до ПрАТ «СК "Галицька" з повідомленням про відшкодування збитків, проте вони не виконали свої обов`язки.

Також позивач стверджував, що в результаті ДТП йому спричинено моральну шкоду, яку він оцінює у розмірі 10000 грн.

Просив суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь матеріальні збитки у розмірі 192400 грн. та моральну шкоду в розмірі 10000 грн., а всього 202400 грн.;

стягнути з відповідача ПрАТ СК "Галицька" на його користь суму страхового відшкодування в розмірі 100 000 грн. та пеню в розмірі 21569,88 грн., всього 121 569,88 грн.;

стягнути з відповідачів на його користь судові витрати.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 листопада 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 192 400 грн. та 2 000 грн. моральної шкоди.

Стягнуто з ПрАТ «СК «Галицька» на користь ОСОБА_2 суму страхового відшкодування в розмірі 100 000 грн. та пеню в розмірі 21 569,88 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ПрАТ «СК «Галицька» на користь ОСОБА_2 судові витрати у виді судового збору в сумі 5144 грн. 86 коп. за позовні вимоги щодо відшкодування матеріальної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у виді судового збору в сумі 20 грн. за позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не враховані та не досліджені важливі обставини, які мають значення для встановлення об`єктивної істини, не взято до уваги факти та докази, надані відповідачем для доведення своєї позиції. Таким чином, оскаржуване рішення суду є необґрунтованим і таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства України.

Наголошує на тому, що суд не дав оцінки доводам відповідача щодо того, що Звіт №4679/1 не відповідає вимогам Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 так як оцінювачем необґрунтовано визначено фізичний знос КТЗ з огляду на термін експлуатації КТЗ, який становить 10,25 року (п.7.38 Методики), та той факт що даний автомобіль неодноразово перебував в ДТП. ( оцінювач цей факт до уваги не взяв, так як йому про це не було відомо).

Оскільки вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача складає 400356,36 грн., вона перевищує ринкову вартість автомобіля до ДТП, яка становила 289900 грн. Однак Звіт №4679/1 не дає відповіді на питання про ринкову вартість транспортного засобу до та після ДТП.

Відповідач вважає, що оскільки позивач продав свій автомобіль він не міг ставити питання про стягнення повної ринкової вартості автомобіля до ДТП, а мав вирахувати із цієї вартості вартість автомобіля після ДТП. Однак можливість встановленні цієї вартості втрачена.

Просить скасувати рішення суду і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В порядку визначеному ст. 360 ЦПК України на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника позивача Міхо К.В . У відзиві зазначає, що відповідач не надав суду належних та допустимих доказів того, що вартість матеріального збитку в результаті ДТП складає зовсім іншу суму. Вважає, що положення ст.ст. 30,36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» стосуються лише страхової компанії.

Крім того, апелянт просить скасувати повністю рішення суду першої інстанції, проте не наводить обґрунтування щодо скасування рішення суду в частині вимог до страхової компанії про стягнення страхового відшкодування. Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник - адвокат Охман О.В. підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити. При цьому зазначили, що вони оскаржують рішення лише в частині стягнення шкоди з відповідача ОСОБА_1

ОСОБА_2 та його представник адвокат Міхо С.А. проти задоволення апеляційної скарги заперечували.

Представник ПрАТ «Страхова компанія «Галицька» в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце судового розгляду повідомлений шляхом направлення судової повістки на електронну адресу компанії .

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, враховуючи таке.

Судом першої інстанції встановлено, що 09 квітня 2018 року на а/д Київ - Одеса в Києво-Святошинському районі Київської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля Volkswagen Transporter, д/н НОМЕР_1 під керуванням відповідача ОСОБА_1 , та автомобіля Honda Civic, д/н НОМЕР_2 , яким керував позивач ОСОБА_2 . В результаті зіткнення автомобілі отримали механічні пошкодження.

Вказана ДТП сталася з вини ОСОБА_1 , що підтверджується постановою від 04 червня 2018 року Києво-Святошинського районного суду Київської області та постановою від 06. липня 2018 рокуАпеляційного суду Київської області.

Згідно із Звітом про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 30 квітня 2018 року № 4679/1 складеного ТОВ «Експертно-Асистуюча Компанія "Фаворит", оцінювачем колісних транспортних засобів ОСОБА_4 , вартість матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля Honda Civic, д/н НОМЕР_2 , внаслідок ДТП складає 289900,00 грн.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована в ПрАТ «СК «Галицька» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ0500250, ліміт відповідальності якого складає 100000 грн.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звертався з відповідною заявою до страховика щодо виплати страхового відшкодування. Доказів того, що ПрАТ «СК «Галицька» виплатила страхове відшкодування суду надано не було.

Задовольняючи позовні вимоги в частині відшкодування майнової шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована, то ПрАТ «СК «Галицька» має відшкодувати заподіяну відповідачем шкоду у розмірі ліміту страхового відшкодування, а саме 100000 грн.

Крім цього, враховуючи, що страховиком не було прийнято будь-якого вмотивованого рішення щодо страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати), тому суд стягнув з ПрАТ «СК «Галицька» на користь позивача пеню в розмірі 21569,88 грн.

Враховуючи, що страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди недостатньо, суд стягнув з ОСОБА_1 на користь позивача різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), а саме 192400 грн.

Що стосується позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди в розмірі 10000 грн., то суд дійшов висновку, що з огляду на вину відповідача моральна шкода підлягає відшкодуванню у розмірі 2000 грн., оскільки саме такий розмір моральної шкоди буде відповідати принципам розумності, справедливості, виваженості та співмірності в ситуації, що має місце у цій справі.

Колегія суддів не у повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції в частині визначення розміру відшкодування завданої позивачу шкоди, яку має сплатити ОСОБА_1 ..

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Відповідно до статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у ст. 7 Закону України «Про страхування». До них п. 9 ч.1 вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері врегульовано, зокрема Законом України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - № 1961-IV).

Пунктом 12.1. статті 12 Закону № 1961-IV передбачено, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі ст. 30 Закону № 1961-IV транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП.

Отже, якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано ст. 30 Закону № 1961-IV, який згідно зі ст. 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватися не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки та відповідають за завдану шкоду.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно з ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Задовольняючи позов в частині відшкодування майнової шкоди, суд першої інстанції не дав оцінки доводам відповідача ОСОБА_1 щодо того, що у Звіті про оцінку майна оцінювачем не було визначено вартість автомобіля після дорожньо-транспортної пригоди.

Суд не врахував, що відчуживши автомобіль марки «Honda Civic », 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , позивач фактично отримав компенсацію частині його реальної вартості, отже ця сума мала бути вирахувана позивачем із загальної суми майнової шкоди.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі № 127/19300/17.

Колегія суддів враховує, що задоволення вимог про відшкодування матеріальної шкоди в повному обсязі, виходячи з вартості автомобіля, без врахування залишкової вартості пошкодженого транспортного засобу, і одночасне залишення у власності позивача цього автомобіля, відчуженого ним до пред`явлення позову, не можна визнати обґрунтованим.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному з`ясуванню обставин по справі, роз`яснює їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.ч. 1,2 ст. 367 ЦПК України).

Аналізуючи наявні у справі докази, апеляційний суд враховує також умови реалізації принципу змагальності сторін у цивільному процесі, необхідність додержання принципу справедливості судового розгляду і звертає увагу на те, що суд лише оцінює надані сторонам докази, але сам їх не збирає.

На доведення своїх позовних вимог, а саме розміру завданої шкоди та розміру відповідальності кожного із відповідачів, позивач надав суду звіт про визначення вартості матеріального збитку від 23 квітня 2018 року, постанови суду, яким ОСОБА_1 визнав винним у дорожньо-транспортній пригоді, внаслідок якої позивачу була завдана майнова та моральна шкода, поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності ОСОБА_1 , а також докази звернення ОСОБА_2 до ПрАТ «СК «Галицька» з повідомленням про настання страхового випадку та вимогою сплатити страхове відшкодування.

Спростовуючи розмір заподіяної шкоди відповідач подав суду відповідь на адвокатський запиті територіального сервісного центру № 6341 Регіонального сервісного центру в Харківський області від 10. червня 2020 року відповідно до якого автомобіль Honda Civic, д/н НОМЕР_2 27 серпня 2019 року був зареєстрований за новим власником, вартість продажу, яка вказана в Єдиному реєстрі МВС становить 46000 грн., а також відповідь від 02 квітня 2021 року Департамента патрульної поліції управління патрульної поліції у місті Києві на адвокатський запит , відповідно до якої за участі автомобіль Honda Civic, д/н НОМЕР_2 в період з 2010 року до квітень 2018 року відбулось 5 дорожньо-транспортних пригод.

Відповідач цими доказами доводив, що автомобіль був відчужений позивачем, крім того те, що при визначення розміру завданої позивачу шкоди оцінювач не володів повною інформацією щодо попередніх пошкоджень автомобіля, що також зменшило би розмір майнової шкоди позивача.

Оцінюючи надані сторонами докази, судова колегія вважає, що відповідач не спростував доводи позивача щодо завданої йому відповідачем ОСОБА_1 майнової шкоди. Разом із тим, колегія суддів погоджується із ОСОБА_1 в тому, що такий розмір має бути зменшений за вирахуванням вартості автомобіля Honda Civic, д/н НОМЕР_2 після ДТП.

Судова колегія погоджується із судом першої інстанції в тому, що розмір майнової шкоди визначений у звіті. Правильність цього Звіту відповідач не спростував. Так відповідач заявляв клопотання про призначення експертизи щодо визначення вартості матеріального збитку завданого позивачу. Ухвалою суду від 22 травня 2020 року дане клопотання було задоволено. 21 липня 2020 року на адрес суду, позивача та відповідачів було надіслано лист Київського науково-дослідного інституту судових експертиз до якого додане клопотання експерта про надання матеріалів, необхідних для проведення авто товарознавчої експертизи та ОСОБА_1 був направлений рахунок на виконання попередньої оплати за проведення експертизи. (а.с.108,109). На виконання вимог експерта позивачем було надано додаткові витребувані експертом матеріали. Однак відповідач попередню оплату за проведення експертизи не провів. Отже 5 жовтня 2020 року КНДІСЕ повернув суду матеріали справи із супровідним листом, в якому було зазначено, що за наданими судом та додатково позивачем матеріалами експертизу провести можна. Однак експертиза не була оплачена ОСОБА_1 , що унеможливило її проведення.

Таким чином, відповідач не оплативши вартість експертизи, тим самим не спростував наданий позивачем Звіт, яким визначений розмір завданої йому матеріальної шкоди. Надані відповідачем докази того, що автомобіль був учасником декількох ДТП не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки суд не може з врахуванням цих даних на власний розсуд не маючи спеціальних знань зменшити розмір майнової шкоди.

Разом із тим, судова колегія вважає, що оскільки в матеріалах справи є доказ продажу залишків автомобіля із зазначенням вартості цього продажу, судова колегія вважає за можливе зменшити розмір відшкодування на вартість автомобіля після ДТП, яка становила 46000 грн. (а.с.136). Інших доказів вартості автомобіля після ДТП сторони не надали. Ця вартість сторонами не спростовується, отже може бути сприйнята судом. Таким чином 289900- 46000=243900 грн. становить вартість завданої позивачу майнової шкоди.

Оскільки з ПрАТ «СТ «Галицька» підлягає стягненню 100000 грн. решта завданих позивачу шкоди підлягає стягненню з ОСОБА_1 00 =143900 грн.

Відповідач ОСОБА_1 не обґрунтував в чому полягає неправильність висновків суду першої інстанції в частині відшкодування моральної шкоди, отже рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає залишенню без змін.

Також апеляційна скарга не містить доводів щодо неправильності висновків суду в частині стягнення з ПрАТ «СТ «Галицька» 100000 грн. та пені, а тому в цій частині рішення суду судовою колегією не перевіряється.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Враховуючи наведене та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для скасування оскаржуваного рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 матеріальної шкоди в розмірі 192400 грн. та ухвалення в цій частині нового рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 146400 грн. матеріальної шкоди.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Так, як вбачається з матеріалів справи заявлена позивачем ціна позову становила 323969 грн. 88 коп., відповідно при зверненні до суду з позовом позивачем було вірно сплачено судовий збір у розмірі 3239 грн. 69 коп.

З урахуванням того, що позов задоволено частково та вирішено стягнути з відповідачів грошові кошти у розмірі 269969 грн. 88 коп., то саме від цієї суми буде вираховуватися пропорція судового збору, що підлягатиме стягненню.

Так, позов задоволено на 83,3% = ((269969,88/323969,88)*100), отже сума судового збору, яка підлягає стягненню з відповідачів за звернення до суду з позовом становить 2698 грн. 66 коп. = ((83,3*3239,69)/100), де 83,3 - відсоткова частина задоволених позовних вимог, а 3239,69 - сплачена сума судового збору. Таким чином із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 слід слід стягнути судовий збір у розмірі 1951 грн., а з ПрАТ «СК «Галицька» на користь ОСОБА_2 у розмірі 746,72 грн. пропорційно до задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено на 14,5% = ((46000/315969/88)*100), отже сума судового збору, яка підлягає стягненню з ОСОБА_2 за звернення до суду з апеляційною скаргою становить 687 грн. 23 коп. = ((14,5*4739,55)/100), де 14,5 - відсоткова частина задоволеної апеляційної скарги, а 4739,55- сплачена сума судового збору. Таким чином за звернення до суду з апеляційної скаргою з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір у розмірі 687 грн. 23 коп.

Керуючись ст.ст. 367,374,376,382, 383, 384 України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Галицька» в частині стягнення про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в частині стягнення з ОСОБА_1 матеріальної шкоди у розмірі 192400 грн. скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 матеріальну шкоду (майнові збитки) у розмірі 146400 грн.

В частині відшкодування моральної шкоди рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1951 грн. 94 коп.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Галицька» на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 746 грн. 72 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 687 грн. 23 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Реквізити сторін:

позивач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 код РНОКПП НОМЕР_3 ;

відповідач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , код РНОКПП НОМЕР_4

відповідач: Приватне акціонерне товариство Страхова компанія «Галицька», зареєстроване місце знаходження: вул. Василіянок, 22 м. Івано-Франківськ, 76018,

Суддя-доповідач

Судді: