ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2022 року м. Чернівці

справа № 720/1012/16-ц

провадження 22-ц/822/96/22

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Перепелюк І. Б.

суддів : Височанської Н.К., Литвинюк І.М.

секретар Собчук І.Ю.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 13 вересня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики.

Зазначав, що ОСОБА_1 отримав у позику від нього грошові кошти в сумі 10 000 000 гривень, які відповідач зобов`язався повернути позивачу, що підтверджується розпискою, наданою відповідачем.

У вказаний строк відповідач на порушення своїх зобов`язань, позику не повернув. На прохання позивача про добровільну сплату заборгованості ніяким чином не прореагував та в усній формі відмовився сплатити заборгованість.

Укладення договору позики підтверджується розпискою відповідача про отримання ним у позивача в борг 10 000 000 гривень, які відповідач зобов`язався повернути.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 13 вересня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму позички в розмірі 10 000 000 (десять мільйонів) грн. та судовий збір в розмірі 6890грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати заочне рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 13.09.2016 року, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 .

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що не був повідомлений про час та місце розгляду справи, не отримував судових повісток чи будь-яких інших повідомлень, тому він не може вважатись стороною, яка була своєчасно та належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи.

Більше того, ОСОБА_1 взагалі не знав про існування такої справи у провадженні Новоселицького районного суду Чернівецької області.

Під час розгляду заяви про перегляд заочного рішення ОСОБА_3 поштою подав до суду заяву в якій зазначив, що відповідачу було відомо про існування заочного рішення суду ще у 2018 році, оскільки ним була укладена мирова угода в процесі виконання рішення суду, що підтверджується ухвалою суду від 18.02.2018 року по справі №720/1012/16-ц.

Проте, вказані обставини також не відповідають дійсності, оскільки ОСОБА_1 про існування ані самої мирової угоди, ані про існування справи не знав. На оригіналі мирової угоди, що міститься в матеріалах справи стоїть підпис не ОСОБА_1 , а рекомендоване повідомлення вручене ніби йому, підписане не підписом, а просто прописом прізвища « ОСОБА_4 », вказаного повідомлення ОСОБА_1 також не отримував.

Більше того, суд самостійно витребував докази на підтвердження тверджень ОСОБА_2 , а саме ухвалу про відмову затвердити мирову угоду від 15.02.2018 року, що суперечить принципу змагальності сторін та вказую на власну зацікавленість суду першої інстанції.

Необхідно зазначити, що до ознайомлення із матеріалами справи № 720/1012/16-ц та заочним рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 13.09.2016 року, ОСОБА_1 про справу взагалі нічого не знав, у позику від ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 10 000 000 (десять мільйонів) гривень не отримував та ніякої боргової розписки не укладав та не підписував. Тобто підпис на борговій розписці вчинений не ОСОБА_1 , а іншою невідомою особою.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що ОСОБА_1 01 січня 2015 року відповідно до договору позики, отримав від позивача 10 000 000 гривень із умовою повернення їх до 01.01.2016 року, що засвідчено розпискою від 01.01.2015р року.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до положень статей 526, 530, 598, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).

У постанові Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі № 642/4200/17 (провадження № 61-6492св19) зазначено, що тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

У постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 вказано, що на підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити, зокрема, умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Встановлено, що ОСОБА_1 01 січня 2015 року відповідно до договору позики отримав від позивача 10000000 гривень із умовою повернення їх до 01.01.2016 року, що засвідчено розпискою від 01 січня 2015 року.

Суд першої інстанцій, надавши належну оцінку змісту борговій розписці, встановивши, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договорам позики.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (частина третя статті 1049 ЦК України).

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки письмовим доказам, колегія суддів відхиляє як необґрунтовані.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що не був повідомлений про час та місце розгляду справи, не отримував судових повісток чи будь-яких інших повідомлень, тому він не може вважатись стороною, яка була своєчасно та належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи.

Однак, зазначені доводи спростовуються обставинами встановленими судом при розгляді заяви про перегляд заочного рішення та зазначені в ухвалі суду від 09 грудня 2021 року. Зокрема судом було встановлено, що повідомлення про вручення викликів відповідачу до суду та вручення рішення надходило вчасно, що підтверджується поштовими повідомленнями, які містяться в матеріалах справи від 12.07.2016р., 02.08.2016р., 23.09.2016р.

Крім того судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 було відомо про заочне рішення Новоселицького районного суду від 13.09.2016р., що підтверджується ухвалою Новоселицького районного суду від 15.02.2018р. про відмову у затвердженні мирової угоди між сторонами.

Доводи апелянта, що ОСОБА_1 у позику від ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 10 000 000 (десять мільйонів) гривень не отримував та ніякої боргової розписки не укладав та не підписував не підтверджені належними та допустимими доказами.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 79 ЦПК України встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є доказами, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апелянт посилається на те, що у позику від ОСОБА_2 грошові кошти не отримував та ніякої боргової розписки не укладав та не підписував. Однак експертиз стосовно цього не було проведено ні під час розгляду справи судом першої інстанції, а також не було заявлено клопотань щодо призначення експертизи в суді апеляційної інстанції.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, апелянт в судове засідання не з`являвся, належних та допустимих доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги та спростування висновків суду першої інстанції не надав.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 13 вересня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий І.Б. Перепелюк

Судді Н.К. Височанська

І.М. Литвинюк