ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/9461/21
провадження № 2/753/1033/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" липня 2022 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Сирбул О.Ф.

за участі секретаря Лаптєвої Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Києва в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості по аліментам та зменшення розміру аліментів, -

в с т а н о в и в:

У травні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Київського апеляційного суду з позовом до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості по аліментам та зменшення розміру аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 па підставі Феодосійського міського суду Автономної Республіки Крим від 05.03.2012 на утримання дочки ОСОБА_3 з 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно на 1/8 частину всіх видів заробітку, до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішенням Феодосійського міського суду Автономної Республіки Крим від 05.03.2012 стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частки усіх видів прибутку щомісячно, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до повноліття ОСОБА_3 , починаючи з 13.02.2012. 30.03.2012 на виконання зазначеного рішення було видано виконавчий лист. Даний виконавчий лист перебуває на виконанні у Придніпровському відділі державної виконавчої служби міста Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Згідно довідки-розрахунку заборгованості по аліментам, станом на 28.02.2021 борг по аліментам за боржником ОСОБА_1 складає 98 889,46 грн. Позивач вважає, що на даний час є всі підстави для звільнення його від сплати заборгованості по аліментам, з огляду на те, що у період, коли боржником частково сплачувались аліменти органами ДВС було видано довідки про неотримання коштів, згідно яких ОСОБА_2 дійсно не отримувала аліменти. Тобто сам стягувач не звертався жодного разу до державного виконавця за коштами, перерахованими в якості аліментів.Таким чином всі перераховані позивачем кошти в якості сплати аліментів, переховані до Державного бюджету.В даному випадку аліменти не досягають своєї мети, кошти, сплачені боржником скеровуються до бюджету, заборгованість по сплаті аліментів зростає. Вказана ситуація ставить ОСОБА_1 як боржника в скрутне матеріальне становище, оскільки на його утриманні, крім дочки ОСОБА_5 , перебуває ще троє малолітніх дітей: син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочка ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , син ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (інвалід), а також дружина ОСОБА_9 , яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 20.06.2017 по справі № 712/14145/13-ц встановлено відсутність умисного ухилення з боку ОСОБА_1 від сплати аліментів, а тому вся ця ситуація виникла з об`єктивних для нього причин. Крім того, позивач вважає, що з урахуванням тієї обставини, що він вдруге одружився і на його утриманні перебувають крім дочки ОСОБА_5 , ще троє малолітніх дітей та дружина, яка перебуває в декретній відпустці по догляду за дитиною, та враховуючи ту обставину, що з позивача стягуються аліменти в загальному розмірі, визначеному на одну дитину, таким чином на думку позивача має місце суттєва зміна сімейного та матеріального стану позивача, в порівнянні з його матеріальним станом на момент ухвалення рішення про стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку на дитину на дитину, щомісячно, що відповідно до положень ст. 192 СК України є підставою зменшення розміру аліментів. А відтак, позивач вважає за можливе просити суд змінити розмір аліментів, які стягуються із ОСОБА_1 на утримання дочки, ОСОБА_3 з 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно на 1/8 частину всіх видів заробітку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 23.04.2021 визначено Дарницький районний суд м. Києва, який забезпечить розгляд цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості по аліментам та зменшення розміру аліментів.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 01.07.2021 відкрито провадження у даній справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Учасників справи повідомлено про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, одночасно сторонам роз`яснено їх процесуальні права на подачу відповідних заяв по суті справи у встановлені строки.

До початку судового засідання від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, у вимогах якої останній просив суд: - звільнити ОСОБА_1 , від сплати заборгованості за аліментами у сумі 77 323,81 грн.; - змінити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 на підставі Феодосійського міського суду Автономної Республіки Крим від 05.03.2012 року на утримання дочки ОСОБА_3 з 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно на 1/8 частину всіх видів заробітку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 01.12.2019, яка занесена до протоколу судового засідання, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України судом прийнято заяву про зменшення розміру позовних вимог до провадження.

У судове засідання представник позивача не з`явився, проте від нього до суду надійшла заява про розгляд справи у відсутність позивача та його представника, позовні вимоги (з урахуванням зменшення позовних вимог) підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, виходячи з обставин, викладених в позові, проти заочного розгляду справи не заперечував.

У судові засідання відповідач систематично не з`являлась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, поважні причини неявки суду не повідомляла, заяв про розгляд справи за її відсутності або відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відзиву на позовну заяву від відповідача до суду не надходило.

Згідно ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явились в судове засідання без поважних причин.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність учасників справи за правилами спрощеного позовного провадження та ухвалити заочне рішення у відповідності до приписів ст. 280 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на наступні обставини.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом встановлено, що з позивач ОСОБА_1 перебував зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 .

Від даного шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_4 у сторін народилась донька ОСОБА_10 .

На сьогоднішній день шлюб між сторонами було розірвано. Після розірвання шлюбу дитина проживає разом з матір`ю.

Заочним рішенням Феодосійського міського суду Автономної Республіки Крим від 05.03.2012 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі 1/4 частки усіх видів прибутку щомісячно, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до повноліття ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , починаючи з 13 лютого 2012 року.

Позовна вимога про зменшення розміру аліментів мотивована позивачем тим, що оскільки з часу ухвалення рішення суду про стягнення аліментів на утримання дитини, його матеріальний стан змінився, у позивача з`явились додаткові зобов`язання щодо утримання трьох дітей від другого шлюбу, та перебування дружини в декретній відпустці по догляду за дитиною, розмір доходу та інші життєві обставини, вплинули на матеріальне забезпечення позивача.

Зазначені обставини, які впливають на зменшення розміру аліментів, виникли після ухвалення заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва 05.03.2012, і сплачувати на даний час визначений раніше розмір аліментів, позивач не може через важкий майновий стан.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до положень ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним, а тому у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Судом встановлено, що 05 липня 2013 року між позивачем та ОСОБА_11 зареєстровано шлюб. У даному шлюбі у подружжя народилось троє дітей: син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочка ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , син ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (дитина з інвалідністю).

Крім того, у ході судового розгляду встановлено, що на даний час дружина позивача ОСОБА_9 перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною, та є опікуном сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який має статус дитини з інвалідністю.

Згідно посвідчення виданого Департаментом соціальної політики Черкаської міської ради позивач ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи (інвалід війни).

Також судом встановлено, що позивач та його дружина ОСОБА_9 мають статус багатодітної сім`ї.

Згідно довідки про доходи пенсіонера, вбачається що позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку у Головному управлінні ПФУ в Черкаській області і отримує пенсію по інвалідності, загальна сума пенсії за період з 01.11.2020 по 30.04.2021 становить 55424,25 грн., з яких на відраховуються аліментів по рішенню Феодосійського міського суду Автономної Республіки Крим від 05.03.2012 за вказаний період з позивача ураховано 27 712,15 грн.

З пояснень позивач у позовній заяві судом також встановлено, що позивача самостійно повністю утримує дітей та дружину.

Таким чином, судом встановлено, що з моменту постановлення рішення суду про стягнення аліментів з позивача його матеріальний та сімейний стан суттєво змінились, що відповідно до ст. 192 СК України є підставою для для перегляду розміру його аліментних зобов`язань на утримання інших дітей в бік їх зменшення.

Відповідно до ст.ст. 183, 184 СК України, за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України).

Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній у справі № 6-143цс13 від 05 лютого 2014 року, з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»)».

Згідно з ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

При визначенні частки доходу, яка має стягуватись з позивача в якості аліментів на утримання доньки ОСОБА_5 , суд керується принципом рівності обов`язків батьків щодо утримання дітей і такими загальними засадами цивільного законодавства як розумність та справедливість та виходить з рівня доходів позивача та розміру аліментів, які отримує відповідачка.

З огляду на те, що за положеннями сімейного законодавства та Закону України «Про виконавче провадження» розмір аліментів не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, на одного утриманця позивача (трьох дітей та дружини, яка має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років), що ставить позивача у скрутне матеріальне становище.

Враховуючи те, що позивач надав докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтується позовні вимоги, а також обставини, що наводить позивач в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог, в розумінні вищезазначених норм матеріального закону (ст. 192 СК України) та позиції Верховного Суду України, суд визнає обґрунтованими і доведеними вимоги позивача про зменшення розміру його аліментних зобов`язань на утримання доньки ОСОБА_5 .

Так, приймаючи до уваги положення ч. 2 ст. 182 СК України, відповідно до якої мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд приходить до висновку про можливість зменшення розміру аліментів, призначених заочним рішенням Феодосійського міського суду Автономної Республіки Крим від 05.03.2012 та стягнення з позивача на користь відповідача аліментів на утримання доньки ОСОБА_5 , до 1/8 частини його доходів, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

На думку суду такий розмір аліментів забезпечить рівні умови утримання усіх дітей позивача, надасть йому можливість утримувати трьох дітей і дружину з урахуванням її потреби у матеріальній допомозі у зв`язку з доглядом за дитиною і суттєво не порушить право дитини від першого шлюбу на утримання.

Суд також ураховує, що у разі зміни обставин, які стали підставою для зменшення розміру аліментних зобов`язань позивача, відповідач не позбавлена права подати позов про їх збільшення.

Таким чином, вимоги позивача у цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо вимоги про звільнення від заборгованості по аліментам, судом встановлено наступні обставини.

На виконанні у Придніпровському відділі державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиії (м. Київ) перебуває виконавче провадження № 32373868 з примусового виконання виконавчого листа № 2/0121/1194 від 30.03.2012 Феодосійського міськрайонного суду про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , аліментів на утримання дитини ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_8 у розмірі 1/4 частини від всих видів доходу щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.02.2012 і продовжувати до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до довідки-розрахунок Придніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління юстицї (м. Київ) від 24.02.2021 №32373868 державним виконавцем проведено розрахунок заборгованості згідно виконавчого листа №2/0121/1194 від 30.03.2012 Феодосійського міскрайонного суду про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання доньки ОСОБА_5 , та відповідно до якого, заборгованість позивача по аліментах становила 98 889 грн. 46 коп. (а.с. 8-10).

Відповідно до довідки-розрахунок Придніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління юстицї (м. Київ) від 29.11.2021 №61205 державним виконавцем проведено розрахунок заборгованості згідно виконавчого листа №2/0121/1194 від 30.03.2012 Феодосійського міскрайонного суду про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання доньки ОСОБА_5 , та відповідно до якого, позивачем частково погашено заборгованість по аліментах, яка наразі становить 77 323 грн. 81 коп. (а.с. 52).

При цьому позивач під час розгляду справи, зменшив розмір позовних вимог та просив звільнити його від заборгованості вже у розмірі 77 323 грн. 81 коп.

Згідно матеріалів справи єдиним відомим місцем проживання стягувача ОСОБА_2 є АДРЕСА_1 .

Згідно ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Аналіз статті 197 СК України надає підстави для висновку про те, що платник аліментів може бути звільнений за рішенням суду від сплати заборгованості за аліментами, у разі якщо доведе суду наявність тяжкої хвороби або іншої обставини, що має істотне значення.

Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення (наприклад, у зв`язку із перебуванням платника аліментів у лавах Збройних Сил України, тяжким матеріальним становищем, тощо). Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд (постанова Верховного Суду від 27.02.2019 р. у справі №307/1186/17).

Відповідно до п. 22 постанови пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року суд, у випадках передбачених ст. 197 СК України, може частково або повністю звільнити платника аліментів від сплати заборгованості по аліментам. З аналізу зазначеної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок, суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні таких спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя.

Такі ж висновки викладені Верховним Судом, у постанові від 21 листопада 2018 року у справі №343/860/17, у постанові від 01 серпня 2018 року у справі №344/12158/16-ц та у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 592/2683/17.

У постановах Верховного Суду від 08.08.2019 у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 у справі №235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

Згідно ст. 81 ЦПК України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.ст. 48, 51, 52, 55 Конституції України кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Права і свободи громадянина захищаються судом.

Вирішуючи вимоги позивача про звільнення його від сплати заборгованості по аліментам, що утворилася у період з 13.02.2012 у сумі 77323,81 грн., суд виходить з положень ч. 2 ст.197 СК України, згідно яких за позовом платника аліментів, суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Тобто, в розумінні цих положень закону, підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами - можуть бути лише ті істотні обставини, які вплинули та пов`язані із самим фактом виникнення такої заборгованості. Інших підстав для звільнення від сплати заборгованості за аліментами діюче законодавство не передбачає.

Дійсно, вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.

Звертаючись до суду з позовом про звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами, посилався на те, що у зв`язку з тим, що АРК Крим є тимчасово окупованою територією України, поштове сполучення тимчасово не здійснюється, а тому стягувач ОСОБА_2 не отримує аліменти та жодного разу не зверталась до державного виконавця за коштами перерахованими в якості аліментів. У свою чергу кошти стягнуті на утримання дитини з боржника ОСОБА_1 зберігаються на депозитному рахунку Придніпровського ВДВС у м. Черкаси ЦМУМЮ (м. Київ). Таким чином всі перераховані позивачем кошти в якості сплати аліментів, переховані до Державного бюджету. В даному випадку аліменти не досягають своєї мети, кошти, сплачені боржником скеровуються до бюджету, заборгованість по сплаті аліментів зростає.

Суд вважає, що позивачем не доведено, що заборгованість по сплаті аліментів виникла у зв`язку з іншими обставинами, що мають істотне значення, оскільки з матеріалів справи судом встановлено, що заборгованість по аліментах у позивача виникла не у зв`язку з неотриманням стягувачем аліментів через проживанням на тимчасово окупованій території АР Крим, а фактичною їх несплатою з часу їх присудження (2012 рік) та частковою оплатою заборгованості, з дати що передувала зверненню з даним позовом до суду боржником (позивачем), що достовірно прослідковується з довідок - розрахунків державного виконавця.

Таким чином підстав вважати, що заборгованість у позивача виникає у зв`язку з неотриманням їх стягувачем у суду немає.

Також суд звертає увагу на те, що внесені кошти на депозитний рахунок органу державної виконавчої служби не рахуються заборгованістю та враховувались виконавцем при складені довідки-розрахунку, у зв`язку із чим позивач зменшив позовні вимоги у частині розміру заборгованості.

Позивач знаючи про наявність судового рішенням, яким стягнуті з нього на користь відповідача на утримання їх спільної доньки аліменти, не маючи домовленості з відповідачем щодо утримання дитини, повинен був знати і розуміти наслідки, які виникають внаслідок пред`явлення виконавчого документа до виконання.

У даному випадку факт виникнення заборгованості у позивача жодним чином не пов`язаний з діями стягувача (відповідача) щодо не отримання коштів через виконавчу службу, при цьому, саме по собі їх не отримання, не є підставою для звільнення позивача від обов`язку по сплаті аліментів та погашення заборгованості у разі їх не сплати з будь-яких причин.

Також суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 179 Сімейного кодексу України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини.

Таким чином обставини, зазначені позивачем на підставу для звільнення його від сплати заборгованості по аліментам, не є обставинами, що мають істотне значення та не можуть бути безумовною підставою для звільнення від сплати заборгованості по аліментам в порядку ч. 2 ст. 197 СК України.

При цьому, суд звертає увагу на те, що, розглядаючи дану цивільну справу, суд виходить з інтересів, в першу чергу дітей та повинен дотриматися балансу права платника аліментів на звільнення його від сплати заборгованості за аліментами та права дітей на утримання з боку батька.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про те, що позов в цій частині є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до наданого позивачем посвідчення, судом встановлено, що позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду із вказаною позовною заявою, як інвалід ІІ групи, згідно п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір"

Таким чином, судові витрати слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», ст.ст. 7, 180-184, 192, 197, СК України, ст.ст. 2, 4, 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 263-265, 273, 280-282, 354 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов - задовольнити частково.

Зменшити розмір аліментів, що стягується на підставі заочного рішення Феодосійського міського суду Автономної Республіки Крим від 05.03.2012 у справі № 2/0121/1194, з 1/4 на 1/8 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішення законної сили та до досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя: