Номер провадження: 22-ц/813/641/22
Справа № 522/9394/21
Головуючий у першій інстанції Федчишена Т. Ю.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.08.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Комлевої О.С.,

за участю:

секретаря Хухрова С.В.,

представника позивача - адвоката Колесніченка Б.В.,

розглянувши в режимі відеоконференції, за допомогою програмного забезпечення «ВКЗ», апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Колесніченка Богдана Володимировича на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 18 серпня 2021 року про відмову у забезпеченні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», Державного реєстратора Холоднобалківської сільської ради Біляївського району Одеської області Сурай Дар`ї Юріївни про скасування записів про реєстрацію права власності, встановлення порядку виконання рішення,

встановив:

26.05.2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом Товариства з обмежено відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» (далі ТОВ «ФК «Вектор Плюс»), Державного реєстратора Холоднобалківської сільської ради Біляївського району Одеської області Сурай Д.Ю. та просив суд:

-скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис №34172504, зареєстрований 13.11.2019 року державним реєстратором Холоднобалківської сільської ради Біляївського району Одеської області Сурай Д.Ю., на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 49707659 від 15.11.2019 року, про реєстрацію права власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , за ТОВ «ФК «Вектор Плюс»;

-скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис №34172750, зареєстрований 13.11.2019 року Державним реєстратором Холоднобалківської сільської ради Біляївського району Одеської області Сурай Д.Ю. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 49707928 від 15.11.2019 року, про реєстрацію права власності на нежитлове приміщення-горище, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , за ТОВ «ФК «Вектор Плюс»;

- встановити порядок виконання рішення, відповідно до якого рішення суду, після набрання законної сили, є підставою для поновлення у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 156,1 кв.м., за ОСОБА_1 ;

- встановити порядок виконання рішення, відповідно до якого рішення суду, після набрання законної сили, є підставою для поновлення у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення - горище, загальною площею 156,1 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 156,1 кв.м., за ОСОБА_1 ;

- стягнути з ТОВ «ФК «Вектор Плюс» судові витрати на правничу допомогу.

16.08.2021 року представник ОСОБА_1 адвокат Колесніченко Б.В. звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на кв. АДРЕСА_3 , а також накладення арешту на нежитлове приміщення горище, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 156,1 кв.м.

Заява обґрунтована тим, що оформлення за відповідачем ТОВ «ФК «Вектор Плюс» права власності на належні йому квартиру та нежитлове приміщення відбулося незаконно, з порушенням вимог Закону України «Про іпотеку», позивачем здійснено пошук пропозицій відповідача щодо реалізації спірного нерухомого майна, з приводу якого виник спір, та знайдено у мережі інтернет два оголошення щодо продажу спірного майна, яке відповідає параметрам нерухомого майна, яке вибуло із власності позивача, чим відповідач створює загрозу для виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Ухвалою Приморського районного суду м. 18.08.2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Колесніченко Б.В. ставить питання про скасування ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 18.08.2021 року, ухвалення нового судового рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «ФК «Вектор Плюс» Пивоваров В.І. просить ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 18.08.2021 року залишити без змін, апеляційну скаргу залишити без задоволення, посилаючись на законність та обґрунтованість судового рішення (а.с.191-194).

Вирішуючи питання про слухання справи в режимі відеоконференції, за участю представника позивача ОСОБА_1 адвоката Колесніченка Б.В., колегія суддів виходить із того, що за заявою останнього (а.с.208-209) ухвалою колегії суддів від 12.08.2022 року розгляд справи був призначений в режимі відеоконференції (а.с.216-217), про що учасники справи були належним чином повідомлені (а.с.218-222).

Крім того, відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі ст. 12-2 вказаного Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосудді, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Неявка сторони до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи в даному випадку відсутні.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень відзив на неї (а.с.190-194), колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Тобто, суд виходив із того, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При цьому суд обґрунтовано вказав, що за змістом ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Необхідність застосування забезпечення позову випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цих заходів призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Таким чином, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співмірний позовній вимозі, яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття, ймовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Разом з тим, із позовної заяви вбачається, що предметом позову є вимоги про скасування в Державному реєстрі речових прав записів про реєстрацію права власності та встановлення порядку виконання рішення, при цьому позивачем вказано, що позов є немайновим, сплачено судовий збір як за 2 вимоги немайнового характеру, по 908 грн., всього на загальну суму 1816 грн. (а.с.16, 17).

Про те, що позивачем заявлені позовні вимоги немайнового характеру також відображено в ухвалі Приморського районного суду від 03 червня 2021 року (а.с.129) про усунення недоліків поданої позовної заяви (а.с.129-130).

Проте, в заяві про забезпечення позову, заявник просить накласти арешт на квартиру АДРЕСА_3 , реєстраційний номер нерухомого майна: 101; заборонити органам та суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам, які утворені та діють відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», вчинення дій, пов`язаних з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно та державну реєстрацію обтяжень речових прав на наступне нерухоме майно вказану квартиру, а також накласти арешт на нежитлове приміщення-горище, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 156,1 кв.м. реєстраційний номер нерухомого майна: 01; заборонити органам та суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам, які утворені та діють відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», вчинення дій, пов`язаних з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно та державну реєстрацію обтяжень речових прав на наступне нерухоме майно нежитлове приміщення-горище, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 156,1 кв.м.

Таким чином, враховуючи предмет позову, характер спірних правовідносин, та те, що заходи забезпечення позову у вигляді, заявленому позивачем, не є співмірними заходами забезпечення позову із заявленими ним вимогами, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, доводи апеляційної скарги її не спростовують, оскільки ухвала постановлена у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Колесніченка Богдана Володимировича залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 18 серпня 2021 року про відмову у забезпеченні позову залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 22.08.2022 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

О.С. Комлева