ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1128/22Головуючий по 1 інстанції
Справа №702/338/22 Категорія: на ухвалу Жежер Ю. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2022 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Вініченка Б.Б., Новікова О.М., Сіренка Ю.В.

за участю секретаря Любченко Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргуОСОБА_1 на ухвалу Монастирищенського районного суду Черкаської області від 11 липня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним рішення фізичних осіб, оформлене протоколом зборів спільників багатоквартирного будинку, -

в с т а н о в и в:

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним рішення фізичних осіб, оформлене протоколом зборів співвласників багатоквартирного будинку.

Ухвалою Монастирищенського районного суду Черкаської області від 11 липня 2022 року відмовлено у відкритті провадження у справі.

Ухвала суду мотивована тим, що спірні правовідносини виникли між позивачем ОСОБА_1 як власником нежитлових приміщень, що в будинку по АДРЕСА_1 , що увійшли до новоствореного та зареєстрованого ОСББ «Наш Дім 130», яка має право брати участь у його діяльності та є фактичним учасником зазначеного ОСББ, а тому суд вважає, що спір стосується захисту її прав, як співвласника майна багатоквартирного будинку, порушених, на її думку, протиправним проведенням загальних зборів та вирішенням на них питань, які пов`язані з діяльністю та управлінням ОСББ «Наш Дім 130». Дані правовідносини є найбільш наближеним до спорів, пов`язаних з діяльністю, управлінням або припиненням діяльності юридичної особи, а отже таким, що підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважаючи ухвалу суду незаконною, просила її скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що спір між юридичною особою ОСББ «Наш Дім 130» та учасником ОСОБА_1 відсутній, на що вказує лист голови ОСББ «Наш Дім 130» Належитої А.С. від 27.01.2021 про те, що в 2019 році та в 2020 році збори співвласників багатоквартирного будинку, в якому створено ОСББ «Наш Дім 130» не проводилися.

Протокол зборів від 25.09.2020 року, що є предметом спору не складався ОСББ «Наш Дім 130», а був складений відповідачами, які зібрали під ним підписи співвласників.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 вказує, що протягом 2019-2021 років зборів співвласників багатоквартирного будинку проведено не було. Ініціатором складання та підписання протоколу зборів співвласників багатоквартирного будинку від 25.09.2020 року КП «Теплокомуненерго». Відповідач зібрала підписи співвласників будинку та віддала протокол зборів співвласників у багатоквартирному будинку по АДРЕСА_2 від 25.09.2020 року представнику КП «Теплокомуненерго». Вказує, що про ініціативну групу проведення зборів багатоквартирного будинку їй невідомо. Крім того, наслідки підписання протоколу зборів співвласників багатоквартирного будинку від 25.09.2020 року представник КП «Теплокомуненерго» їй не роз`яснила.

Судова колегія, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Згідно до вимог частин 1 та 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Оскаржуване судове рішення не відповідає зазначеним вимогам закону.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, предметом оскарження є рішення співвласників багатоквартирного будинку по АДРЕСА_2 , що складене ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (відповідачами) як головою та секретарем зборів.

Позивач ОСОБА_1 є власником нежитлових приміщень - магазину роздрібної торгівлі « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованого за адресою: АДРЕСА_3 та магазину роздрібної торгівлі, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 . Дані нежитлові приміщення магазинів знаходяться в структурі багатоквартирного будинку по АДРЕСА_2 . У даному будинку створено ОСББ «Наш Дім 130».

Позивач вважає, що протокол зборів співвласників багатоквартирного будинку від 25.09.2020 незаконним, проведеним з численними порушеннями норм законодавства України.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Право на доступ до суду є невід`ємною складовою права на справедливий суд, передбачений частиною першою статті 6 Конвенції. Уперше поняття «право на доступ до суду» пролунало в рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (1975 року). Основним у ньому було питання про те, чи обмежується зазначений пункт цього акта гарантіями для позивача в судовому процесі, який уже ведеться, чи він гарантує також це право, тобто право ініціювати судовий розгляд і обов`язок суду розпочати і провести його. У своєму рішенні ЄСПЛ указав: «якби пункт 1 статті 6 Конвенції розумівся як такий, що стосується виключно провадження у справі, що вже розпочата в суді, Договірна держава могла б, не порушуючи цього припису, позбутися судової системи чи обмежити судову юрисдикцію щодо певних видів провадження й доручити цю справу іншим органам, які залежать від уряду. Такі невіддільні від небезпеки свавілля влади припущення мали б серйозні наслідки, що прямо суперечать згаданим вище принципам (праву на розгляд справи незалежним і безстороннім судом, установленим законом). Було б неприйнятним, з позиції ЄСПЛ, якби пункт 1 статті 6 Конвенції детально визначав процесуальні гарантії сторонам у судовому провадженні, не забезпечуючи того, без чого користування такими гарантіями було б неможливим, тобто доступ до суду. Характеристики справедливості, публічності й оперативності судового провадження були б марними за його відсутності».

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів і свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів. Визначити, яким саме судом та за якими правилами має бути розглянутий спір, і має судова юрисдикція.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

У частині першій статті 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Позивач у позовній заяві вказала, що є власником нежитлових приміщень магазинів, які знаходяться в структурі багатоквартирного будинку по АДРЕСА_2 . У цьому будинку 12.01.2007 року створено ОСББ «Наш Дім 130». 25 вересня 2020 року були проведені збори співвласників багатоквартирного будинку, які затверджені протоколом, у якому обрано порядок моделі договірних відносин для укладення із комунальним підприємством «Теплокомуненерго» міста Монастирище, як виконавцем послуги з постачання теплової енергії. Головою зборів обрано відповідача ОСОБА_2 та секретарем зборів відповідача ОСОБА_3 .

У зв`язку з наявністю вказаного рішення зборів співвласників багатоквартирного будинку, затвердженого протоколом зборів, КП «Теплокомуненерго» м. Монастирище Черкаської області надіслало проекти індивідуальних договорів на теплову енергію.

З відповіді голови ОСББ «Наш Дім 130» Належатої А.С. вбачається, що у 2019-2020 роках збори співвласників багатоквартирного будинку, в якому створено ОСББ «Наш Дім 130» не проводились.

У зв`язку із викладеним позивач вважає, що збори проведені з порушеннями норм чинного законодавства, а тому звернулася до суду із позовом про визнання недійсним рішення фізичних осіб, оформлене протоколом зборів спільників багатоквартирного будинку.

Відповідно до частини другої статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

За приписами пункту 3 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Згідно зі статтею 385 ЦК України власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (будинках) для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків). Таке об`єднання є юридичною особою, що створюється та діє відповідно до закону та статуту. Об`єднання власників квартир, житлових будинків є юридичною особою, яка створюється та діє відповідно до статуту та закону.

Правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників жилих та нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку визначено Законом України від 29 листопада 2001 року № 2866-III «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» (далі - Закон № 2866-III).

Статтею 1 цього Закону встановлено, що ОСББ - це юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна.

Відповідно до статті 4 Закону № 2866-III об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання й використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами.

Основна діяльність ОСББ полягає в здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання.

Отже, вищезазначений Закон визначає ОСББ як юридичну особу, створену власниками для сприяння використання їх власного майна, управління, утримання і використання неподільного та загального майна.

У справі № 462/2646/17 (провадження № 11-1272апп18) від 06 лютого 2019 року про визнання протиправної та скасування реєстраційної дії з державної реєстрації ОСББ позивачем є власник квартири у багатоквартирному житловому будинку, у якому створене ОСББ, державна реєстрація якого оспорювалася. У цій справі Велика Палата Верховного Суду зазначила, що правовідносини між власником нерухомого майна у житловому будинку та ОСББ, яке створене у тому ж будинку, найбільш подібні до спорів, пов`язаних із діяльністю або припиненням діяльності юридичної особи (пункт 3 частини першої статті 20 ГПК України).

Разом із тим відповідно до пункту 3 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності, зокрема справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Тобто спір між співвласником нерухомого майна - членом ОСББ та самим ОСББ, створення якого оскаржується, є подібним до корпоративного спору.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції безпідставно керувався висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 06.02.2019 у справі №462/2646/17 (провадження № 11-1272апп18), оскільки правовідносини у цих справах не є подібними.

У справі, яка переглядається, позивач хоча і є власником нежитлового приміщення ОСББ «Наш Дім 130», однак оспорює не створення цієї юридичної особи чи провадження її діяльності, а оспорює рішення фізичних осіб, оформлене протоколом, який підписаний відповідачами. В той час, як головою ОСББ «Наш Дім 130» проведення будь-яких зборів у вказаний період заперечується. Як заперечується і позивачем факт наявності спору саме з ОСББ «Наш Дім 130», як юридичною особою.

Тобто даний спір виник між фізичними особами та має характер цивільно-правових відносин.

Тому, з огляду на предмет позову та характер спірних правовідносин колегія суддів вважає, що спір підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до пунктів 3 та 4 частини першої статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржене судове рішення ухвалено без додержання норм процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати, справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

З урахуванням викладеного, оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню за ч. 1 п. 3, 4 ст. 379 ЦПК України із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Монастирищенського районного суду Черкаської області від 11 липня 2022 року - скасувати.

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним рішення фізичних осіб, оформлене протоколом зборів спільників багатоквартирного будинку направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови складено 25 серпня 2022 року.

Судді: