Провадження 2/127/2048/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2022 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Борисюк І. Е., розглянувши матеріали позовної заяви заступника керівника Вінницької окружної прокуратури, діючого в інтересах держави в особі Гніванської міської ради, до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів,-

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся заступник керівника Вінницької окружної прокуратури, діючи в інтересах держави в особі Гніванської міської ради, з позовом до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен перевірити належність справи до його юрисдикції та підсудності.

Тому, встановлюючи інстанційну юрисдикцію, суд виходив з наступного.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Частиною першою статті 19 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Тобто в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових відносин.

Водночас, зважаючи на те, що з матеріалів позовної заяви вбачається наявність, зокрема, заяв, поданих щодо земельної ділянки, від імені ОСОБА_1 як фізичної особи і як ФОП, так і рішень міської ради, прийнятих на підставі таких заяв, відповідно на користь як фізичної особи, так і ФОП, судом прийнято до уваги наступне.

Пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України визначено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках.

Критеріями належності справи до господарського судочинства за загальними правилами є одночасно суб`єктний склад учасників спору та характер спірних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Ознаками господарського спору є, зокрема: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (ст. 42 Конституції України). Це право закріплено й у ст. 50 ЦК України, у якій передбачено, що право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Тобто фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - підприємця. При цьому правовий статус ФОП сам по собі не впливає на будь-які правомочності фізичної особи, зумовлені її цивільною право- і дієздатністю, та не обмежує їх.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 ЦК України фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

Фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур не позбавляється статусу фізичної особи, а набуває до свого статусу фізичної особи нової ознаки - суб`єкта господарювання.

Вирішення питання про юрисдикційність спору залежить від того, чи виступає фізична особа - сторона у відповідних правовідносинах - як суб`єкт господарювання, та від визначення цих правовідносин як господарських.

На час вирішення питання про прийняття позову до розгляду, з матеріалів позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 на даний час не зареєстрована як підприємець і зареєстрована раніше не була.

Однак, питання використання відповідачем земельної ділянки з метою здійснення господарської діяльності на даному етапі достеменно встановити не вбачається можливим і може бути встановлено виключно в судовому засіданні.

Водночас, судом звернуто увагу на те, що за змістом норм законодавства, що регулюють земельні правовідносини, отримання у користування (оренду) земельної ділянки комунальної власності та вчинення дій, спрямованих на виготовлення документації із землеустрою, не залежать від наявності у фізичної особи статусу підприємця. Його наявність також не свідчить про те, що з моменту державної реєстрації фізичної особи-підприємця вона виступає саме в такій якості у всіх правовідносинах, зокрема у правовідносинах з користування земельними ділянками без укладення договору оренди. Під господарською діяльністю потрібно розуміти діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямовану на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність) (ч. 1 ст. 3 ГК України). Така позиція узгоджується із висновками Великої Палати Верхового Суду, зокрема у справі № 306/2004/15-ц (постанова від 13.03.2018), у справі № 629/4628/16-ц (постанова від 23.05.2018).

За таких обставин, виходячи із суті права та інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі, суд прийшов до висновку, що даний спір є приватноправовим і підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Водночас, встановлюючи територіальну юрисдикцію, суд прийшов до наступного висновку.

За загальним правилом внутрішньої територіальної підсудності позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом (ч. 1 ст. 27 ЦПК України).

Однак, згідно із ч. 1 ст. 30 ЦПК України, позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Словосполучення «з приводу нерухомого майна» у ч. 1 ст. 30 ЦПК України необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення. Тому до спорів, предметом яких є стягнення безпідставно збережених коштів внаслідок користування нерухомим майном, поширюються норми ч. 1 ст. 30 ЦПК України. На що неодноразово звертав увагу й Верховний Суд.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що предметом спору в цій справі є стягнення з власника об`єктів нерухомого майна безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне (позадоговірне) користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою, на якій ці об`єкти розміщені. Отже, спір безпосередньо стосується нерухомого майна, яке, як вбачається з позовної заяви, розташоване в АДРЕСА_1 .

Виключною є підсудність, що допускає розгляд певних категорій справ лише судами, точно вказаними в законі. Виключна підсудність є особливим видом територіальної підсудності, правила якої забороняють застосування при пред`явленні позову інших норм, що регулюють інші види територіальної підсудності, передбачені у статтях 26 - 29 ЦПК України.

Судом не встановлено обставин, які б змінювали підсудність даної справи.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що дана справа непідсудна Вінницькому міському суду Вінницької області.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Цивільна юрисдикція це визначена законом сукупність повноважень судів щодо розгляду цивільних справ, віднесених до їх компетенції (ст. 19 ЦПК України). Підсудність визначає коло цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції (ст.ст. 26-30 ЦПК України).

Розгляд справи неповноважним складом суду, порушення правил юрисдикції є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

Згідно із ч. 9 ст. 187 ЦПК України, якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Враховуючи вищезазначене, захищаючи при цьому права та інтереси як позивача, так і відповідача по справі, сприяючи справедливому, неупередженому та своєчасному розгляду справи повноважним складом суду, суд приходить до висновку, що дана справа непідсудна Вінницькому міському суду Вінницької області, а тому повинна бути передана на розгляд до Тиврівського районного суду Вінницької області.

На підставі викладеного та керуючись ч. 1 ст. 31 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Передати цивільну справу за позовом заступника керівника Вінницької окружної прокуратури, діючого в інтересах держави в особі Гніванської міської ради, до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів за підсудністю до Тиврівського районного суду Вінницької області (23300, смт. Тиврів, вул. Шевченка, 3).

Спори між судами про підсудність не допускаються.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення до Вінницького апеляційного суду.

Суддя: