КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2022 року

м. Київ

справа №757/9231/19

провадження № 22-ц/824/8125/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А. (суддя-доповідач)

суддів - Желепи О.В., Мазурик О.Ф.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідачі - Державна служба України з питань праці, Державна установа «Національний науково-дослідний інститут промислової безпеки та охорони праці»

третя особа - ОСОБА_2

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1

на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 09 лютого 2021 року у складі судді Ільєвої Т.Г.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з питань праці, Державної установи «Національний науково-дослідний інститут промислової безпеки та охорони праці», за участю третьої особи ОСОБА_2 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з Державної установи «Національний науково-дослідний інститут промислової безпеки та охорони праці» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення Апеляційного суду міста Києва від 23 березня 2017 року за період з 24 березня 2017 року по 23 липня 2018 року в розмірі 119 087,10 грн.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 09 лютого 2021 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто заявнику.

Не погоджуючись з указаною ухвалою, 07 квітня 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до Печерського районного суду м. Києва, оскільки вважає ухвалу суду незаконною, необґрунтованою та такою, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що суд першої інстанції помилково розцінює подану ним заяву про винесення ухвали про оплату вимушеного прогулу за час затримки виконання рішення суду про поновлення, як позовну заяву.

Вказує, що розглядати питання про відкриття окремого позовного провадження у новій справі у суду немає жодних підстав, оскільки ніякого спору між ним та відповідачем не існує. Спір про поновлення на роботі у межах справи №757/5845/16-ц був вирішений судом на його користь, а відповідачі були зобов`язані за законом виконати остаточне судове рішення, чого своєчасно не зробили.

Посилається на те, що у порушення вимог процесуального закону суд дійшов помилкового висновку що ОСОБА_1 звернувся з позовною заявою, оскільки ОСОБА_1 , заявляючи вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, подав до суду заяву в порядку ст. 236 КЗпП України, а не позовну заяву в порядку цивільного судочинства.

Відповідач не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направив.

27 червня 2022 року на електронну адресу апеляційного суду від представника ДУ «ННДІПБОП» - Гори Р.М. надійшла заява про закриття провадження у справі у зв`язку зі смертю апелянта ОСОБА_1 .

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до частини другої статті 369 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Повертаючи позовну заяву суд першої інстанції виходив з того, що позивач вимоги ухвали Печерського районного суду м. Києва від 27 лютого 2019 року не виконав, недоліки поданої ним заяви не усунув.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що 22 лютого 2019 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла заява ОСОБА_1 про винесення ухвали про оплату вимушеного прогулу за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 27 лютого 2019 року позовну заяву залишена без руху з підстав невідповідності вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України.

Зокрема зазначено, що заявнику слід надати суду підтвердження про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав; зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Зауважено, що звертаючись до суду із заявою, ОСОБА_3 не визначив статусу третьої особи, а саме ОСОБА_2 , що не узгоджується з імперативним приписами ст. 53 ЦПК України.

Відтак, заявнику необхідно було подати позовну заяву та її копії, оформлену відповідно до вимог статті 174 та частини 3 статті 175 ЦПК України.

23 березня 2019 року ОСОБА_1 направив до суду першої інстанції заяву, в якій просив розглядати його заяву про винесення ухвали про оплату вимушеного прогулу за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі не як позовну заяву, а як заяву в порядку статті 236 КЗпП України та ухвалити рішення в порядку цієї статті.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 09 лютого 2021 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто заявнику.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , звернувся до суду із заявою про винесення ухвали про оплату вимушеного прогулу за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі та просив розглядати її саме як заяву в порядку статті 236 КЗпП України, а не позовну заяву в порядку цивільного судочинства.

Працівник може звернутися з позовною заявою про поновлення на роботі й оплату за час вимушеного прогулу до місцевого загального суду за місцезнаходженням підприємства (установи, організації) або за зареєстрованим місцем проживання/перебування позивача відповідно до порядку, передбаченого законодавством, в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення (стаття 233 КЗпП України).

Положеннями статті 236 КЗпП України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Частиною 2 ст. 175 ЦПК України передбачено, що позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Згідно частини третьої ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити:

1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти;

3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються;

4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них;

5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини;

6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору;

7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися;

8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;

9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи;

10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Згідно з частинами першою-третьою статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

За таких обставин, повернення позову з підстав недотримання позивачем вимог ст.ст. 175, 177 ЦПК України колегія суддів вважає правильним, оскільки позивачем не виконано вимоги ухвали від 27 лютого 2019 року про залишення позову без руху та не подано до суду позовну заяву, яка відповідає вимогам статті 175 ЦПК України.

Аналізуючи фактичні обставини справи, вимоги процесуального права, колегія суддів уважає, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та не містять достатнього обґрунтування, що могло би стати підставою для скасування оскаржуваної ухвали суду.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстави для скасування ухвали суду першої інстанції з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, відсутні.

Згідно відповіді Центрального відділу державної реєстрації актів цивільного стану управління державної реєстрації від 12 липня 2022 року №397/4.1-48 перевіркою, проведеною у відділах державної реєстрації актів цивільного стану м. Києва, Київському відділі державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) виявлено актовий запис №22152 про смерть ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складений 16 жовтня 2021 року Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Виходячи зі змісту пункту 7 частини першої статті 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи, яка була однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Відповідно до статті 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

Процесуальне правонаступництво, як і заміна неналежної сторони, означає зміну персонального складу учасників спору. Процесуальне правонаступництво можна визначити як заміну сторони чи третьої особи у спірних або встановлених судом правовідносинах внаслідок зміни суб`єктів права або обов`язку в матеріальних правовідносинах.

Смерть фізичної особи як підстава для процесуального правонаступництва має універсальний характер.

Згідно ст. 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема:

1) особисті немайнові права;

2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами;

3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом;

5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, які випливають із зобов`язання, що пов`язане з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Тобто, вимоги, які випливають з даної категорії правовідносин, а саме, про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду, нерозривно пов`язані з померлою особою (позивачем), а тому процесуального правонаступництва не допускають.

Відповідно до частин першої та третьої статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Якщо судом першої інстанції ухвалено законне і обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи сторони у спорі чи припинення юридичної особи сторони у спорі, що не допускає правонаступництва, після ухвалення такого рішення не може бути підставою для застосування вимог частини першої цієї статті.

Таким чином, виходячи з положень частини третьої статті 377 ЦПК України, якою передбачено, що провадження у справі не може бути закрите з підстав смерті фізичної особи сторони у спорі у разі якщо судом першої інстанції ухвалено законне і обґрунтоване рішення, зважаючи на те, що оскаржувана ухвала постановлена з дотриманням норм процесуального права, колегія суддів доходить висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваної ухвали - без змін.

Виходячи з викладеного, клопотання представника ДУ «ННДІПБОП» - Гори Р.М. про закриття провадження у справі задоволенню не підлягає.

Керуючись статями 255, 257, 367, 368, 374, 375, 377, 381, 382, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 09 лютого 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.В. Желепа

О.Ф. Мазурик