Постанова

Іменем України

Єдиний унікальний номер справи 760/4597/20
Номер провадження 22-ц/824/9072/2022
Головуючий у суді першої інстанції Коробенко С.В.
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л.Д. Поливач

17 серпня 2022 року місто Київ

Справа №760/4597/20

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Поливач Л.Д. (суддя - доповідач),

суддів Стрижеуса А.М., Шкоріної О.І.

секретар судового засідання: Сіра Ю.М.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач Публічне акціонерне товариство

Акціонерний банк «Укргазбанк»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк», подану представником Семенченком Русланом Олександровичем, на рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 13 грудня 2021 року, ухваленеу складі судді Коробенка С.В., в приміщенні Солом`янського районного суду м.Києва, -

в с т а н о в и в :

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до АТ КБ «Укргазбанк» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, мотивованим тим, що 27 січня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Д.О. було вчинено виконавчий напис №460, яким запропоновано звернути стягнення на рухоме майно - автомобіль марки HYUNDAI TUCSON, 2018 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_1 , і за рахунок коштів, отриманих від його реалізації задовольнити вимоги ПАТ «Укргазбанк» в сумі 493 456,52 гривень, а саме: заборгованість по кредиту строкову - 479 276,62 гривень; заборгованість по процентах поточну - 4 683,709 гривень; заборгованість по комісії - 6 330,80 гривень; заборгованість по комісії прострочена - 6 330,80 гривень. 28 січня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу м.Київ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №61096747. Позивач вважає, що приватним нотаріусом при вчиненні виконавчого напису було порушено вимоги закону, оскільки зазначений виконавчий напис вчинено на підставі договору, за яким у позивача, як він зазначає, не було простроченої заборгованості.Також вказує, що заборгованість була нарахована станом на 05 листопада 2019 року, а виконавчий напис вчинено 27.01.2020. Між цими датами позивачем здійснювалися сплати за договором, зокрема, 17 030,00 грн було внесено 09.12.2019, а 19 600,00 грн - 26.12.2019. Очевидним вважає те, що станом на день вчинення виконавчого напису заборгованість не була безспірною. Зокрема ОСОБА_1 зазначив, що не отримував від банку жодних повідомлень про порушення зобов`язань за кредитним договором, вимоги про дострокове виконання кредитного договору також не отримував.

Рішенням Солом`янського районного суду м.Києва від 13 грудня 2021 року задоволено позов ОСОБА_1 .. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Осипенка Д.О., зареєстрований в реєстрі за №460 від 27.01.2020, про звернення стягнення на належний ОСОБА_1 автомобіль «Hyundai Tucson», реєстраційний номер НОМЕР_2 , в рахунок погашення заборгованості перед ПАТ «Укргазбанк». Стягнуто з ПАТ АБ «Укргазбанк» на користь ОСОБА_1 компенсацію витрат на правничу допомогу в розмірі 46 000,00 гривень та судовий збір в розмірі 420,40 гривень. Стягнуто з ПАТ АБ «Укргазбанк» на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 гривень.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 46 000,00 грн ПАТ АБ «Укргазбанк» подало апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду в цій частині дійсним обставинам справи, просить рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 46 000,00 грн скасувати.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що покладаючи на відповідача обов`язок по компенсації позивачу витрат на правничу допомогу у розмірі 46 000, 00 грн суд першої інстанції не врахував, що розмір витрат на оплату послуг адвоката, є неспівмірним із складністю справи та виконаною адвокатом роботою, часом витраченим на виконання робіт та обсягом надання адвокатом послуг. Апелянт вважає такі витрати на правничу допомогу є завищеними, крім того суду не було надано доказів фактичного здійснення позивачем таких витрат, загалом заявлені судові витрати є недоцільними та необов`язковими.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача Семенченко Р.О. підтримав подану апеляційну скаргу, просив її задовольнити з викладених підстав.

Позивач ОСОБА_1 та третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Осипенко Д.О., належним чином повідомлялися про час та дату розгляду справи, у судове засідання апеляційної інстанції не з`явилися. Будь - яких заяв чи клопотань станом на день та час розгляду справи до апеляційного суду від позивача та третьої особи не надходило.

Суд апеляційної інстанції вважав за можливе розглянути справу за відсутності вказаних осіб, з урахуванням вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України, оскільки їх неявка в судове засідання не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу та не перешкоджає розгляду.

Відповідно до частин другої та четвертої статті 263 ЦПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із частинами першою та другою статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Відповідно до частин першої та другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як вбачається із змісту апеляційної скарги ПАТ АБ «Укргазбанк» оскаржує рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 13 грудня 2021 року в частині стягнення з нього витрат на професійну правничу допомогу, а тому законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в іншій частині апеляційним судом не перевіряється.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

Так, відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268) (рішення від 23 січня 2014 року у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України»).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з положеннями частин першої-п`ятої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Таким чином, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Так, із матеріалів справи вбачається, що професійну правничу допомогу позивачу надавало Адвокатське обєднання «Алтекса», що підтверджується договором про надання правової допомоги №3/56/02-2020 від 10.02.2020, укладеним між ОСОБА_1 та Адвокатським обєднанням «Алтекса». Надання Адвокатським обєднанням правової (юридичної) допомоги ОСОБА_1. згідно договору є оплатним, сторони узгодили п. 4 Договору та додатковою угодою №2 до договору про надання правової допомоги №3/56/02-2020 від 10.02.2020. Інтереси позивача ОСОБА_1 у суді представляла адвокат Романцова Т.В. згідно ордеру серії КС №744269, виданого Адвокатським обєднанням «Алтекса».

Клопотання про розподіл судових витрат подано стороною позивача 18.11.2020. До клопотання додано звіт про надання правової допомоги, докази сплати грошових коштів за надання правової (правничої) допомоги (квитанції, виписки, платіжні доручення), договір про надання правової допомоги №3/56/02-2020 від 10.02.2020 та додаткові угоди №1 та №2 (а.с.96-109, т.І).

Також до клопотання додано роздруківку трекінгу Укрпошти, яка містить інформацію про вручення 27.10.2020 відповідачу ПАТ АБ «Укргазбанк» копії клопотання із доданими до нього матеріалами, відправлення 182 (а.с.110, т.І).

Так, при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності».

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Із матеріалів справи вбачається, що 25.05.2020 на адресу Солом'янського районного суду м. Києва надійшов відзив ПАТ АБ «Укргазбанк» на позовну заяву ОСОБА_1 , у якому відповідач не відобразив свою позицію щодо заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу.

Жодних заяв чи клопотань про зменшення заявлених ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу ПАТ АБ «Укргазбанк» до суду не подавало, у судовому засіданні представник Банка таких клопотань не заявляв, що вбачається із матеріалів справи та підтверджується протоколом судомого засідання від 13.12.2021.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК Українипри виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 34-47 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц зазначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 750/2055/20 вказано, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постановах Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 465/3458/15-ц, від 09 листопада 2021 року у справі № 759/14346/16.

З урахуванням встановлених обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що ПАТ АБ «Укргазбанк», отримавши клопотання сторони позивача про розподіл судових витрат, не скористалося своїм правом на подачу заперечень щодо покладення на відповідача таких витрат, зокрема клопотання про зменшення заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, а тому суд першої інстанції, задовольнивши позов ОСОБА_1 , дійшов законного та обгрнутованого висновку про наявність підстав для покладення на відповідача понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу.

Понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 46 000,00 грн повністю підтверджується наявною у матеріалах справи квитанцією від 30.10.2020 (а.с.103, т.І), а тому доводи апеляційної скарги в цій частині колегія суддів оцінює критично.

Безпідставним є і аргументи апеляційної скарги щодо неспівмірності понесених позивачем судових витрат на правничу допомогу, виходячи з наступного.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Із матеріалів справи вбачається, що вона перебуває у провадженні суду з лютого 2020року. Згідно звіту про надання правової допомоги за договором про надання правової допомоги №3/56/02-2020 від 10.02.2020 та додаткової угоди від 17.02.2020, складеного 17.11.2020 Адвокатське обєднання «Алтекса» надало ОСОБА_1 правову допомогу: консультації щодо оскарження виконавчого написа; формування правової позиці по захисту прав позивача у суді; складання адвокатських запитів, позовної заяви, клопотань, заяв, відповіді на відзив на позов, відзиву на апеляційну скаргу; участь у судових засіданнях, тощо. Всього 29 годин робіт. Загальна вартість робіт (послуг) склала 46 000,00 грн, що відображено в акті надання послуг від 17.11.2020.

Так, при застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 4 статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц вказала на виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Зазначений підхід до вирішення питання зменшення витрат на правничу допомогу знайшов своє відображення і в постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року (справа №815/1479/18), від 15 липня 2020 року (справа №640/10548/19), від 21 січня 2021 року (справа № 280/2635/20).

Проте всупереч вищенаведеним нормам права та правовим висновкам Верховного Суду, відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження неспівмірності витрат на правничу допомогу, понесених позивачем у даній справі.

Натомість заявником документально доведено розмір витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції. ПАТ АБ «Укргазбанк» не подавало до суду клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, а тому відсутні правові підстави для відмови у стягненні цих витрат на користь ОСОБА_1 .

Отже, суд першої інстанції, з огляду на умови договору про надання правової допомоги, враховуючи складання і підписання адвокатом всіх процесуальних документів від імені та в інтересах позивача, загальним обсягом робіт проведених адвокатом, ураховуючи, що справа перебуває у провадженні суду із лютого 2020 року та має важливе та вирішальне значення для сторони позивача, в тому числі вирішення справи впливає на репутацію сторони позивача, дійшов правильного висновку, що в даній конкретній справі витрати на правову допомогу в сумі 46 000,00 грн є реальними та підтверджуються належними доказами.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Інші доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення в частині стягення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, такі доводи є безпідставними та такими, що не можуть вплинути на правильність висновків суду щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині вирішення питання щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу відповідає вимогам матеріального та процесуального закону. Підстав для його скасування в цій частині з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить. При цьому суд апеляційної інстанції зауважує, що рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 13 грудня 2021 року в частині задоволених позовних вимог про визнання виконавчого напису приватного нотаріуса таким, що не підлягає виконанню не оскаржувалося відповідачем, а тому його законність та обгрунтваність в цій частиі не перевірялася судом апеляційної інстанції.

Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції в частині його перегляду залишає без змін, а апеляційну скаргу відповідача без задоволення.

Питання щодо розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи у суді апеляційної інстанції, суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України. Судові витрати відповідача по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги не підлягають відшкодуванню, оскільки суд залишає апеляційну скаргу ПАТ АБ «Укргазбанк» без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 386, 389 ЦПК України,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк», подану представником Семенченком Русланом Олександровичем, залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 13 грудня 2021 року в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 46 000 (сорок шість тисяч) грн 00 коп. залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 25 серпня 2022 року.

Судді

Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус

О.І. Шкоріна