Справа № 127/2-341/10
Провадження 6/127/241/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2022 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Борисюк І.Е.,

за участю: секретаря Кравчук А.К,

заявника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про видачу дубліката виконавчого листа,-

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась ОСОБА_1 із заявою про видачу дубліката виконавчого листа.

Заява мотивована тим, що за рішенням суду за позовом ОСОБА_1 про стягнення аліментів судом було видано виконавчий лист, який було пред`явлено до виконання. Однак, оригінал виконавчого листа було втрачено стягувачем у будинку.

Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа по справі № 2-341/10, виданого Староміським районним судом м. Вінниці.

Боржник в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду не повідомлено.

Враховуючи вищевикладене, думку заявника, а також положення підпункту 17.4 пункту 17 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України і ст. 223 ЦПК України, суд ухвалив провести розгляд справи у відсутність боржника (ухвала суду постановлена не виходячи до нарадчої кімнати та занесена до протоколу судового засідання).

Дослідивши матеріали заяви, заслухавши пояснення заявника, суд прийшов до висновку, що заява обґрунтована та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 12.03.2010 Староміським районним судом м. Вінниці у цивільній справі № 2-341/10 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини було ухвалено заочне рішення, яким позов задоволено.

Як вбачається з матеріалів справи, за вищезазначеним судовим рішенням Староміським районним судом м. Вінниці 01.04.2010 ОСОБА_1 видано виконавчі листи, один з яких для пред`явлення до негайного виконання в межах платежу за один місяць.

Відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», в редакції чинній на час набрання судовим рішенням законної сили, стягувач мав право протягом усього періоду, на який присуджені платежі, з наступного дня після набрання рішенням законної сили пред`явити виконавчий документ до виконання.

В судовому засіданні заявник пояснила, що виконавчий документ до примусового виконання вона ніколи не пред`являла, а зазначене в заяві «був пред`явлений до виконання», дуло переписано нею із зразка такої заяви. Заявник вказала, що після отримання у суді виконавчого документа, вона його сховала від дітей у власному будинку, а коли виникла необхідність ним скористатись, не змогла його знайти.

Як вбачається з АСВП, доступ до якої є публічним на офіційному веб-сайті https://asvpweb.minjust.gov.ua, на примусовому виконанні виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_1 не перебував і не перебуває.

В судовому засіданні встановлено, що стягувачем втрачено вищевказаний виконавчий документ.

Згідно з підпунктом 17.4 пункту 17 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Відповідно до ч. 4 ст. 21 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції чинній на час набрання судовим рішенням законної сили, та ч. 3 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ про стягнення аліментів може бути пред`явлений до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі.

Таким чином судом встановлено, що заявник звернулась до суду із заявою про видачу дублікату виконавчого документа до закінчення строку, встановленого для його пред`явлення до виконання.

Згідно із ч. 1 та ч. 2 ст. 18 ЦПК судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Також, Конституційний Суд України неодноразово звертав увагу, що право на виконання судового рішення є складовою права на справедливий судовий захист.

Виконання судових рішень це заключна стадія цивільного процесу, а саме заключний етап у процесі реалізації захисту цивільних прав, у цьому разі порушених прав заявника, а згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини для визначення розумного строку розгляду справи включається період з надходження до суду позовної заяви й закінчується виконанням рішення суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 15 жовтня 2009 року у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява № 40450/04) встановив, що право на суд, захищене ст. 6 Конвенції прав людини та основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (рішення у справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy), [GC], N 22774/93, п. 66, ECHR 1999-V). У такому самому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу до Конвенції прав людини та основоположних свобод (рішення у справі «Войтенко проти України» (Voytenko v. Ukraine) від 29 червня 2004 року, п. 53).

Суд вважає, що законні права заявника не можуть бути реалізовані на сьогоднішній день.

Крім того, судом прийнято до уваги, що згідно із ст. 179 СК України аліменти є власністю дитини, а не того з батьків, на ім`я кого вони виплачуються. При цьому неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання, а також право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність видачі дублікату виконавчого документа, виданого 01.04.2010 Староміським районним судом м. Вінниці за судовим рішенням від 12.03.2010 у справі № 2-341/10, з метою забезпечення виконання рішення суду.

На підставі викладеного та керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ч. 1 та ч. 2 ст. 18, ст.ст. 258-260, пп. 17.4 п. 17 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про видачу дубліката виконавчого документа - задовольнити.

Видати дублікат виконавчого листа виданого, 01.04.2010 Староміським районним судом м. Вінниці про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини за судовим рішенням від 12.03.2010 у справі № 2-341/10.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення до Вінницького апеляційного суду.

Ухвала суду складена 12.08.2022.

Суддя: