Ухвала

Іменем України

18 серпня 2022 року

м. Київ

справа № 759/9655/13-ц

провадження № 61-7507ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 28 липня 2022 року в справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Людмили Олегівни,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаною скаргою, в якій просив: визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва (далі - Приватний виконавець) Лановенко Л. О. щодо винесення постанови від 04 червня 2021 року про стягнення з боржника основної винагороди у виконавчому провадженні № 65690077; визнати незаконною та скасувати постанову Приватного виконавця Лановенко Л. О. від 04 червня 2021 року про стягнення з боржника основної винагороди у виконавчому провадженні № 65690077; визнати неправомірними дії Приватного виконавця Лановенко Л. О. щодо винесення постанови від 04 червня 2021 року про відкриття виконавчого провадження № 65690077; визнати незаконною та скасувати постанову Приватного виконавця Лановенко Л. О. від 04 червня 2021 року про відкриття виконавчого провадження № 65690077; визнати неправомірними дії Приватного виконавця Лановенко Л. О. щодо винесення постанови від 04 червня 2021 року про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні № 65690077; визнати незаконною та скасувати постанову Приватного виконавця Лановенко Л. О. від 04 червня 2021 року про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні № 65690077; визнати неправомірними дії Приватного виконавця Лановенко Л. О. щодо винесення постанови від 04 червня 2021 року про арешт майна боржника у виконавчому провадженні № 65690077; визнати незаконною та скасувати постанову Приватного виконавця Лановенко Л. О. від 04 червня 2021 року про арешт майна боржника у виконавчому провадженні № 65690077.

Скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 03 лютого 2014 року № 2/759/4536/13 з нього та ОСОБА_2 стягнено солідарно на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 105 270,94 швейцарських франків, що за курсом Національного банку України становило 873 254,03 грн, і судові витрати в сумі 3 441 грн, а разом - 876 695,03 грн. На виконання вказаного рішення 11 квітня 2014 року Святошинським районним судом міста Києва було видано виконавчий лист. 04 червня 2021 року Приватним виконавцем Лановенко Л. О. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 65690077 на підставі виконавчого листа № 2/759/4536/13, виданого 11 квітня 2014 року, де в пункті 3 зазначено розмір виконавчого збору/основної винагороди в розмірі 319 630,86 грн. 04 червня 2021 року Приватним виконавцем Лановенко Л. О. було винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди в розмірі 319 630,86 грн з розрахунку основної суми боргу в розмірі 319 6308,61 грн, чим безпідставно змінено розмір заборгованості, стягнутий на підставі рішення суду. 04 червня 2021 року Приватним виконавцем Лановенко Л. О. також було винесено постанови про арешт коштів боржника та арешт майна боржника у виконавчому провадженні № 65690077. Отже, дії Приватного виконавця Лановенко Л. О. щодо зазначення розміру заборгованості є неправомірними у зв`язку з чим підлягають скасуванню винесені нею постанови у виконавчому провадженні № 65690077.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 10 грудня 2021 року скаргу ОСОБА_1 задоволено. Визнано неправомірними дії Приватного виконавця Лановенко Л. О. щодо винесення постанови від 04 червня 2021 року про стягнення з боржника основної винагороди у виконавчому провадженні № 65690077. Визнано незаконною та скасовано постанову Приватного виконавця Лановенко Л. О. від 04 червня 2021 року про стягнення з боржника основної винагороди у виконавчому провадженні № 65690077. Визнано неправомірними дії Приватного виконавця Лановенко Л. О. щодо винесення постанови від 04 червня 2021 року про відкриття виконавчого провадження № 65690077. Визнано незаконною та скасовано постанову Приватного виконавця Лановенко Л. О. від 04 червня 2021 року про відкриття виконавчого провадження № 65690077. Визнано неправомірними дії Приватного виконавця Лановенко Л. О. від 04 червня 2021 року щодо винесення постанови про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні № 65690077. Визнано незаконною та скасовано постанову Приватного виконавця Лановенко Л. О. про арешт коштів боржника від 04 червня 2021 року у виконавчому провадженні № 65690077. Визнано неправомірними дії Приватного виконавця Лановенко Л. О. від 04 червня 2021 року щодо винесення постанови про арешт майна боржника у виконавчому провадженні № 65690077. Визнано незаконною та скасовано постанову Приватного виконавця Лановенко Л. О. від 04 червня 2021 року про арешт майна боржника у виконавчому провадженні № 65690077.

Судове рішення місцевого суду мотивоване тим, що Приватним виконавцем безпідставно змінено розмір заборгованості, стягнутої рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 03 лютого 2014 року та зазначеної у виконавчому листі, що суперечить Закону України «Про виконавче провадження». Тому вимоги заявника в частині визнання неправомірними дій і скасування рішень Приватного виконавця Лановенко Л. О. щодо відкриття виконавчого провадження та стягнення з боржника основної винагороди є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Інші вимоги є похідними від зазначених, тому їх також необхідно задовольнити.

Постановою Київського апеляційного суду від 28 липня 2022 року апеляційні скарги Акціонерного товариства «Універсал Банк» і Приватного виконавця Лановенко Л. О. задоволено частково. Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 10 грудня 2021 року скасовано і ухвалено нове судове рішення. Закрито провадження у справі в частині вимог ОСОБА_1 про визнання незаконними дій Приватного виконавця Лановенко Л. О. щодо розрахунку основної винагороди у виконавчому провадженні № 65690077, відкритому 04 червня 2021 року, та скасування постанови про стягнення основної винагороди. Відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії Приватного виконавця Лановенко Л. О. та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження № 65690077, постанови про накладення арешту на кошти боржника та постанови про накладення арешту на майно боржника у виконавчому провадженні № 65690077, відкритому 04 червня 2021 року.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що наразі існують сталі правові висновки Верховного Суду про неможливість розгляду вимог щодо оскарження постанови державного чи приватного виконавця про стягнення виконавчого збору в порядку цивільного судочинства, оскільки їх розгляд віднесено до юрисдикції адміністративних судів. За таких обставин ухвала суду першої інстанції в частині визнання дій неправомірними та скасування постанови приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі в цій частині. Визнаючи дії неправомірними та скасовуючи постанови Приватного виконавця Лановенко Л. О. щодо відкриття виконавчого провадження, арешту коштів боржника та арешту майна боржника, суд першої інстанції не зазначив, у чому полягає незаконність дій Приватного виконавця. В постановах від 04 червня 2021 року про арешт коштів боржника та про арешт майна боржника Приватним виконавцем вказано про арешт в межах суми заборгованості в розмірі 3 518 916,48 грн. Зазначена сума є еквівалентом стягнутої рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 03 лютого 2014 року № 2/759/4536/13 заборгованості в розмірі 105 270,94 швейцарських франків, з урахуванням винагороди Приватного виконавця, визначена в національній валюті - гривні на час відкриття виконавчого провадження. Зазначене не свідчить про зміну Приватним виконавцем суми заборгованості, вказаної у виконавчому документі.

08 серпня 2022 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 28 липня 2022 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційний судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить, просить скасувати оскаржуване судове рішення.

Касаційна скарга ОСОБА_1 подана на підставі абзацу 2 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) і мотивована обставинами, зазначеними в його скарзі на дії та рішення Приватного виконавця. Приватний виконавець Лановенко Л. О. не мала повноважень на зміну суми заборгованості, визначеної виконавчим листом № 2/759/4536/13, тому винесені нею постанови не відповідають статтям 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» і є незаконними. Сумою заборгованості у гривневому еквіваленті, яка відповідає виконавчому листу, є 876 695,03 грн. Тому також неправильно було розраховано суму винагороди Приватного виконавця. Крім цього, апеляційний суд дійшов помилкового висновку про закриття провадження у справі в частині вимог про визнання незаконними дій Приватного виконавця Лановенко Л. О. щодо розрахунку основної винагороди у виконавчому провадженні № 65690077 та скасування постанови про стягнення основної винагороди, оскільки він не оскаржував стягнення виконавчого збору, а зазначив, що Приватний виконавець перевищив свої повноваження та змінив суму заборгованості.

Касаційне провадження не підлягає відкриттю з таких підстав.

Судами встановлено, що рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 03 лютого 2014 року у справі № 2/759/4536/13 стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 105 270,94 швейцарських франків, що за курсом Національного банку України становило 873 254,03 грн, та судові витрати в сумі 3 441 грн, а всього - 876 695,03 грн.

11 квітня 2014 року на виконання вказаного рішення Святошинським районним судом міста Києва було видано виконавчий лист.

04 червня 2021 року Приватним виконавцем Лановенко Л. О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 65690077 на підставі виконавчого листа № 2/759/4536/13, виданого Святошинським районним судом міста Києва 11 квітня 2014 року. Із вказаної постанови вбачається, що розмір основної винагороди Приватного виконавця становить 319 630,86 грн.

04 червня 2021 року Приватним виконавцем Лановенко Л. О. винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди в розмірі 319 630,86 грн з розрахунку основної суми боргу в розмірі 3 196 308,61 грн.

04 червня 2021 року Приватним виконавцем Лановенко Л. О. також винесено постанови про арешт коштів боржника та арешт майна боржника у виконавчому провадженні № 65690077, де зазначено, що арешт накладається в межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, що становить 3 518 916, 48 грн.

Згідно з пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку (стаття 1291 Конституції України).

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 192 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня.

Зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті (стаття 524 ЦК України).

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц, від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц та в постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду від 12 березня 2018 року у справі № 914/3151/13, від 09 жовтня 2018 року у справі № 910/25711/13, від 12 листопада 2020 року у справі № 127/17686/13-ц, від 01 липня 2020 року у справі № 308/1811/18 викладено висновок про те, що у разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована сума боргу в іноземній валюті, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні станом на день його ухвалення. Перерахування суми боргу у національній валюті України за офіційним курсом Національного банку України, станом на день ухвалення судового рішення, не вважається належним виконанням.

Як встановлено апеляційним судом, рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 03 лютого 2014 року у справі № 2/759/4536/13 стягнута заборгованість за кредитним договором в іноземній валюті із зазначенням її еквіваленту в гривні за офіційним курсом Національного банку України станом на час ухвалення рішення.

Виносячи оскаржувані постанови, Приватний виконавець Лановенко Л. О. виходила з еквіваленту стягнутої заборгованості в іноземній валюті станом на день винесення відповідних рішень, що не є зміною розміру визначеної рішенням суду заборгованості, як помилково вважає заявник.

З огляду на викладене, доводи заявника про необхідність зазначення суми заборгованості в розмірі 876 695,03 грн не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом (частина друга статті 74 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з частиною першою статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Отже, Закон України «Про виконавче провадження» встановив спеціальний порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби щодо виконання постанов про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження. Згідно з цим порядком відповідні спори належать до юрисдикції адміністративних судів, і їх слід розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Такі правові висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 921/16/14-г/15 (провадження № 12-93гс18), від 13 березня 2019 року у справі № 545/2246/15-ц (провадження № 14-639цс18), від 27 березня 2019 року у справі № 766/10137/17 (провадження № 14-658цс18), від 03 квітня 2019 року у справах № 370/1034/15-ц (провадження № 14-103цс19) і № 370/1288/15 (провадження № 14-612цс18), від 12 червня 2019 року у справі № 370/1547/17 (провадження № 14-223цс19), від 21 серпня 2019 року у справі № 381/2126/18 (провадження № 14-324цс19).

Таким чином, апеляційний суд в цій справі дійшов обґрунтованого висновку про закриття провадження у справі в частині вимог ОСОБА_1 про визнання незаконними дій Приватного виконавця Лановенко Л. О. щодо розрахунку основної винагороди у виконавчому провадженні № 65690077 та скасування постанови про стягнення основної винагороди.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Із змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування апеляційним судом норм матеріального та процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судових рішень.

Тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (пункт 45 рішення Європейського суду з прав людини від 23 жовтня 1996 року у справі «Леваж Престейшинз Сервісиз проти Франції», пункти 37, 38 рішення Європейського суду з прав людини від 19 грудня 1997 року у справі «Бруалла Гомесде ла Торре проти Іспанії»).

Згідно з частиною п`ятою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження у випадку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, вирішує колегія суддів у складі трьох суддів.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 28 липня 2022 року в справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Людмили Олегівни.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко