Справа № 163/2017/21
Провадження № 2/163/21/22
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2022 року Любомльський районний суд Волинської області

в складі головуючого судді Чишія С.С.,

розглянувши в приміщенні суду в місті Любомль Волинської області в порядку спрощеного письмового позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и в :

У позовній заяві позивач ОСОБА_2 просить ухвалити рішення про поділ нажитого в шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 майна (автомобіля та квартири) у такий спосіб:

- визнати відповідача власником автомобіля "Шкода Фабіа" 2006 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , стягнувши з нього в її користь 58 983,00 гривень грошової компенсації вартості 1/2 частки автомобіля;

- визнати її та відповідача власниками по 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , припинивши право спільної сумісної власності на цю квартиру.

Заявлені вимоги обґрунтувала тим, що з 12 вересня 1998 року з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який перебуває на стадії розірвання в судовому порядку. У період шлюбу за спільні кошти ними було придбане вищевказане майно (автомобіль та квартира), які на праві власності зареєстровані за відповідачем. На підставі ст.ст.60, 63 СК України це майно належить їй та відповідачу на праві спільної сумісної власності та в разі поділу вважається, що їх частки як співвласників є рівними і становлять по 1/2. Автомобіль є неподільною річчю, використовується відповідачем для власних потреб, до нього доступу вона не має, тому вважає, що автомобіль має перейти у повну власність відповідача, а її частка має бути останнім компенсована у грошову еквіваленті, розмір якої згідно звіту про оцінку становить 58 983,00 гривень. Стосовно квартири обрала способом захисту свого права шляхом визнання права власності за кожним із них по 1/2 частки в судовому порядку.

Провадження в справі відкрито ухвалою суду від 23 вересня 2021 року, розгляд позову постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу визначено 15-денний строк з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення копію ухвали з примірником позову відповідач отримав особисто 01 грудня 2021 року.

У строк, визначений судом в ухвалі від 23 вересня 2021 року з додатковим врахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28 листопада 2013 року № 958, відповідач відзиву на позов не подав.

Враховуючи вищевикладене та положення ст.279 ЦПК, суд розглянув справу за наявними у справі матеріалами.

Аналізом доказів по справі суд встановив такі фактичні обставини.

12 вересня 1998 року між сторонами був зареєстрований шлюб, який розірваний рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 20 вересня 2021 року у справі № 163/1477/21 (рішення набрало законної сили 21 жовтня 2021 року).

12 квітня 2001 року між ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_2 укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу, згідно якого ОСОБА_2 придбав у ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до наданої КП "Волинське обласне бюро технічної інвентаризації" інформації від 11 серпня 2021 року за вихідним № 3286 зазначена квартира станом на 31 грудня 2012 року зареєстрована за відповідачем ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 20 квітня 2001 року за реєстровим номером 550.

Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стверджено, що відомості про реєстрацію права власності на вказану квартиру у реєстрі відсутні.

Зазначене дає підстави вважати, що спірна квартира відповідачем ОСОБА_2 не відчужувалась, а відтак на сьогоднішній день залишається за ним зареєстрованою на праві власності.

01 квітня 2009 року за відповідачем ОСОБА_2 зареєстрований автомобіль "Шкода Фабіа" 2006 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , який придбаний на підставі біржової угоди № 001615 від 25 грудня 2008 року, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 .

Згідно із Звітом про оцінку колісного транспортного засобу від 23 липня 2021 року ринкова вартість указаного автомобіля на дату оцінки становить 117 966,00 гривень.

Отже, у справі встановлено, що у період перебування сторін у шлюбі було придбане і зареєстроване на праві власності за відповідачем ОСОБА_2 спірне майно - квартира АДРЕСА_1 та автомобіль "Шкода Фабіа" 2006 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 .

Спірні правовідносини по справі щодо поділу спільного майна подружжя урегульовані нормами сімейного законодавства, які були чинними на період придбання спірного майна, а саме, Кодексом про шлюб та сім`ю України відносно спірної квартири та нормами Сімейного кодексу України відносно спірного автомобіля.

Статтею 22 КпШС передбачено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

У статті 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно із ч.1 ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Отже, конструкція норм ст.22 КпШС та ст.60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Статтею 28 КпШС передбачено, що в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них.

Відповідно до ст.29 КпШС якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. При цьому суд також бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу.

Аналогічні за своїм змістом норми містить у собі СК України.

Частиною 1 статті 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

За змістом ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Відповідно до ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному із подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному із подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

На підставі досліджених у справі доказів встановлено, що квартира АДРЕСА_1 та автомобіль "Шкода Фабіа" 2006 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , придбані у період перебування сторін у шлюбі та зареєстровані на праві власності за відповідачем ОСОБА_2 .

Відповідач відзиву на позов не подав, тим самим не оспорив режиму права спільної сумісної власності на це майно його та позивача і не доводив належності цього майна йому на праві особистої приватної власності у відповідності до ст.ст.24, 28 КпШС та ст.57 СК України.

Із договору купівлі-продажу від 20 квітня 2001 року вбачається, що спірна квартира не є особистою власністю відповідача.

Підстав для відступу від засад рівності часток подружжя згідно із ст.28 КпШС, ч.2 ст.70 СК України позивач не наводить і судом таких не встановлено.

Отже, в силу презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте в період шлюбу, вище зазначені квартира та автомобіль належать сторонам на праві спільної сумісної власності, тому підлягають поділу порівну у відповідності до положень ст.ст.28, 29 КпШС, ст.ст.70, 71 СК України.

Ураховуючи наведене, судом встановлено підстави для поділу спірної квартири між сторонами як колишнім подружжям шляхом визнання за кожним із них по 1/2 частки цієї квартири.

Стосовно автомобіля позивач просить в порядку поділу стягнути з відповідача 1/2 його вартості як компенсацію, належної їй частки у цьому майні.

Обираючи такий спосіб захисту своїх прав, позивач вказала, що автомобіль як неподільна річ використовується лише відповідачем, а вона до нього доступу не має.

Вирішуючи зазначену позовну вимогу, суд у відповідності до ч.4 ст.263 ЦПК України враховує правовий висновок Верховного Суду, висловлений у постанові від 09 червня 2021 року у справі № 760/789/19.

У цій постанові Верховний Суд вказав, що аналіз змісту положень статті 71 СК України дає підстави для висновку про те, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку.

Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених ЦК України (стаття 365 цього Кодексу), в першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду.

Такий підхід відповідає закріпленим у статті 7 СК України засадам розумності і добросовісності, оскільки відповідач надає свою згоду на позбавлення його частки у праві власності, отримуючи, у свою чергу, гарантоване грошове відшкодування.

У пунктах 1-3 частини першої статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим.

Правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються статтею 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки.

Заявляючи відповідні вимоги, позивач погоджується на отримання грошової компенсації, а відповідач, у свою чергу, не завжди згоден її виплачувати. При цьому залишення неподільної речі у спільній власності без проведення реального поділу не позбавить того з подружжя, хто фактично цією річчю користується, можливості користуватися нею в подальшому. Одночасно інший з подружжя позбавляється як можливості користуватися спірною річчю, хоча вона перебуває у спільній власності, так і грошової компенсації, яку інша сторона добровільно на депозитний рахунок не внесла.

Оцінюючи положення частини п`ятої статті 71 СК України як такі, що застосовуються до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до іншого з вимогами про припинення його права на частку у спільному майні, Верховний Суд робить висновок, що ця норма не вимагає обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач.

Враховуючи наведений правовий висновок, належність спірного автомобіля сторонам на праві спільної сумісної власності, факт згоди позивача ОСОБА_2 на одержання грошової компенсації, а також те, що вона особисто не користується цим автомобілем, це майно є неподільною річчю, через що спільне користування ним не можливе, тому позивач має право на грошову компенсацію вартості своєї частки у праві спільної сумісної власності на це майно.

На підтвердження ринкової вартості спірного автомобіля в сумі 117 966,00 гривень позивач надала звіт про оцінку колісного транспортного засобу від 23 липня 2021 року.

Підстав не приймати до уваги зазначену у цьому звіті вартість автомобіля у суду немає.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідач наданого позивачем звіту про вартість спірного автомобіля не оспорив, належних та допустимих доказів на спростування такої вартості не подав, іншого експортного висновку з цього питання не представив, клопотання про призначення відповідної експертизи в судовому порядку не заявляв.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позивач має право на отримання від відповідача компенсацію 1/2 вартості спірного автомобіля в сумі 58 983,00 гривень.

У зв`язку із цим режим права спільної сумісної власності сторін на автомобіль припиняється, а відповідач ОСОБА_2 залишається його єдиним власником шляхом визнання за ним цього права судовим рішенням.

Таким чином, заявлені ОСОБА_2 позовні вимоги по своїй суті є доведеними і підставними, тому підлягають задоволенню.

Ураховуючи прийняте судом рішення, документально підтверджені понесені позивачем судові витрати, які складаються із 1 175,49 гривень судового збору та 850,00 гривень вартості проведеної експертом-оцінювачем оцінки транспортного засобу, належить покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст.259, 264, 265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов задовольнити повністю.

Провести між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 поділ спільного сумісного майна подружжя таким чином:

- визнати ОСОБА_2 власником автомобіля "Шкода Фабіа" 2006 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 ;

- стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля "Шкода Фабіа" 2006 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , в сумі 58 983 (п`ятдесят вісім тисяч дев`ятсот вісімдесят три) гривні;

- визнати ОСОБА_1 власником 1/2 квартири АДРЕСА_1 ;

- визнати ОСОБА_2 власником 1/2 квартири АДРЕСА_1 .

Припинити режим спільної сумісної власності подружжя на автомобіль "Шкода Фабіа" 2006 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , та квартиру АДРЕСА_1 .

Стягнути із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 2025 (дві тисячі двадцять п`ять) гривень 49 копійок судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення протягом 30 днів з дня його складання може бути подано апеляційну скаргу до Волинського апеляційного суду.

Ім`я позивача - ОСОБА_1 ; місце проживання - АДРЕСА_1 ; РНОКПП - НОМЕР_4 .

Ім`я відповідача - ОСОБА_2 ; місце проживання - АДРЕСА_1 ; РНОКПП - НОМЕР_5 .

Головуючий : суддя С.С.Чишій