Яготинський районний суд Київської області
Справа № 382/202/22
Провадження № 2/382/329/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2022 року м. Яготин

Яготинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Нарольського М. М.,

при секретарі Жуковій Л. Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 382/202/22 за позовом ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Вак Ольги Володимирівни до Яготинської міської ради Київської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2 , про встановлення факту постійного проживання та визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до Яготинського районного суду Київської області з позовною заявою до Яготинської міської ради Київської області про встановлення факту постійного проживання та визнання права власності на спадкове майно.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивачки ОСОБА_3 . Після її смерті залишалося спадкове майно у вигляді земельної ділянки площею 0,0881 га, яка призначена для ведення садівництва та розташована в с/т «Екологія» Бориспільського району (в минулому Яготинського району) Київської області. Відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) позивачка є єдиною спадкоємицею першої черги за законом. В передбачений законодавством термін позивачка до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не зверталася, однак вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки постійно проживала разом із померлою до дня її смерті, що підтверджується показаннями свідків. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Згідно із п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року за № 27 якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Разом з тим, отримати свідоцтво про право на спадщину за законом позивачка на вищевказане майно не може, оскільки оригінал державного акту було втрачено. Відповідно до п. 4.16 глави 10 розділу ІІ Порядку про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. В силу ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Враховуючи викладене, позивачка просила суд:

- встановити, що ОСОБА_1 постійно проживала разом із ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час відкриття спадщини;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 0,0881 га, кадастровий номер :09:029:0001, яка призначена для ведення садівництва та розташована на території Яготинської міської ради с/т «Екологія» Бориспільського району (в минулому Яготинського району) Київської області.

Ухвалою від 22.02.2022 року відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження.

Представник позивачки у підготовче засідання не з`явилася, звернулася до суду із заявою, в якій просила клопотання про виклик свідків задовольнити та провести підготовче засідання за відсутності сторони позивача.

Представник відповідача у підготовче засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, звернувся до суду із заявою про розгляд справи у його відсутності та про визнання позову.

Ухвалою суду від 10.05.2022 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду, клопотання про виклик свідків задоволено.

Представник позивачки у судовому засідання позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги визнала.

Свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_1 в судовому засіданні підтвердили факт, що дійсно ОСОБА_5 , будучи донькою ОСОБА_3 , постійно проживала з нею на час її смерті.

Ухвалою суду від 12.07.2022 року залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2 .

Третя особа ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про розгляд справи у його відсутність. Проти задоволення позовних вимог не заперечує. Крім цього, зазначив, що разом із матір`ю, ОСОБА_3 на день її смерті він не проживав, до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не звертався, на спадкове майно після смерті матері не претендує. Повідомив, що разом із ОСОБА_3 , з огляду на її стан здоров`я, постійно проживала ОСОБА_1 , яка надавала їй допомогу та допомагала по господарству до дня її смерті.

Заслухавши пояснення представників сторін, показання свідків, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Відповідно до роз`яснень п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Судом встановлено, що позивачка (дівоче прізвище ОСОБА_6 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , мала батьків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 (а. с. 11) Також, з копії свідоцтва про шлюб (а. с. 11) вбачається, що ОСОБА_9 та ОСОБА_6 , 27.11.1999 року зареєстрували шлюб, прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу « ОСОБА_10 ».

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджено копією свідоцтва про її смерть серії НОМЕР_2 (а. с. 10). Після її смерті залишалося спадкове майно у вигляді земельної ділянки площею 0,0881 га, яка призначена для ведення садівництва та розташована в с/т «Екологія» Бориспільського району (в минулому Яготинського району) Київської області.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 14.02.2003 року ОСОБА_3 придбала вищезазначену земельну ділянку (копія договору а. с. 12). Земельна ділянка № НОМЕР_3 , кадастровий номер :09:029:0001, площею 0,0881 га, що розташована на території с/т «Екологія» Яготинської міської ради Бориспільського району (в минулому Яготинського району) Київської області, з цільовим призначенням для ведення садівництва, належала ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії КВ №106786 від 07.07.2004 року (копія а. с. 13). Проте, зазначений державний акт про право власності втрачено, що підтверджується оголошенням в газеті «Яготинські вісті» від 28.01.2022 року (а. с. 15).

Приватний нотаріус 15.02.2022 фактично відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки державний акт про право власності на земельну ділянку серії КВ № 106786 від 07.07.2004року втрачений (а. с. 16).

Відповідно до витягу зі звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки від 11.02.2022 року нормативно грошова оцінка земельної ділянки площею 0,0881 га становить 45 000 грн (а. с. 14).

Як встановлено із пояснень сторони позивачки, свідків ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , а також письмових пояснень третьої особи ОСОБА_2 , ОСОБА_1 дійсно постійно проживала разом із ОСОБА_3 до дня її смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Разом з тим, згідно із ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

За змістом ч. 1 ст. 1297 ЦК України cпадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно

Статтею 55 Конституції України гарантовано право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

В пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку (постанова Верховного Суду від 22.09.2021 у справі № 227/3750/19 провадження № 61-16069св20).

На підставі наведеного, суд дійшов висновків, що позивачка постійно проживала разом зі своєю матір`ю ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час відкриття спадщини; є спадкоємицею останньої щодо земельної ділянки площею 0,0881 га, кадастровий номер :09:029:0001, яка призначена для ведення садівництва та розташована на території Яготинської міської ради с/т «Екологія» Бориспільського району (в минулому Яготинського району) Київської області; не може отримати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, а тому це право підлягає захисту судом шляхом його визнання.

Таким чином, встановлені судом обставини підтверджують обґрунтованість позовних вимог; позивачка є спадкоємицею; третя особа на спадкове майно не претендує; відсутність у позивачки оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно є перешкодою для оформлення спадкових прав.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 141, 258-259, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Яготинської міської ради Київської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2 , про встановлення факту постійного проживання та визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Встановити, що ОСОБА_1 постійно проживала разом із ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час відкриття спадщини.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 0,0881 га, кадастровий номер :09:029:0001, яка призначена для ведення садівництва та розташована на території Яготинської міської ради с/т «Екологія» Бориспільського району (в минулому Яготинського району) Київської області.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 22.08.2022 року.

Суддя М. М. Нарольський