Справа № 298/561/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

27 червня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :

судді-доповідачки Готри Т.Ю.,

суддів Собослоя Г.Г., Кондора Р.Ю.,

з участю секретарки судового засідання Терпай С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник адвокат Грицюк Вячеслав Петрович, на рішення Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 29 липня 2021 року, ухвалене суддею Лютянською М.С.,

в с т а н о в и в :

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини.

Позов мотивовано тим, що за час перебування з відповідачем у шлюбі у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Спільне життя з ОСОБА_2 не склалося через різні погляди на життя. За час спільного проживання між ними постійно виникали сварки, а тому вони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, дитина проживає разом із нею та перебуває на її повному утриманні та вихованні.

Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає та участі у його вихованні не приймає. Водночас відповідач є молодим, працездатним, здоровим чоловіком і має змогу надавати матеріальну допомогу на утримання дитини.

Посилаючись на наведене, позивачка просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 4 400 грн з усіх його доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 29 липня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 3 000 грн щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дитини в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Вирішено питання про судові витрати.

У решті вимог відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням суду першої інстанції відповідач ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник адвокат Грицюк В.П., подав на нього апеляційну скаргу внаслідок його незаконності та необґрунтованості.

Скарга мотивована тим, що всупереч установленим нормам закону суд при визначенні розміру аліментів не встановив обставин, наведених у ст.182 СК України, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, зокрема, стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів. Вказував на те, що мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину відповідного віку може бути присуджений судом у разі достатнього заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Однак судом першої інстанції не встановлено наявність витрат відповідача, що перевищують його заробіток (дохід), а також інших джерел його доходів.

Стверджував, що позивачкою не доведено, що у відповідача є доходи чи витрати, які дають підстави стягнути з нього аліменти у більшому розмірі, аніж у встановленому мінімальному рекомендованому розмірі аліментів на дитину відповідного віку.

Посилаючись на наведене, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково та стягнути з нього на користь позивачки аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 2 013 грн щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу позивачка ОСОБА_1 не скористалася.

Сторони у судове засідання не з`явилися повторно, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому, відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України, їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідачку, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом установлено, що 02 червня 2018 року сторони уклали шлюб, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим Великоберезнянським районним відділом ДРАЦС ГТУЮ у Закарпатській області (а.с.4).

Від цього шлюбу у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується свідоцтвом про народження від 20.12.2018 (а.с.9).

Згідно з довідкою, виданою виконкомом Великоберезнянської селищної ради Закарпатської області №1130 від 21.05.2021, син ОСОБА_3 перебуває на утриманні матері ОСОБА_1 (а.с.10).

Частиною третьою статті 51 Конституції України встановлено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно зі статями 18, 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікаваної Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, чинної для України з 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Положеннями статті 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно з вимогами частин першої, другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частиною третьою статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Стаття 182 СК України встановлює, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, аніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Суд за заявою одержувача, відповідно до ч.1 ст.184 СК України, визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено, що в 2021 році прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років становить: з 1 січня 2021 року 1 921 гривень, з 1 липня 2 013 гривень, з 1 грудня 2 100 гривень.

Оскільки дитина сторін проживає разом із матір`ю, а ОСОБА_2 є її батьком, то на нього покладено однаковий з ОСОБА_1 обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення своєї дитини.

У судовому засіданні в суді першої інстанції відповідач заперечував проти стягнення з нього аліментів у розмірі 4 400 грн, у звязку з тим, що він офіційно не працює та має нерегулярний дохід. Позов визнавав частково та не заперечував щодо стягнення з нього аліментів на утримання дитини у розмірі 2 000 гривень щомісячно.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 частково та визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки на утримання дитини, яка проживає разом із нею, суд першої інстанції врахував наведені вище норми СК України, встановлений законодавством прожитковий мінімум на дитину відповідного віку та надав належну правову оцінку наявним у справі доказам, а тому, на переконання колегії судів, місцевий суд дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на дитину у розмірі по 3 000 грн щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до частини 3 ст. 12, частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків установлених Законом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ від 10.02.2010, у справі «SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE», № 4909/04, § 58).

Доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на положеннях закону і фактичних обставинах справи та не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Недоліки вирішення місцевим судом даного спору носять характер формальних міркувань та не впливають на правильність і справедливість ухваленого судом першої інстанції рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржене рішення місцевого суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування, апеляційний суд не вбачає.

На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги слід покласти на відповідача ОСОБА_2 .

Керуючись статтями 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник адвокат Грицюк Вячеслав Петрович, залишити без задоволення.

Рішення Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 29 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 08 липня 2022 року.

Суддя-доповідачка

Судді