РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 495/4180/19

Номер провадження 2/495/206/2022

03 серпня 2022 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Боярського О.О.,

при секретарі Грунт А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Білгород-Дністровський цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕЛЛФІН" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог.

16.05.2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» звернулось до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики в розмірі 51278,80 грн, та стягнення судових витрат у розмірі 1921 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує зокрема тим, що 06.04.2016 року між ним та ОСОБА_1 , було укладено Договір позики № 29198 в електронній формі.

Відповідно до порядку встановленого п. 1.4. Договору позики на картковий рахунок відповідача була нарахована сума позики в розмірі 1200,00 грн., що підтверджується повідомленням від 03.04.2019 року ТОВ «Платежі онлайн», яке надає ТОВ «ВЕЛЛФІН» технічну можливість для проведення операції, по якій банк-еквайер здійснює зарахування коштів згідно договору доручення № ФБ 211/11 від 18.11.2015 року.

Згідно п. 1.5. Договору позики нарахування процентів за користування позикою проводиться у відповідності до наступних умов:

-1,9 процента від суми позики, але не менше ніж 30 грн. за перший день користування позикою;

-1,9 процента від суми позики, щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в п.1.2 цього;

- 3,8 процента від суми позики, що не була повернута своєчасно за кожен день користування позикою понад строк зазначений п. 1.2 Договору у разі невиконання належного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим Договором.

Таким чином, відповідно до п.1.1, 1.5 Договору позики, загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем станом на 19.04.2019 року становить 51278 грн. 80 коп., з яких: 1200,00 грн. основний борг; 25 292 грн. 40 коп., - заборгованість на відсотками; 25786 грн. 40 грн., - заборгованість за простроченими відсотками.

З урахуванням вищезазначеного позивач просить суд задовольнити його позовні вимоги.

Процесуальні дії.

Судом встановлено, що Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області ухвалено заочне рішення від 19 серпня 2019 року у справі №495/4180/19 за позовом ТОВ «Веллфін» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, яким позов ТОВ «Веллфін» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики задоволено в повному обсязі. За яким стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» (03061, м. Київ, вул. Героїв Севастополя, 48, ) заборгованість за договором позики №29198 від 06.04.2016 р. в розмірі 51 278,80 грн. Стягнуто ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» (03061, м. Київ, вул. Героїв Севастополя, 48, ) судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1921 грн. 00 коп.

15.09.2021 року ОСОБА_1 , звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення.

Свою заяву обґрунтовує зокрема тим, що при розгляді справи він був позбавлений права подати свої заперечення та необхідні процесуальні заяви у зв`язку з тим, що про існування даного рішення від дізнався лише у липні 2021 року, через додаток «ДІЯ», де побачив відкрите виконавче провадження за виконавчим листом від 27.07.2021 року. У зв`язку з вищевикладеними обставинами, заявник був вимушений звернутися до суду для захисту своїх прав та інтересів.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15 вересня 2021 року, було заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеській області від 19 серпня 2019 року у справі № 495/4180/19 за позовом ТОВ «Веллфін» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, задоволено.

Заочне рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеській області від 19 серпня 2019 року у справі №495/4180/19 за позовом ТОВ «Веллфін» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики - скасовано та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

20.06.2022 року ОСОБА_1 , подав до суду відзив в якому просив відмовити у задоволені позову у повному обсязі.

Відзив обгрунтовує зокрема тим, що він не згоден в сумою позики, оскільки вважає що нараховані позивачем відсотки за користування кредитом, пеня та штраф є незаконними.

В судове засідання призначене на 03.08.2022 року сторони не з`явились.

Представник позивача подав до суду заяву, відповідно до якої просив справу розглядати без його участі. На задоволені заявлених вимог наполягав.

03.08.2022 року відповідач ОСОБА_1 , подав до суду заяву відповідно до якої просив розглядати справу без його участі.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Фактичні обставини встановлені судом.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «ВЕЛЛФІН» є юридичною особою, діє на підставі Статуту, та зареєстровано як фінансова установа відповідно до розпорядження №2606 від 27 жовтня 2015 року Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг.

Наказом директора ТОВ «ВЕЛЛФІН» №2-1 від 27 жовтня 2015 року затвердженні Правила надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «ВЕЛЛФІН» (далі - Правила), які розміщені на офіційному веб-сайті товариства https://creditup.com.ua.

Судом встановлено, що 06.04.2016 року між ТОВ «Веллфін» та відповідачем було укладено договір позики № 29198.

Вказаний договір позики укладений у формі електронного документу, що не суперечить вимогам Цивільного кодексу України та іншого законодавства.

Договір позики був укладений на підставі заяви позичальника

Відповідно до умов договору позики відповідачу шляхом перерахування грошових коштів на його банківський рахунок (банківська картка) було надано позику в розмірі 1200,00 грн., строком на 20 календарних днів, зі сплатою процентів за користування позикою в розмірі 1,9 % від суми позики, але не менше ніж 30 (тридцать грн.) за перший день користування позикою, 1,9% від суми позики, щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, 3,8% від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк зазначений в п. 1.2 договору.

Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «Веллфін» визначають порядок і умови надання ТОВ «Веллфін» грошових коштів у позику. Правила розміщені на веб-сайті ТОВ «Веллфін», вони є загальнодоступними та являють собою публічну оферту ТОВ «Веллфін» до укладення договору позики.

Правила є невід`ємною частиною Договору позики гіперактивне посилання.

Здійснюючи перехід по гіперактивному посиланню заявник отримує електронну копію договору позики.

Строк на який надавалася позика відповідно до п. 1.3 Договору складає 20 днів.

Пунктом 1.5 договору передбачено, що нарахування процентів за користування позикою проводиться у відповідності до наступних умов: 1,9 процента від суми позики, але не менше ніж 30,00 грн. за перший день користування позикою; 1.9 процента від суми позики щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в п. 1.2 цього Договору, 3.8 процента від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк зазначений у п. 1.2 Договору, у разі невиконання або неналежного його виконання.

Сторони досягли згоди, що позичальник зобов`язаний здійснювати повернення позики та нарахованих процентів на умовах, встановлених цим договором - у відповідності до графіку розрахунків.

Таким чином, відповідно до п.1.1, 1.5 Договору позики, загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем станом на 19.04.2019 року становить 51278 грн. 80 коп., з яких: 1200,00 грн. основний борг; 25 292 грн. 40 коп., - заборгованість на відсотками; 25786 грн. 40 грн., - заборгованість за простроченими відсотками.

Правовідносини у даній цивільній справі регулюються положеннями Цивільного кодексу України, а також Законом України «Про електронну комерцію».

Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано законами України «Про електронну комерцію» та «;Про електронний цифровий підпис».

Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Статтею 205 ЦК України передбачено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Згідно частини 1 статті 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Відповідно до статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її тримання.

Згідно ст. ст. 1048, 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позику у строк та в порядку, що встановлені договором, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики.

Відповідно до ст. ст. 526, 615 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору.

Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За нормою ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» (в редакції, яка була чинній на день виникнення правовідносин) зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України Про електронну комерцію).

Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» , за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Правила надання грошових коштів ТОВ «ВЕЛЛФІН» перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті.

Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст. ст. 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Відповідно до пункту 1.5.1 Договору позики, протягом строку позики, встановленого п. 1.3

Договору, розмір основних процентів складає: 1,9 процента від суми позики, але не менше ніж 30 гривень за перший день користування позикою; 1.9 процента від суми позики, щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в п. 1.2 цього договору. Процентна ставка в розмірі 3.8 процента від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день прострочення.

При цьому, нарахування процентів проводиться в момент внесення позичальником коштів на погашення позики та належних на дату погашення платежів.

Таким чином, суд вважає, що між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та ОСОБА_2 , правовідносини виникли внаслідок приєднання однієї сторони до умов іншої. Із запропонованими Умовами відповідач ознайомився та погодився.

Судом встановлено, що договір позики було укладено та підписано в електронній формі, і такі дії сторін відповідають приписам ст. ст. 6 та 627 ЦК України, статей 11 та 12 ЗУ «Про електронну комерцію».

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Порушення відповідачем умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки ст. 629 Цивільного кодексу України встановлюється принцип безумовності та обов`язковості виконання договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається з досліджених доказів, умови договору позичальником належним чином не виконані, в передбачений договором строк позика відповідачем не повернута.

Будь-яких доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідач суду не надав, як і не надав доказів щодо належного виконання ним умов договору позики.

Перевіряючи вимогу позивача в частині стягнення заборгованості у розмірі 51278 грн. 80 коп., з яких: 1200,00 грн. основний борг; 25 292 грн. 40 коп., - заборгованість на відсотками; 25786 грн. 40 грн., - заборгованість за простроченими відсотками, суд приходить до наступного.

За положеннями статей 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку, на який надається позика.

Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, провадження №14-10цс18; від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц, провадження №4-154цс18; від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц, провадження №14-318цс18.

Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що за умовами укладеного сторонами договору позики ТОВ «ВЕЛЛФІН», як фінансова установа, надало позичальнику суму позики, а останній зобов`язався повернути надану позику у повному обсязі через 20 днів відповідно до п. 1.3 договору позики № 29198 від 06.04.2016 року.

Таким чином, позикодавець ТОВ «ВЕЛЛФІН» відповідно до статті 1048 ЦК України має право на стягнення заборгованості по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто до 27.04.2016 року. Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти.

Оскільки після закінчення строку кредитування у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, то заявлена позикодавцем ТОВ «ВЕЛЛФІН» вимога в частині стягнення з відповідача заборгованості по процентах за користування позикою за період 27.04.2016 року по 19.04.2019 року (дата складання розрахунку) є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність визначених законом підстав для часткового задоволення позову ТОВ «ВЕЛЛФІН» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за договором позики, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором позики № 29198 від 06.04.2016 року в сумі 1200 грн. та відсотки за користування коштами у розмірі 473,00 грн., а загалом 1673,00 грн.

В іншій частині вимог ТОВ «ВЕЛЛФІН» слід відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню пропорційно до задоволених позовних вимог, а отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 62,7 грн. ((1673/51278)*1921).

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 141, ч. 2 ст. 247, ст. ст. 259, 263-265, ч. 1 ст. 274, ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» заборгованість за договором позики у сумі 1673 грн, яка складається: з тіла кредиту у розмірі 1200 грн. та відсотків за користування кредитом у розмірі 473 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» витрат по сплаті судового збору у розмірі 62,7 грн.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.О.Боярський