Справа № 710/681/22
Провадження № 2/710/270/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.08.2022 м. Шпола

Шполянський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді Побережної Н.П.,

за участі секретаря судового засідання - Гадіон К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в особі їхнього законного представника ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_6 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача служба у справах дітей виконавчого комітету Шполянської міської ради ОТГ Черкаської області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом, про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина.

Короткий зміст позовних вимог. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

16.06.2022 до Шполянського районного суду Черкаської області надійшов даний позов, в якому позивач просить визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 такими, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Свій позов позивач мотивує тим, що він та третя особа у справі ОСОБА_6 є співвласниками житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 . Відповідачі по справі не є членами родини позивача та родини ОСОБА_6 . Так, на початку 2019 року позивач за погодженням із ОСОБА_6 надав дозвіл своїй знайомій ОСОБА_2 на проживання та реєстрацію у будинку спільно з її малолітніми дітьми: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , оскільки на той час вони потребували житла в м. Шпола. Під час проживання у будинку ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_2 народився син ОСОБА_5 , місце проживання якого було зареєстровано за місцем реєстрації його матері та без згоди співвласників будинку. На початку червня 2021 року без відома позивача ОСОБА_2 разом зі своїми дітьми залишили місце свого проживання у будинку та вибула у невідомому напрямку, та з того часу ані вона ані діти не поверталася до будинку. В свою чергу факт реєстрації місця проживання відповідачів у будинку створює позивачу перешкоди у реалізації його майнових прав щодо будинку, зокрема в оформленні субсидії на оплату житлово-комунальних послуг у будинку та у розпорядженні будинком, тому він вимушений звернутися до суду за захистом свого права власності.

Заяв, клопотань, від учасників справи до суду не надходило.

У судове засідання позивач не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, надав до суду заяву, в якій просив справу розглянути без його участі та вказав, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином.

Треті особи у судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином.

Інші процесуальні дії у справі

Ухвалою судді Шполянського районного суду Черкаської області від 20.06.2022 позовну заяву було залишено без руху та надано час для усунення недоліків. Позивач усунув недоліки у визначений суддею термін та ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 29.06.2022 було відкрито провадження по справі.

Ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 20.07.2022 було зобов`язано третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача службу у справах дітей виконавчого комітету Шполянської міської ради ОТГ Черкаської області надати письмовий висновок щодо розв`язання спору у справі відповідно до вимог ст. 19 СК України до 10.08.2022.

Ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 08.08.2022 було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті.

2. Мотивувальна частина:

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов не підлягає до задоволення на підставі наступного.

У суді встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 в розмірі Ѕ його частини, що підтверджується договором дарування житлового будинку № 1217, виданого 22.08.2007, посвідченого державним нотаріусом Шполянської державної нотаріальної контори Курінним В.В.; договором купівлі-продажу житлового будинку № 2528, виданого 30.10.2007, посвідченого приватним нотаріусом Курінним А.В., витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 15843027, виданого 07.09.2007 Шполянським виробничим підрозділом Черкаського обласного об`єднаного бюро технічної інвентаризації, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 16476787, виданого 31.10.2007 Шполянським виробничим підрозділом Черкаського обласного об`єднаного бюро технічної інвентаризації, свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим Шполянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (а.с. 13-16).

Згідно з будинковою книгою для прописки громадян, які мешкають в будинку АДРЕСА_2 ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зареєстровані у вищевказаному будинку квартирі (а.с. 17-20).

Відповідно до підтвердження голови вуличного комітету вулиці Фоміна Запорожець Л.Є. від 14.06.2022 ОСОБА_2 разом зі своїми дітьми не проживають та не ведуть домашнього господарства за місцем реєстрації в будинку АДРЕСА_1 з 06.06.2021 і по даний час (а.с. 21).

Згідно з витягом про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 965 від 16.06.2022 за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с. 22).

Відповідно до висновку Виконавчого комітету Шполянськогої міської ради ОТГ, затвердженого рішенням №290 від 29.07.2022, щодо недоцільності визнання дітей: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, місце проживання дітей зареєстровано разом з матір`ю за адресою АДРЕСА_1 . Декларування місця проживання дитини віком до 14 років здійснюється одним із її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників дитини. Наразі органу опіки та піклування не відомо щодо наявності в дітей батька, або інших законних представників, не відомо місцезнаходження родини для уточнення інформації щодо надання згоди, не відомо чи є інше житло у ОСОБА_2 , в якому вона може зареєструвати своїх неповнолітніх дітей. Враховуючи вищевикладене, а також рекомендації комісії з питань захисту прав дітей Шполянської міської ради, виходячи виключно з інтересів дітей орган опіки та піклування дійшов висновку, що вимоги про визнання втрати права користуванням житлом дітьми: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зняття їх з реєстрації є такими, що порушують реалізацію житлових прав дітей, суперечать їх інтересам та є недоцільними.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

У спірних правовідносинах права позивача, як власника квартири, захищені статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, згідно з якою кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтями 8, 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до ст. 41, 55 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно з частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Отже, приватна власність громадян охороняється законом і її захист здійснюється судом, а тому власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права.

В розумінні житлового права входячи з положень ч. 2 ст. 64 ЖК УРСР членами сім`ї є дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідачі не є членами сім`ї позивача.

Відповідно до ч. 1ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Згідно зі ст.72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ст.6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Стаття 7 цього ж Закону передбачає, що однією з підстав для зняття з реєстрації місця проживання є рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням.

При розгляді даної справи судом встановлено, що спірне приміщення за адресою: АДРЕСА_2 дійсно є житлом, яке є власністю позивача.

Вказаний спір безпосередньо стосується права малолітніх осіб ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користування житлом, а, отже, відповідно до статті 19 СК України участь органу опіки та піклування у розгляді такої справи є обов`язковою.

Згідно з частинами четвертою, п`ятою, шостою статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно до висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 09.12.2020 у справі № 673/1407/18 в межах розгляду аналогічної категорії справ, Верховний Суд зазначив, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Так, в матеріалах справи наявний висновок Виконавчого комітету Шполянськогої міської ради ОТГ, затверджений рішенням №290 від 29.07.2022, щодо недоцільності визнання дітей: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, місце проживання дітей зареєстровано разом з матір`ю за адресою АДРЕСА_1 . Відповідно до вказаного висновку декларування місця проживання дитини віком до 14 років здійснюється одним із її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників дитини. Наразі органу опіки та піклування не відомо щодо наявності в дітей батька, або інших законних представників, не відомо місцезнаходження родини для уточнення інформації щодо надання згоди, не відомо чи є інше житло у ОСОБА_2 , в якому вона може зареєструвати своїх неповнолітніх дітей. Враховуючи вищевикладене, а також рекомендації комісії з питань захисту прав дітей Шполянської міської ради, виходячи виключно з інтересів дітей орган опіки та піклування дійшов висновку, що вимоги про визнання втрати права користуванням житлом дітьми: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зняття їх з реєстрації є такими, що порушують реалізацію житлових прав дітей, суперечать їх інтересам та є недоцільними.

Згідно з ч. 1-3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Підстава, на якій місце проживання малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєструвалося в спірній квартирі, у судовому порядку не оспорювалася, тому вважається, що вони набули права користування цим житлом на законних підставах.

Оскільки малолітня дитина не може самостійно обирати місце свого проживання, тому факт її не проживання у спірній квартирі не є безумовною підставою для позбавлення дитини права користування цим житлом.

Такого висновку в своїй постанові дійшов Верховний Суд у справі №673/1407/18.

Відповідно до статті 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Жодна дитина не може бути об`єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання (стаття 16 Конвенції).

Отже, малолітні діти не можуть самостійно визначати своє місце проживання, а тому сам по собі факт їх непроживання у спірній квартирі, не може бути безумовною підставою для визнання їх такими, що втратили право користування зазначеним житлом.

Статтею 160 СК України визначено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Позивач не надав суду доказів того, чи мають батьки малолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , будь-яке житло на праві приватної власності, у якому могли б проживати його діти.

Засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог. Саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції.

Отже, позивач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову, доводиться їх достатність та переконливість.

Застосовуючи принцип диспозитивності, закріплений у статті 11 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Задоволення позовних вимог у цій справі призведе до порушення прав малолітніх дітей на житло.

За таких обставин суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити за його необґрунтованістю.

Заходи забезпечення позову судом не застосовувались.

Підстав для звернення рішення суду до негайного виконання немає.

Оскільки суд відмовляє в задоволенні позову судові витрати позивача у справі залишаються на його рахунку.

На підставі ст.ст. 41, 45 Конституції України, ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. 391 ЦК України, ст. 64, 71, 72 ЖК України, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 211, 263-265, ч.1 ст. 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Рішення може бути оскаржене сторонами в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.П. Побережна