ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2628/22 Справа № 196/857/19 Суддя у 1-й інстанції - Руснак А. І. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2022 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Лаченкової О.В.

суддів Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.

при секретарі Кравченко Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 06 грудня 2021 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до Могилівської сільської ради, треті особи: Дніпровська районна державна адміністрація Дніпропетровської області, Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про визнання факту належності спадкового майна спадкодавцю та визнання права на земельну частку (пай), -

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2019 року до Царичанського районного суду Дніпропетровської області надійшов позов ОСОБА_1 до Могилівської сільської ради, треті особи: Дніпровська районна державна адміністрація Дніпропетровської області, Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про визнання факту належності спадкового майна спадкодавцю та визнання права на земельну частку (пай).

В обгрунтування позову ОСОБА_1 зазначала, що є спадкоємцем ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблено відповідний запис за №390. Під час оформлення спадщини виявилось, що її батько працював і був членом колгоспу ім.Щорса, Цибульківська сільрада, Царичанського району, Дніпропетровської області, в подальшому перейменований на КСП Приорільський Цибульківської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області). Доказом того, що її батько працював в колгоспі ім.Щорса є трудова книжка колгоспника №976. 19 травня 1995 р. КСП «Приорільський» було видано Державний Акт про право колективної власності на землю серії І-ДП №000010 відповідно до якого у колективну власність передається 4053,2 гектарів землі в межах згідно з планом, також Додатком 1 визначено список громадян членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства, що мають право на земельну частку (пай). Оскільки ОСОБА_2 був членом колгоспу ім.Щорса Цибульківської сільради Царичанського району Дніпропетровської області, то мав право на земельну ділянку сільськогосподарського призначення як член колгоспу. Таким чином, після смерті ОСОБА_2 до складу його спадкового майна входить земельна ділянка в межах адміністративного підпорядкування Цибульківської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області. Позивач не має можливості оформити свої спадкові права на земельну ділянку тому, що з невідомих причин її батька не було включено до списку громадян-членів колгоспу ім.Щорса. Просила визнати факт належності ОСОБА_2 , який із жовтня 1965 року був членом КСП ім.Щорса Цибульківської сільради, Царичанського району Дніпропетровської області права на земельну частку (пай) умовних кадастрових гектар, що виділялась членам КСП «Приорільський» розташованої на території Цибульківської сільради, Царичанського району, Дніпропетровської області. Визнати за ОСОБА_2 , який був із жовтня 1965 року членом КСП ім.Щорса Цибульківської сільради, Царичанського району Дніпропетровської області право на земельну частку (пай) умовних кадастрових гектар, що виділялась членам КСП «Приорільський» та розташована на території Цибульківської сільради, Царичанського району Дніпропетровської області.

Рішенням Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 06 грудня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Могилівської сільської ради, треті особи: Дніпровська районна державна адміністрація Дніпропетровської області, Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, про визнання факту належності спадкового майна спадкодавцю та визнання права на земельну частку (пай) відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 на рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 06 грудня 2021 року просить рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 06 грудня 2021 року по справі №196/857/19 скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі, судові витрати покласти на відповідача.

Відзиви на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 06 грудня 2021 року від учасників справи до апеляційного суду не надходили.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_2 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , видане відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Амур-Нижньодніпровської районної ради народних депутатів м.Дніпропетровськ 01 березня 1995 року) (а.с.26).

Під час оформлення спадщини позивач виявила, що батько ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 працював і був членом колгоспу ім.Щорса, Цибульківська сільрада, Царичанського району, Дніпропетровської області, в подальшому перейменований на КСП Приорільський Цибульківської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, що підтверджується трудовою книжкою колгоспника № НОМЕР_2 , в якій зазначено, що в жовтні 1965 року ОСОБА_2 вступив в члени колгоспу ім.Щорса, Цибульківська сільрада, Царичанського району, Дніпропетровської області та працював в період з 1965 по 1971 рік заступником голови колгоспу, а з 1971 року по 1977 рік був головою колгоспу (а.с.16-17).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 02.08.1967р. батьком ОСОБА_3 записаний ОСОБА_2 (а.с.25).

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу ОСОБА_3 із ОСОБА_4 , прізвище ОСОБА_5 було змінено на ОСОБА_6 (а.с.25).

19 травня 1995 р. КСП «Приорільський» було видано Державний акт про право колективної власності на землю серії І-ДП №000010 (а.с.7, 9, 10).

Відповідно до пункту 4, 6 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (далі ЦК України) положення цього Кодексу застосовуються до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила ЦК України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред`явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно зі статтею 525 Цивільного кодексу Української РСР від 18 липня 1963 року №1540-VI (далі ЦК УРСР 1963 року) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу (оголошення громадянина померлим).

Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (частина друга статті 548 ЦК УРСР 1963 року).

Згідно ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не замінено заповітом.

Відповідно до ст.549 ЦК Української РСР 1963 р., який був чинний на момент відкриття спадщини внаслідок смерті спадкодавця, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом 6 місяців з дня її відкриття фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або подав до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач спадщину після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_2 , як спадкоємець за заповітом, прийняла, що підтверджується копією Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22.08.1995 року на сорок п`ять сотих частини житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_1 , що належав померлому ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності від 05.10.1990 року виданого АНД райвідділом комунального господарства м.Дніпропетрровська, зареєстрованого в Дніпропетровському Інвентарбюро 05.10.1990 року по реєстру №536-149 (а.с.18-20).

Звертаючись до суду із даним позовом, позивач посилалася на те, що її батько ОСОБА_2 був членом колгоспу ім.Щорса, Цибульківська сільрада, Царичанського району, Дніпропетровської області, в подальшому перейменований на КСП Приорільський Цибульківської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області та мав право на земельну частку (пай) відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям».

Згідно відповіді на адвокатський запит від 23.05.2019р., Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області відділ у Царичанському районі, повідомило, що існує державний акт на право колективної власності на землю КСП «Приорільський» Цибульківської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області серія І-ДП №000010 зареєстрований 19.05.1995р., але ОСОБА_2 не включений до списку громадян, що мають право на земельну частку (пай), який додається до державного акту (а.с.8).

За нормами ст.4 Земельного кодексу України 1990 року, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, - землі, що перебувають у державній власності, можуть передаватися в колективну або приватну власність.

Відповідно до частин дев`ятої статті 5 ЗК України від 18 грудня 1990 року №561-XII в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.

Згідно Постанови Верховної Ради України «Про прискорення земельної реформи та приватизацію землі» №2200-ХІІ від 13 березня 1992 року роздержавлення та приватизація земельних ділянок недержавних сільськогосподарських підприємств в Україні розпочато з лютого 1992 року з врученням господарствам державних актів на право колективної власності на землю, до яких додавався список громадян-членів аграрних формувань, що надалі було підставою для складання уточнених списків на отримання цими громадянами земельних сертифікатів.

Указом Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» від 10 листопада 1994 року №666/94 доручено прискорити приватизацію земель, які перебувають у користуванні сільськогоспо-дарських підприємств і організацій, та передачу земель у колективну та приватну власність для виробництва сільськогосподарської продукції.

Пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

За змістом статей 22, 23 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта.

За таких обставин, право на земельну частку (пай) у процесі приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств виникає у осіб, які є працівникам цих підприємств, або є пенсіонерами цих підприємств.

Судом встановлено, і це вбачається з матеріалів справи, що 19 травня 1995 року КСП «Приорільський» Царичанського району Дніпропетровської області було видано Державний акт на право колективної власності на землю серії І-ДП №000010, невід`ємною частиною якого був додаток 1 «Список громадян членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства», до якого померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 не включений. Державний акт на право колективної власності на землю видано КСП «Приорільський» відповідно до рішення Цибульківської сільської ради народних депутатів від 19 травня 1995 року. Також, згідно Книги реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) членів КСП «Приорільський» на ім`я ОСОБА_2 сертифікат не виготовлявся та не видавався.

Таким чином, ОСОБА_2 до списку осіб - членів КСП «Приорільський», які мають право на одержання земельного паю не був включений, оскільки розпаювання земель проводилося у травні 1995 року, а він помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_2 за життя своє право на земельну частку (пай) не набув, оскільки помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто ще до отримання КСП «Приорільський» Державного акту на право колективної власності на землю, який був виданий 19 травня 1995 року. Адже, право на земельну частку (пай) виникає у члена КСП з моменту одержання цим підприємством державного акту на право колективної власності на землю. Позивачем зворотнього не доведено.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , що її батько ОСОБА_2 був членом колгоспу, що підтверджується трудовою книжкою, а тому має право одержати свою частку землі в натурі, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки ОСОБА_2 не був включений до списку осіб - членів КСП «Приорільський», які мають право на одержання земельного паю, так як розпаювання земель проводилося у травні 1995 року, а він помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . За життя ОСОБА_2 не порушував питання щодо включення його до списку громадян членів колгоспу ім.Щорса, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, й отримання сертифікату на право на земельну частку (пай), за життя не реалізував свого права на земельну частку. Доказів, що цим підприємством вирішувалось питання надання спадкодавцю земельної частки (паю) матеріали справи не містять.

У пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).

Водночас відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Таким чином, особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акту на право колективної власності на землю вона була його членом та включена до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю.

Вказаний висновок узгоджується із висновками Верховного Суду, висловленими у постановах від 02 березня 2020 року у справі №573/813/19-ц (провадження №61-1543св20), від 13 травня 2020 року у справі №627/66/17 (провадження №61-42431св18), від 20 травня 2020 року у справі №384/642/17 (провадження №61-37931св18), від 02 вересня 2020 року у справі №530/311/19 (провадження №61-18113св19), від 22 жовтня 2020 року у справі №149/2978/18 (провадження №61-4932св19), від 16 грудня 2020 року у справі №637/672/19-ц (провадження №61-553св20), від 23 грудня 2020 року у справі №609/1117/18 (провадження №61-5685св19).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, враховуючи вказані норми матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання права за ОСОБА_2 права на земельну частку (пай), оскільки ОСОБА_2 такого права за життя не набув.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, якими з`ясовані обставини справи, доводи сторін перевірені, їм дана належна оцінка, а доводи скаржника зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права та до переоцінки доказів, що не дає суду апеляційної інстанції підстав для задоволення вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 06 грудня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича

М.Ю.Петешенкова