Номер провадження: 22-ц/813/2213/22
Головуючий у першій інстанції Літвінова І. А.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.08.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,

при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «ДТЕК ОДЕСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» на рішення Київського районного суду м. Одеси від 29 грудня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Одесаобленерго» треті особи: ОСОБА_2 , «Південний район електричних мереж», як структурна відокремлена одиниця Акціонерно товариства «Одесаобленерго» про визнання дії Акціонерного товариства «Одесаобленерго» протиправними та визнання відсутності заборгованості у ОСОБА_1 перед Акціонерним товариством «Одесаобленерго» по оплаті за спожиту електроенергію станом на 06.11.2018,

ВСТАНОВИВ:

14 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовом до ПАТ «Енергопостачальна Компанія Одесаобленерго» в особі структурної відокремленої одиниці Південного району електричних мереж та просить рішенням суду визнати дії відповідача протиправними та визнати відсутності заборгованості по оплаті за спожиту електроенергію за період з 11.06.2018 по 06.11.2018 року. В обґрунтування позову зазначав, що Південний район електричних мереж продовжує щомісяця виставляти позивачу рахунки за використану електроенергію, в яких вказано нібито борг позивача за період з 11.06.2018 по 06.11.2018, частково в якому позивач ще навіть не проживав в зазначеній квартирі і не мав договірних відносин з відповідачем. Крім того грошові цифри в виставлених рахунках не відповідають реальним розрахункам. До того ж зміст цих рахунків суперечить вимогам законодавства України, за якими вже був предмет спору, який розглянуто судами у справі № 520/14245/14-ц. Позивач вважає, що Південний район електричних мереж знову намагається незаконно покласти на позивача обов`язок по сплаті йому грошових коштів, розрахованих в порушення методики, встановленої НКРЕКП, а також намагається стягнути кошти за рахунками іншого споживача ОСОБА_3 , яка проживала у цій квартирі до ОСОБА_1 .. По самостійно проведеним позивачем розрахункам, станом на 01 число кожного місяця, що передує розрахунковому, у позивача не має боргу перед Південним РЕМ. Тобто баланс на 06.11.2018 по даним позивача дорівнює «0». Спожита абонентом позивачем електроенергія оплачена ним на спеціальний рахунок відповідача згідно з чинним законодавством. Борг абонента позивача ОСОБА_1 перед Південним РЕМ станом на 06.11.2018 відсутній (т.1, а.с.1-13).

20 березня 2019 року ОСОБА_1 надав клопотання про заміну у справі первісного відповідача ПАТ «Енергопостачальна компанія Одесаобленерго» в особі структурної відокремленої одиниці Південного району електричних мереж» на належного відповідача - Акціонерне товариство «Одесаобленерго» та залучення до участі у справі третьою особою на стороні відповідача «Південний район електричних мереж» як структурну відокремлену одиницю Акціонерного товариства «Одесаобленерго» (т.1, а.с.130-134).

08 квітня 2019 ухвалою Київського районного суду м.Одеси первісного відповідача «ПАТ «Енергопостачальна компанія Одесаобленерго» в структурі відокремленої одиниці Південного району електричних мереж» замінено на належного відповідача - «Акціонерне товариство «ОДЕСАОБЛЕНЕРГО» (т.1, а.с.137-141).

29 грудня 2020 року рішенням Київського районного суду м.Одеси позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Одесаобленерго», треті особи: ОСОБА_2 , «Південний район електричних мереж», як структурна відокремлена одиниця Акціонерного товариства «Одесаобленерго» про визнання дій протиправними та визнання відсутності заборгованості по оплаті за спожиту електроенергію за період з 11.06.2018 задоволено. Визнано дії Акціонерного товариства «Одесаобленерго» протиправними щодо нарахування плати ОСОБА_1 за постачання електричної енергії колишньому власнику квартири та без урахування у цей період пільг, визначених статтею 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» для осіб з інвалідністю внаслідок війни. Визнано відсутність заборгованості у ОСОБА_1 станом на 01.01.2019 перед Акціонерним товариством «Одесаобленерго» по оплаті за спожиту у грудні 2018 року електроенергію в розмірі 1018 грн 62 коп. за розрахунковий період з 11.06.2018 по 31.12.2018 року включно (т.2, а.с.87-102)

28 січня 2021 року представник Акціонерного товариства «ДТЕК ОДЕСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» направила засобами поштового зв`язку до Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу на рішення Київського районного суду м.Одеси від 29 грудня 2020 року. Апелянт вважає оскаржуване рішення необґрунтованим та таким, що винесено внаслідок неповного з`ясування та недоведеності обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків обставинам справи, порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Апелянт вважає, що заявлені ОСОБА_1 вимоги про визнання протиправними дій щодо нарахування плати за електропостачання колишньому власнику квартири без урахування у цей період часу пільг, не призводять до поновлення порушеного права та, у разі їх задоволення не можуть бути виконані у примусовому порядку, так як відсутній механізм виконання такого рішення. На думку апелянта, при розгляді судом першої інстанції вимоги ОСОБА_1 , не було перевірено обґрунтованість доводів, а в судовому рішенні суд не зазначив конкретних обставин і фактів, що підтверджують такі доводи, не встановлено у чому полягають вині дії Акціонерного товариства «ДТЕК ОДЕСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ», що стали підставою порушення права ОСОБА_1 за захистом якого він звернувся. Апелянт вважає, що висновки суду стосовно того, що у ОСОБА_1 виник обов`язок по оплаті боргу за спожиту електричну енергію не з моменту придбання квартири(14.06.2018 року), а з дати звернення до постачальника електроенергії з заявою про укладання договору (20.08.2018 року) є помилковими, адже власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом, тому, на думку апелянта, при отриманні у власність електрифікованої квартири, власник зобов`язаний її утримувати та нести тягар відповідальності за фактичне отримання електроенергії. Також, апелянт посилається на висновки ВССУ по справі №334/8858/13-ц в ухвалі від 27 березня 2017 року, в якій суд прийшов до вказаного висновку. Також, апелянт посилається на висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 26.09.2018 року у справі №750/12850/16-ц, в якій вказано, що факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, таким чином, на думку апелянта ОСОБА_1 являвся споживачем послуг з постачання електричної енергії, що здійснювало АТ «ДТЕК ОДЕСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ». Також, апелянт зазначає, що електрична енергія за вказаною адресою споживалася і ОСОБА_1 як власник майна був фактичним споживачем електричної енергії з моменту набуття права власності. Апелянт стверджує, що при винесенні рішення суд першої інстанції задовольнив вимогу щодо зазначеної суми боргу 307, 02 грн без будь-яких підтверджень даної суми, так як ОСОБА_1 не надав суду доказів або розрахунків на підставі яких виникла зазначена сума боргу. Щодо зазначеної суми заборгованості апелянт зазначає, що при формуванні рахунків за спожиту електричну енергію, із дати звернення з відповідною заявою, враховувалась пільга, встановлена ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у зв`язку з чим за адресою проживання ОСОБА_1 надавалась знижка на споживання електроенергії у розмірі 100% ліміту споживання 130 кВт*год щомісяця, апелянт вказує, що в період з вересня по грудень 2018 року, в серпні 2018 року пільга була нарахована у розмірі 97 кВт*год на підставі довідки від 22 серпня 2018 року. Апелянт вважає, що ОСОБА_1 прийшов до помилкового висновку, адже оскільки пільги нараховуються на обсяг електричної енергії спожитий від 0 кВт*год до встановленої норми (в даному випадку до 130 кВт*год) тому обсяг електроенергії, за який споживачу потрібно здійснити оплату вже вищий за 100 кВт*год, а згідно постанови НКРЕКП «220 від 26.02.2015 року на обсяг спожитий понад 100 кВт*год електроенергії на місяць, встановлений тариф у розмірі 1,68 грн. Апелянт зазначає, що судом першої інстанції не було розглянуто клопотання АТ «ДТЕК ОДЕСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» від 21.12.2018 року про застосування по позивача ОСОБА_1 заходів процесуального примусу у зв`язку із поданням ним декількох ідентичних позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав з метою маніпуляцій автоматизованим розподілом справ між суддями. Апелянт просить суд задовольнити апеляційну скаргу АТ «ДТЕК ОДЕСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ», скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси, прийняти нове рішення, яким в задоволенні вимог ОСОБА_1 відмовити та стягнути з нього на користь АТ «ДТЕК ОДЕСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2114,40 грн.

19.04.2021 ОСОБА_1 направив до суду клопотання про продовження строку для подання відзиву на апеляційну скаргу. 17.05.2021 до канцелярії апеляційного суду позивач подав відзив на апеляційну скаргу. Так, позивач зазначає, що в квартирі АДРЕСА_1 він фактично проживав з 21.07.2018 тільки з дружиною ОСОБА_4 після повернення на територію України та прибуття в Одесу після відпустки (дата вибуття з території України 11.06.2018, прибуття в Україну 08.07.2018, повернення до Одеси 17.07.2018). Позивач зазначає, що нових доказів посилання на норми права чи інших зазначень неправильності застосування судом першої інстанції норм матеріального права при розгляді підстав позову апелянтом-відповідачем не наведено в апеляційній скарзі. Крім іншого, позивач зазначає, що відповідач провів невірний розрахунок заборгованості. Також позивач посилається на те, що попередній співвласник повинен був повідомити енергопостачальну компанію про укладення договору відчуження нерухомого майна та вирішити питання про розірвання договору надання послуг з електропостачання, що однак вчинено ним не було. За таких обставин, як зазначає позивач? саме попередній власник має сплачувати грошові кошти, нараховані за послуги. Тому позивач просить залишити без задоволення апеляційну скаргу та без змін оскаржуване рішення суду першої інстанції.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 14, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило затягування розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Учасники провадження про час та місце судового розгляду повідомлені належним чином. Клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції або про відкладення розгляду справи до суду не подавали.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що виданий відповідачем рахунок від 10.09.2018 за серпень 2018 на ім`я ОСОБА_1 за період з 25.07.2018 по 31.08.2018 з внесенням відповідачем в цей рахунок заборгованості ОСОБА_5 в сумі 711,60 грн та виданий відповідачем рахунок від 11.02.2019 за вересень 2018 на ім`я ОСОБА_6 за період з 24.08.18 по 30.09.18, а на другій частині цього ж рахунку: з 11.06.2018 по 20.06.2018 на суму 194,88 грн, не можуть бути прийняті судом в якості достовірних доказів;

у разі неповідомлення або несвоєчасного повідомлення споживачем електропостачальника та (у разі наявності відповідного договору) оператора системи або основного споживача про звільнення приміщення та/або остаточне припинення користування електричною енергією споживач зобов`язаний здійснювати оплату спожитої на таких об`єктах електричної енергії та інших платежів виходячи з умов відповідних договорів;

з новим споживачем укладаються договори відповідно до вимог законодавства України, зокрема цих Правил, після розірвання договорів зі споживачем, який звільняє приміщення;

відповідно до положень норм права (статті 714 ЦК України, статей 6, 19, 20, 21, 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Постанови КМУ від 26.07.1999 N 1357, Постанови НКРЕКП від 14.03.2018 № 312), саме відповідач АТ «Одесаобленерго» повинен знати точну дату виїзду попереднього споживача ОСОБА_7 , так як зобов`язаний був припинити подання електроенергії в зазначену квартиру АДРЕСА_2 у зв`язку з відсутністю заяви від нового власника квартири, при цьому, зняти і зафіксувати показання електролічильника на цей день, скласти Акт про відключення, пред`явити рахунок для оплати колишньому власнику квартири і цей Акт про відключення з показаннями електролічильника пред`явити надалі новому власнику квартири (якщо він побажає укласти саме з цією організацією постачання йому в квартиру електроенергії);

з вимог статті 714 Цивільного кодексу України, пунктів 3,7,41 Правил користування електричною енергією для населення № 1357, статей 1, 4, 5 6 Закону України «Про ринок електричної енергії», статей 6, 19, 20, 21, 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» вбачається, що підставою для початку постачання електричної енергії споживачу є не дата реєстрації права власності на квартиру (об`єкт), а наявність договору на постачання електроенергії між електропостачальником та споживачем, який купує електроенергію для власного споживання і який може бути як власником так і користувачем об`єкта електроустановки. Наявність же чи відсутність документа на право власності на квартиру - не обов`язковий факт для надання послуги з постачання електроенергії на який-небудь об`єкт (може бути і договір оренди квартири, кімнати, тощо);

відповідач АТ «Одесаобленерго» на підтвердження своїх висновків не надає суду жодного письмового доказу про дату укладення договору (початку дії договору) споживання електроенергії позивачем ОСОБА_1 або документ про відмову позивача укласти договір з АТ «Одесаобленерго», а також дату припинення дії договору з колишнім споживачем ОСОБА_8 , так як з новим споживачем ОСОБА_1 може бути укладений договір про постачання електроенергії тільки після розірвання договору зі споживачем ОСОБА_9 , яка звільняє приміщення (квартиру);

- початок дії договору між АТ «Одесаобленерго» і ОСОБА_1 про споживання останнім електроенергії 28.08.2018 - дата підключення представником АТ «Одесаобленерго» квартири АДРЕСА_2 до забезпечення електроенергією. Дата відкриття Південним РЕМ особового рахунку на ім`я ОСОБА_1 - 17.09.2018;

вимога відповідача АТ «Одесаобленерго» до позивача ОСОБА_1 про необхідність останнім оплатити спожиту електроенергію за колишнього власника квартири ОСОБА_9 (з 11.06.2018 і по день виїзду її з квартири, коли повинна була припинитися подача електроенергії в квартиру) не узгоджується з нормами матеріального права та є протиправною. Відповідач не надав до суду доказів того, що позивач ОСОБА_1 брав на себе добровільний обов`язок зі сплати за спожиту електроенергію колишнім власником квартири ОСОБА_9 після покупки у неї квартири. Також немає такої домовленості і в Договорі купівлі-продажу квартири від 14.06.2018. Навпаки, в цьому Договорі зазначено, що зі слів продавця ОСОБА_9 , на момент підписання договору квартира боргом за житлово-комунальні послуги не обтяжена;

ОСОБА_1 як особа з інвалідністю внаслідок війни 2-ї групи користується пільгою на оплату комунальних послуг у розмірі 100 % від діючого тарифу на підставі вимог статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Апеляційний суд вважає необхідним частково задовольнити апеляційну скаргу та змінити оскаржуване рішення суду першої інстанції з таких підстав.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) є особою з інвалідністю внаслідок війни 2 групи (дублікат Посвідчення за № НОМЕР_2 серії ААБ видано 22.04.2009 УСЗН в Київському районі ДПСП ОМР (т. 1, а.с. 13).

14.06.2018 між ОСОБА_9 (до реєстрації шлюбу ОСОБА_10 ) та ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діяла ОСОБА_4 був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 50).

ОСОБА_1 зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1 з 09.08.2018, що підтверджується відповідними відмітками в паспорті (т. 1, а.с. 14).

07.06.2018 ОСОБА_7 подала заяву про направлення електромонтера для позапланової технічної перевірки в зв`язку з необхідністю отримання довідки про відсутність заборгованості (т. 1, а.с. 52).

Відповідно до довідки № 1039 від 13.06.2018, виданої ОСОБА_7 . Південним РЕМ, станом на 11.06.2018 заборгованість за ОСОБА_7 за спожиту електроенергію відсутня, показання лічильника 059901. Також був складений акт перевірки лічильника (т. 1, а.с. 24).

Станом на 12.06.2018 показники лічильника становили 60040 (т. 1, а.с. 55).

В матеріалах справи містяться квитанції про сплату електроенергії за вказану квартиру, видані на ім`я ОСОБА_7 , зокрема від 06.06.2018 на суму 2390 грн, від 12.06.2018 на суму 116,88 грн (показники лічильника 59901), від 06.07.2018 на суму 594,72 грн (показання лічильника 60040, за період з 25.05.2018 по 30.06.2018), від 07.08.2018 на суму 711,60 грн (за період з 19.06.2018 по 31.07.2018, показання лічильника 60318 грн), від 21.08.2018 на суму 711,60 грн (за період з 19.06.2018 по 31.07.2018, показання лічильника 60318) (т. 1, а.с. 21, 22).

23.08.2018 ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення електроенергією квартири АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 15).

28.08.2018 був складений акт № 9/2018 технічної перевірки засобу обліку, відповідно до якого була проведена технічна перевірка засобу обліку, встановленого на сходовому майданчику) в присутності споживача ОСОБА_1 , показання лічильника станом на 28.08.2018 06059 (т. 1, а.с. 28).

07.09.2018 ОСОБА_1 був направлений лист в.о. начальника Південного РЕМ АТ «Одесаобленерго» № 130/03-686, яким повідомлено, що за заявою ОСОБА_1 був підготовлений проект договору для підписання якого йому необхідно заявитися за адресою, зазначеною в листі (т. 1, а.с. 29).

ОСОБА_1 звертався до відповідача з заявами щодо нарахування заборгованості за спожиту електроенергію та укладення договору про постачання електроенергії (т. 1, а.с. 26, 31-32)

Відповідно до копії витягу із паспорту для виїзду за кордон ОСОБА_1 з відміткою в ньому Прикордонною службою України дат виїзду-в`їзду позивача з території (на територію) України, ОСОБА_1 виїхав з території України 11.06.2018 та повернувся 08.07.2018(т. 1, а.с. 115).

05.02.2019 ОСОБА_9 подала до Південного РЕМ заяву, в якій зазначила, що з 14.06.2018 вона перестала бути власником квартири АДРЕСА_1 , а 20.06.2018 виїхала з неї та фактично передала її у володіння ОСОБА_1 (т. 1, а.с. 156).

Відповідно до листка заступника начальника Південного РЕМ АТ «Одесаобленерго» № 130/03-120 від 13.02.2019 за період з 11.06.2018 по 20.06.2018 за адресою АДРЕСА_3 було спожито 116 кВтг, борг 194,88 грн (т. 1, а.с. 157). Також ОСОБА_7 був виставлений рахунок на вказану суму (т. 1,а.с. 158).

НОРМАТИВНО-ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ ТА ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Отже, як було вище зазначено, за договором купівлі-продажу ОСОБА_1 придбав квартиру АДРЕСА_1 14.06.2018.

В матеріалах справи міститься лист, відповідно до якого попередній власниці квартири ОСОБА_8 була нарахована заборгованість за сплату електроенергії за період з 11.06.2018 по 20.06.2018.

09.08.2018 ОСОБА_1 був зареєстрований в зазначеній квартирі.

23.08.2018 він звернувся з заявою про забезпечення квартири електроенергією та 28.08.2018 був складений акт технічної перевірки засобу обліку.

Відповідно до ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» від 2004 року, який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Пунктом 1 частини першої статті 20 цього ж Закону передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до пункту 6 частини другої статті 21 того ж Закону виконавець (підприємство, яке надає житлово-комунальні послуги) зобов`язаний проводити відповідні перерахунки розміру плати за житлово-комунальні послуги у разі їх ненадання.

Тобто, саме договором про надання послуг визначаються всі істотні умови надання таких послуг, порядок нарахування та сплати регулярних платежів, погашення заборгованості, пролонгація договору, умови припинення, обов`язки та права споживача та енергопостачальника, вирішення спорів тощо.

Як правильно звернув увагу суд першої інстанції з 11.06.2017 року набрав чинності Закон України «Про ринок електричної енергії» від 13.04.2017 № 2019-VIII (далі Закон), тим самим розпочався процес реформування електроенергетичної галузі в Україні. Відповідно до Законів України «Про ринок електричної енергії» та «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», постановою НКРЕКП від 14.03.2018р. № 312 затверджені нові Правила роздрібного ринку електричної енергії, які регулюють договірні відносини між постачальниками, споживачами та операторами системи розподілу електричної енергії. В той же час, Правила користування електричною енергією для населення, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 N 1357 (далі Правила № 1357), втратили чинність тільки з 26.06.2018, тобто, частково захоплюють період розгляду обставин, зазначених в позові. Правила регулюють відносини між побутовими споживачами та енергопостачальниками і обов`язкові для виконання всіма споживачами і енергопостачальниками, незалежно від форм власності.

Так, відповідно до п. 6 Правил № 1357 уразі прийняття рішення про припинення користування електричною енергією побутовий споживач не пізніше ніж за сім робочих днів подає електропостачальнику письмову заяву про розірвання договору, в якій зазначає день припинення електропостачання на об`єкт побутового споживача. У зазначений у заяві день представник електропостачальника разом із побутовим споживачем проводить контрольний огляд вузла обліку та здійснює відключення електроустановок об`єкта побутового споживача від електричних мереж та вживає заходів для запобігання самовільному підключенню.

Відповідно до показів засобу обліку, отриманих під час контрольного огляду вузла обліку, електропостачальник разом із побутовим споживачем проводять звірку обсягів фактично спожитої та оплаченої електричної енергії і оформляють у двох примірниках акт звірки розрахунків, в якому зазначаються період, за який проводиться звірка розрахунків, тарифи, які діяли в кожному розрахунковому періоді, пільги та житлові субсидії на оплату електричної енергії, також враховуються кошти від застосування в установленому законом порядку штрафних санкцій до побутового споживача. Період, за який проводиться звірка розрахунків, не має перебільшувати встановлений законодавством строк позовної давності. Спори, що виникають між електропостачальником та побутовим споживачем щодо проведення звірки, вирішуються шляхом переговорів між сторонами договору або в судовому порядку. Акт звірки розрахунків складається у довільній формі. Один примірник акта надається побутовому споживачу.

На підставі оформленого та підписаного двома сторонами акта здійснюються остаточні взаєморозрахунки за електричну енергію. Електропостачальник безоплатно надає побутовому споживачеві підписану довідку про відсутність заборгованості. День остаточного взаєморозрахунку за електричну енергію є днем припинення дії договору з побутовим споживачем.

Якщо день припинення постачання електричної енергії на об`єкт побутового споживача збігається з днем подання новим власником (користувачем) об`єкта заяви про укладення договору про користування електричною енергією або така заява подана до зазначеного дня, відключення електроустановок об`єкта побутового споживача не здійснюється.

З новим власником (користувачем) об`єкта, зокрема якщо новий об`єкт утворився в результаті розділення об`єкта побутового споживача, укладається новий договір в установленому цими Правилами порядку.

Відповідно до п. 7 зазначених Правил для споживання електроенергії новий наймач (власник) квартири або іншого об`єкта повинен звернутися до енергопостачальника для укладення договору про користування електричною енергією. Після чого енергопостачальник протягом 3 днів у містах та 7 днів у сільській місцевості підключає квартиру або об`єкт побутового споживача до електропостачання.

Отже, на попереднього власника та енергопостачальника покладена відповідальність щодо вирішення питань відключення квартири від енергопостачання та сплати заборгованості й припинення договору надання послуг. День остаточного взаєморозрахунку за електричну енергію є днем припинення дії договору з побутовим споживачем.

Нарахування заборгованості за користування послугами з енергопостачання на нового власника можливо за наявності необхідних умов:

-припинення дії договору надання послуг з попереднім користувачем;

-взаєморозрахунок енергопостачальника та попереднього користувача;

-подання новим користувачем (власником) заяви про укладення договору про користування електричною енергією;

-укладення з новим користувачем договору про користування електричною енергією у встановленому законом порядку.

За обставинами даної справи 07.06.2018 ОСОБА_7 подала заяву про направлення електромонтера для позапланової технічної перевірки в зв`язку з необхідністю отримання довідки про відсутність заборгованості (т. 1, а.с. 52).

Відповідно до довідки № 1039 від 13.06.2018, виданої ОСОБА_7 . Південним РЕМ, станом на 11.06.2018 заборгованість за ОСОБА_7 за спожиту електроенергію відсутня, показання лічильника 059901. Також був складений акт перевірки лічильника (т. 1, а.с. 24).

Докази щодо наявності будь-яких спорів щодо затримки розрахунку за спожиту електроенергію між ОСОБА_7 та енергопостачальником в процесі розгляду справи не подавались. Отже, фактично між ОСОБА_7 та енергопостачальником мали бути вирішені питання щодо припинення договору та відключення квартири від енергопостачання.

Тобто, фактично енергопостачальник мав припинити дію договору надання послуг та відключити квартиру від енергопостачання. Доказів подання ОСОБА_1 заяви про укладення договору про користування електричною енергією в день припинення дії договору з попереднім власником, або до такого дня в матеріалах справи не міститься та сторонами до суду не подавались.

Доказів того, що новий власник зобов`язувався сплачувати платежі за спожиті комунальні послуги попереднім власником матеріали справи не містять, сторонами до суду не подавались, договором купівлі-продажу не обумовлювалися. Так само матеріали справи не містять та відповідачем не було надано необхідних доказів, які б свідчили про те, що до нового власника автоматично переходять обов`язки попереднього власника.

Щодо посилань відповідача-апелянта на пункт 1.2.15. Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання в сферах енергетики та комунальних послуг № 312 від 14.03.2018.

Відповідно до вказаного пункту Правил «укладення, внесення змін, продовження строку дії чи розірвання будь-якого із договорів, передбаченого цими Правилами, здійснюється відповідно до вимог законодавства та цих Правил.

Для договорів, які укладаються шляхом приєднання до умов договору, укладення договору можливе шляхом підписання заяв-приєднань, оплати виставленого рахунку, споживання будь-якого обсягу електричної енергії (за умови відсутності направлених заперечень щодо договірних умов в цілому чи частково) через особистий кабінет в електронній формі (в установленому законодавством порядку).

На роздрібному ринку не допускається споживання (використання) електричної енергії споживачем без укладення відповідно до цих Правил договору з електропостачальником та інших договорів, передбачених цими Правилами.

Електропостачальники зобов`язані повідомляти оператора системи розподілу (передачі) про укладення та припинення договору із споживачем в установленому цими Правилами порядку.

При переході права власності (користування) на об`єкт до нового власника (користувача) переходять права та обов`язки за договорами, укладеними відповідно до цих Правил.»

Отже, до нового власника переходять права та обов`язки попереднього власника (користувача) за умови, що договір про постачання електроенергії був укладений в порядку та відповідно до Правил від 14.03.2018. Разом з тим, докази на підтвердження того, що з попереднім власником був укладений договір відповідно до Правил від 14.03.2018 в матеріалах справи відсутні та сторонами до суду не подавались.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

За таких обставин апеляційний суд відхиляє відповідні доводи апелянта.

Щодо розрахунку заборгованості. Відповідно до п. 5 ст. 13 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту» особам з інвалідністю внаслідок війни та прирівняним до них особам (стаття 7) надаються такі пільги: 100-процентна знижка плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) та скрапленим балонним газом для побутових потреб в межах середніх норм споживання.

Відповідно до постанови КМУ № 409 від 06.08.2014 «Про встановлення державний соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування» вирішено встановити соціальну норму житла, в межах якої держава надає громадянам пільги на оплату житлово-комунальних послуг, витрат на управління багатоквартирним будинком, зокрема, для оплати комунальних послуг - послуг з постачання теплової енергії для потреб централізованого або автономного опалення, з постачання та розподілу природного газу або постачання та розподілу електричної енергії для індивідуального опалення незалежно від джерела та виду енергії - 21 кв. метр опалюваної площі на одну особу та додатково 10,5 кв. метра на сім`ю.

Також вирішено встановити соціальні нормативи, в межах яких держава надає громадянам пільги або субсидії на оплату житлово-комунальних послуг, витрат на управління багатоквартирним будинком, зокрема, для користування послугами з постачання та розподілу електричної енергії у житлових приміщеннях (будинках): не обладнаних стаціонарними електроплитами, за наявності централізованого постачання холодної води та за відсутності централізованого постачання гарячої води та газових водонагрівальних приладів - 100 кВтг на місяць на сім`ю (домогосподарство) з однієї особи і додатково 30 кВтг на місяць на кожного іншого члена сім`ї (домогосподарства) на житлове приміщення (будинок), але не більш як 220 кВтг на місяць.

За Порядком застосування тарифів на електроенергію, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики № 498 від 23.04.2012, а саме відповідно до п. 2.2. пільги в оплаті за спожиту електроенергію, передбачені законодавством для різних категорій громадян, надаються тільки за місцем проживання.

Якщо споживач має право на декілька пільг одночасно, йому надається тільки одна з пільг за його вибором.

Норми споживання електричної енергії населенням, установлені законодавством, у межах яких надаються пільги та субсидії населенню, застосовуються до обсягів електричної енергії, спожитих від 0 кВт·год до встановленої норми.

Тобто, відповідач наводить правильний розрахунок, застосовуючи до споживання вище 100 кВт·год, включаючи застосування пільги, підвищений тариф 1,68 грн.

Як було вище зазначено 09.08.2018 ОСОБА_1 був зареєстрований в зазначеній квартирі. Вказані обставини не заперечувались позивачем в процесі розгляду справи.

У постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 зроблено висновок, що «споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі». Вказана позиція була підтримана КЦС ВС в постанові від 04.08.2021 в справі № 461/12597/15.

За таких обставин, ОСОБА_1 нараховувати оплату отримані послуги слід саме з дати реєстрації в спірній квартирі. Докази початку фактичного проживання позивача в квартирі АДРЕСА_2 в іншу дату в матеріалах справи відсутні та сторонами до суду не подавались.

Позивач має пільги в розмірі 130 кВт·год на період.

В матеріалах справи міститься квитанція, відповідно до якої показники лічильника з 25.07.2018 по 24.08.2018 складають 60318 60569 відповідно. Тобто, з вказаний період споживачем було спожито 251 кВт·год. Для визначення середньоденного споживання необхідно кількість спожитих кВт·год поділити на кількість днів споживання, виходить 251:31 = 8,09 кВт·год за добу.

Як було вище зазначено розрахунок заборгованості починається з 09.08.2018. Так, за вирахуванням періоду з 25.07.2018 по 08.08.2018 включно, позивач з 09.08.2018 по 24.08.2018 мав спожити 251 кВт·год 121,4 кВт·год = 129,5 кВт·год.

Отже, станом на 24.08.2018, з врахуванням пільги, заборгованість у відповідача відсутня.

Відповідно до квитанції за період з 24.08.2018 по 27.09.2018 позивач спожив електроенергії в розмірі 60846-60569= 277 кВт·год. Середньоденне споживання (35 днів) складає 7,9 кВт·год.

В серпні 2018 залишилось ще 7 днів періоду, за які було спожито 55,3 кВт·год,

Отже, в цілому за період з 09.08.2018 по 31.08.2018 позивачем було спожито електроенергії в сумі 129,5 кВт·год + 55,3 кВт·год = 184,8 кВт·год.

З врахуванням пільги, позивач мав сплатити за споживання за серпень 92,9 грн (55,3 кВт·год * 1,68 грн).

З 01.09.2018 по 27.09.2018 позивач спожив послуг в розмірі 213,3 кВт·год.

Відповідно до квитанції за період з 27.09.2019 по 31.10.2018 позивач спожив електроенергії в розмірі 61208-60846=362 кВт·год. Середньоденне споживання (34 днів) складає 10,64 кВт·год. У вересні залишилось ще 3 дні періоду, за які було спожито 31,92 кВт·год.

Отже, в цілому за період з 01.09.2018 по 30.09.2018 позивач спожив електроенергії в сумі 213,3 кВт·год + 31,92 кВт·год = 245,22 кВт·год. Отже, з врахуванням пільги, позивач мав сплатити за споживання за вересень (245,22 кВт·год - 130 кВт·год) * 1,68 грн = 193,56 грн.

За період з 01.10.2018 по 30.10.2018 позивач спожив 330,08 кВт·год. З врахуванням пільги, позивач мав сплатити за споживання за жовтень (330,08 кВт·год- 130 кВт·год) * 1,68 грн = 336,13 грн.

Отже, за період серпень-жовтень 2018 року ОСОБА_1 мав сплатити за отримані послуги з електропостачання 622,59 грн.

Відповідно до наданих позивачем квитанцій за спірний період ним було сплачено 527,04 грн. Тобто, заборгованість позивача за період складала 95,55 грн. За таких обставин розрахунок відповідача щодо заборгованості на суму 1018,62 грн є безпідставним.

Враховуючи наведене апеляційний суд частково приймає до уваги доводи апелянта та вважає необхідним змінити рішення суду першої інстанції в частині визнання відсутності заборгованості та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок заборгованості з 09.08.2018 з врахуванням пільг, визначених статтею 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» для осіб з інвалідністю внаслідок війни.

Інші доводи апелянта не спростовують висновків суду першої інстанції та не впливають на правову кваліфікацію та вирішення спору по суті, а тому відхиляються апеляційним судом. Посилання апелянта на обрання позивачем неефективного способу захисту є безпідставними, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2 вказаної статті передбачений перелік способів захисту цивільних прав та інтересів. Разом з тим вказаний перелік не є вичерпним, що логічно випливає зі змісту частини 3 статті: суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Одночасно, частина друга статті встановлює, що у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Крім того, Верховний Суд в постанові від 18.12.2018 року в справі № 654/1790/16-ц висловив позицію, за якою спосіб захисту свої порушених, невизнаних чи оспорюваних прав є виключно правом позивача, який звертається до суду із матеріально-правовою вимогою. Виступаючи процесуальною формою права на позов, право на пред`явлення позову шляхом обрання конкретного способу захисту користується певною самостійністю. Це виявляється в тому, що процесуальний порядок реалізації права на позов та обрання саме позивачем способу захисту своїх прав, виступає як особливий вид діяльності, яка регулюється цивільним процесуальним законом, що надає позивачу особливі процесуальні права і обов`язки, які забезпечують можливість вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який позивач вважає прийнятним, та в залежності від вимог матеріального та процесуального права отримати відповідне судове рішення.

При цьому апеляційний суд зауважує, що обрання ефективного способу захисту порушеного права визначається з врахуванням обставин та особливостей конкретної справи.

Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі RuizTorija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. Більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Таким чином оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, апеляційний суд на підставі ст. 376 ЦПК України частково задовольняє апеляційну скаргу, а оскаржуване рішення суду першої інстанції змінює в частині визнання відсутності заборгованості та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок заборгованості.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ДТЕК ОДЕСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 29 грудня 2020 року змінити.

Позовні вимоги ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; місце проживання: АДРЕСА_4 ) до Акціонерного товариства «Одесаобленерго» (; місцезнаходження: 65031, м. Одеса, вул. Боровського, 28 «б»), треті особи: ОСОБА_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_5 ), «Південний район електричних мереж», як структурна відокремлена одиниця Акціонерного товариства «Одесаобленерго» (місцезнаходження: 65014, м. Одеса, вул. Ільфа і Петрова, 18-б) про визнання дій протиправними та визнання відсутності заборгованості по оплаті за спожиту електроенергію за період з 11.06.2018 задовольнити частково.

Визнати дії Акціонерного товариства «Одесаобленерго» () - протиправними щодо нарахування плати позивачу ОСОБА_1 за постачання електричної енергії колишньому власнику квартири та без урахування у цей період пільг, визначених статтею 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» для осіб з інвалідністю внаслідок війни.

Зобов`язати Акціонерне товариство «Одесаобленерго» () здійснити перерахунок заборгованості ОСОБА_1 за постачання електричної енергії з 09.08.2018 з врахуванням пільг, визначених статтею 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» для осіб з інвалідністю внаслідок війни.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та подальшому оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький