УХВАЛА

15 березня 2022 року м. Кропивницький

справа № 2о-410/11

провадження № 22-ц/4809/377/22

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Чельник О. І., суддів: Єгорової С.М., Черненка В. В., розглянувши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 27 жовтня 2011 року у цивільній справі за заявою головного лікаря Кіровоградської обласної психіатричної лікарні про примусову госпіталізацію ОСОБА_1 , 1964 року народження,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Кропивницького апеляційного судуз апеляційною скаргою на рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 27 жовтня 2011 року.

Ухвалою Кропивницького апеляційного судувід 17 січня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 27 жовтня 2011 року булозалишено без руху. Запропоновано заявнику у десятиденний строк з дня отримання копії ухвали надати належним чином оформлену апеляційну скаргу, яка відповідає вимогам ст.356 ЦПК України, а також надати до заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням поважних причин пропуску строку.

Копія ухвали була направлена у встановленому законом порядку на адресу ОСОБА_1 , зазначену в апеляційній скарзі. Однак, поштовий конверт з копією ухвали повернувся до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

11 березня 2022 року копія ухвали була направлена повторно.

На виконання вимог ухвали 14 березня 2022 року ОСОБА_1 подав до Кропивницького апеляційного суду нову редакцію апеляційної скарги.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що у встановлений апеляційним судом строк вимоги ухвали про залишення апеляційної скарги без руху ОСОБА_1 не виконано, оскільки не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням поважних причин пропуску строку, та не надано нову редакцію апеляційної скарги яка б відповідала вимогам ст.356 ЦПК України.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено право на справедливий судовий розгляд.

Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.

Із практики Європейського Суду з прав людини випливає, що судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі. Вимагається, щоб кожній із сторін була надана розумна можливість представляти свою справу у такий спосіб, що не ставить її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.

Необґрунтоване поновлення процесуальних строків на оскарження «остаточного судового рішення» є порушенням принципу res judicata (правової визначеності), про що неодноразово наголошувалося у прецедентній практиці Європейського суду з прав людини.

У рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак, такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними і пов`язані з дійсними істотними труднощами для вчинення процесуальних дій.

За приписами ч. 1 ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Згідно з ст.ст. 12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін та диспозитивності.

Відповідно до ст. 292 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Згідно з ч. 3 ст. 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Відповідно до ч. 4 ст. 357 ЦПК України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому ст. 358 ЦПК України.

Апеляційним судом встановлено, що з моменту, коли особа дізналася про рішення суду, тобто з 25 жовтня 2015 року, ОСОБА_1 мав реальну можливість визначитись зі своїми правами та в межах визначеного законом строку подати апеляційну скаргу.

Апеляційна скарга подана до суду 04 січня 2022 року, тобто більш ніж через 6 років після моменту коли ОСОБА_1 дізнався про оскаржуване рішення, тоді як строк на подачу апеляційної скарги на рішення відповідно до ст. 354 ЦПК України складає 30 днів.

Згідно правового висновку викладеного у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі №361/161/13-ц встановлений ч.2 ст.358 ЦПК України річний строк апеляційного оскарження, при відсутності винятків, є присічним і поновленню не підлягає. Виходячи із зазначених критеріїв, ЄСПЛ визнає легітимними встановленні державами обмеження щодо строків оскарження судових рішень (рішення у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року). При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Дія 97» проти України від 21 жовтня 2010 року).

Пунктом 4 частини 1 статті 358 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Враховуючи викладене вище апеляційний суд вважає за необхідне відмовити у відкритті апеляційного провадження.

Керуючись ст.ст. 185, 260, 261, 357, 358, 389, 390 ЦПК України

УХВАЛИВ:

У відкритті апеляційного провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 27 жовтня 2011 року відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її підписання і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: О.І.Чельник

Судді: С.М.Єгорова

В.В.Черненко