ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/7070/21 Номер провадження 22-ц/814/1768/22Головуючий у 1-й інстанції Миронець О. К. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді : Обідіної О.І.

Суддів : Бутенко С.Б., Прядкіної О.В.

За участю секретаря : Владімірова Р.В.

Розглянула в судовому засіданні в м. Полтаві, в порядку спрощеного провадження, з повідомленням учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 10 травня 2022 року, в складі судді Миронець К.О., дата виготовлення повного тексту рішення 16 травня 2022 року, по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтавський домобудівельний комбінат» про встановлення факту перебування у трудових відносинах та стягнення заборгованості по заробітній платі,

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Полтавський домобудівельний комбінат» (надалі ТОВ «Полтавський ДБК), в якому просив суд встановити факт виконання ним як інженером з охорони праці ТОВ «Полтавський ДБК» одночасно, в порядку сумісництва і посадових обов`язків «механіка з кранового господарства» в період з 01.10.2019 по 03.03.2021, стягнути з відповідача на свою користь заборгованість із заробітної плати за суміщенням в сумі 127500 грн., 30000 грн. моральної шкоди та 7000 грн. витрат на правничу допомогу

Вимоги обґрунтовані тим, що з 22.05.2019 року він працював в ТОВ «Полтавський ДБК» на посаді інженера з охорони праці.

03.03.2021 року його звільнено на підставі п.3 ч.1 ст.40 КзПП України.

Рішенням Київського районного суду від 23.09.2021 його поновлено на роботі на посаді інженера з охорони праці.

Разом з тим, в період з 01.10.2019 по 03.03.2021 роботи на посаді інженера з охорони праці, за вказівкою керівництва підприємства, він виконував за сумісництвом обов`язки механіка з кранового господарства, про те жодних доплат не отримував, в зв`язку з чим звернувся до суду з вказаним позовом.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 10 травня 2022 року в задоволенні позову відмовлено за недоведеністю заявлених вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ,посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Зокрема вказує, що на підприємстві була вільна посада механіка з кранового господарства і він за домовленістю з керівництвом виконував обов`язки по даній посаді, що було підтверджено в ході розгляду справи показами свідків, які суд не прийняв до уваги, невірно оцінив зібрані по справі докази, у зв`язку з чим прийшов до помилкового висновку про відсутність підстав для встановлення факту сумісництва ним як інженером по техніці безпеки обов`язків механіка з кранового господарства.

На апеляційну скаргу ОСОБА_1 подало відзив ТОВ «Полтавський домобудівельний комбінат», у якому спростовуючи доводи апеляційної скарги, просило залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, що з`явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що остання задоволенню не підлягає, за таких обставин.

Згідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом, відповідно до наказу №54-к від 21.05.2019 року ОСОБА_1 прийнято на посаду інженера з охорони праці з 22.05.2019 року. У відповідності до вказаного наказу, встановлено посадовий оклад в розмірі 10 000 грн. та персональну надбавку в розмірі 5000 грн.

03.03.2021 року позивача повідомили про звільнення з роботи.

Відповідно до рішення Київського районного суду м. Полтави від 23.09.2021 року задоволено позов ОСОБА_1 , поновлено його на роботі на посаді інженера з охорони праці ТОВ «Полтавський домобудівельний комбінат», стягнуто заборгованість з заробітної плати в сумі 87058,78 грн., середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 03.03.2021 року по 23.09.2021 року, 15000 грн моральної шкоди, 12500 грн. витрат на правову допомогу, 3632 грн. судового збору.

З дослідженого судом штатного розпису інженерно-технічних працівників ТОВ «Полтавський домобудівельний комбінат» встановлено, що дійсно на підприємстві в зазначений позивачем час була вакансія посади механіка з кранового господарства.

З посадової інструкції механіка з кранового господарства вбачається, що до даної посади наявні кваліфікаційні вимоги, а саме: вища освіта відповідного напряму підготовки(магістр, спеціаліст) та стаж роботи за професією. За відсутності механіка з кранового господарства його обов`язки виконує особа, призначена у відповідному порядку.

Також, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 має вищу юридичну освіту, не має відповідної технічної освіти, яка б давала можливість на зайняття посади механіка з кранового господарства.

Наказ про прийняття його за сумісництвом не видавався, жодних доплат він не отримував.

Крім того, під час вирішення його позову про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати ОСОБА_1 не заявляв вимоги щодо стягнення заробітної плати за роботу за сумісництвом та взагалі не посилався в своїх поясненнях на вказану обставину, яка як підстава для позовних вимог була ним визначена саме в заяві про встановлення факту перебування в трудових відносинах.

В ході розгляду справи судом допитувались свідки як зі сторони позивача, так і зі сторони роботодавця.

Так, свідки позивача повідомляли, що їм відомо про те, що ОСОБА_1 , який працював інженером з техніки безпеки виконував обов`язки інженера кранового господарства, а саме здійснював табелювання працівників та займався забезпеченням запчастин, проводив інструктажі з охорони праці.

Свідок ОСОБА_2 пояснила, що вона працює головним бухгалтером в ТОВ «Полтавський домобудівельний комбінат». ОСОБА_1 працював на підприємстві інженером з охорони праці. Свої обов`язки здійснював відповідно до посадової інструкції. Додаткових обов`язків позивач не мав, відповідних наказів про оплату праці за сумісництвом до бухгалтерії не надходили, ніяких звернень самого ОСОБА_1 з питаннями оплати праці за сумісництвом не було. Він отримував заробітну плату лише як інженер з техніки безпеки.

Свідок ОСОБА_3 повідомив суду, що він є співзасновником ТОВ «Полтавський домобудівельний комбінат». ОСОБА_1 працював на підприємстві інженером з охорони праці. Іншої роботи за сумісництвом він не виконував.

Свідок ОСОБА_4 повідомив суду що він є директором ТОВ «Полтавський домобудівельний комбінат». ОСОБА_1 працював на підприємстві інженером з охорони праці. Іншої роботи за сумісництвом він не виконував.

Оцінюючі зібрані по справі докази, суд вказав, що покази свідків зі сторони позивача не є переконливими щодо доведення факту роботи за сумісництвом, оскільки в своїх поясненнях вони зазначили про те, що ОСОБА_1 займався табелюванням та питаннями придбання запасних частин, що не може розцінюватись як виконання обов`язків саме як інженера кранового господарства, до посадових обов`язків яких віднесено технологічне забезпечення експлуатації баштових та автомобільних кранів.

При цьому, суд надав правильну правову оцінку іншим доказам позивача - копіям довіреностей на його ім`я для отримання на відділені ТОВ «Нова пошта» матеріальних цінностей стропи канатної та контакторів, які є разовими документами для отримання уповноваженою підприємством особою поштового відправлення.

Також суд встановив, що за весь період роботи позивач не отримував доплат за роботу за сумісництвом та не звертався до керівництва підприємства з питанням проведення таких виплат.

Оцінивши зібрані по справі докази, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем в ході розгляду справи не було доведено факту його роботи впродовж з 01.10.2019 року по 03.03.2021 рік на посаді механіка з кранового господарства.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з частиною другою статті 2 КЗпП України працівник реалізує своє право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі чи організації, або з фізичною особою.

Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно зі статтею 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу.

Згідно з пунктами 1.1, 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 № 58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за № 110, трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню. На осіб, які працюють за сумісництвом, трудові книжки ведуться тільки за місцем основної роботи. Усі записи в трудовій книжці, зокрема, про прийняття на роботу, вносяться власником або уповноваженим органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку.

Відповідно до ст. 102-1. КЗпП України працівники, які працюють за сумісництвом, одержують заробітну плату за фактично виконану роботу.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи, що позивачем не надано будь-яких належних доказів, як то: документів за спірний період з підписами посадових осіб (накази, доручення, розпорядження, інші документи, які носять характер вказівок роботодавця про виконання роботи), які б свідчили, що позивач фактично допущений до виконання роботи на ТОВ «Полтавський домобудівельний комбінат» на посаді механіка з кранового господарства, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову з підстав недоведеності предмета спору.

Будь-яких належних та допустимих доказів на доведення вказаного факту позивачем суду не надано.

Щодо довіреностей від 26.05.2020 р. та від 16.10.2019 р., так останні засвідчують лише факт отримання ОСОБА_1 разових поштових відправлень у вигляді матеріальних цінностей на відділеннях Нової пошти, що не може бути належним доказом факту виконання ним обов`язків інженера кранового господарства, оскільки підприємство самостійно визначає повірену особу для вчинення тих чи інших дій, в тому числі і для отримання товарно -матеріальних цінностей.

Одночасно, виходячи із змісту посадової Інструкції інженера кранового господарства, вказану посаду може обіймати особа, яка має відповідних фах, освіту та досвід. Натомість позивач за своєю освітою є юристом та не має відповідної технічної освіти, яка б дозволяла йому виконувати обов`язки по технологічному забезпеченню експлуатації баштових та автомобільних кранів.

Крім того, трудове законодавство визначає, що для допущення працівника до роботи за суміщенням посад, необхідне подання ним заяви та видання керівником наказу про сумісництво.

Такий висновок узгоджується з висновками викладеними у Постановах Верховного Суду від 26.08.2020 р. справа №127/26237/17 (провадження №61-15400св19), від 14.11.2018 року справа №804/3583/17 (провадження №К/9901/5587/17, К/9901/5602/17).

Отже, висновки місцевого суду ґрунтуються на законі та встановлених у справі фактичних обставинах, на підставі наданих учасниками справи доказів, яким судом дана відповідна правова оцінка згідно ст. 89 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги вищевказаних висновків суду не спростовують на не містять посилання на обставини, з якими процесуальне законодавство пов`язує підстави для скасування чи зміни судового рішення.

Фактично доводами апеляційної скарги є незгода апелянта з наданою судом першої інстанції правовою оцінкою доказів, зокрема поясненням свідків, які допитувались за ініціативою позивача.

Оскільки, при розгляді справи місцевий судом оцінка доказів була здійснена з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України, то будь-яких підстав для їх переоцінки у колегії суддів відсутні.

За вказаних обставин, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін як постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 382, 383, 384 ЦПК України колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без змін.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 10 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 липня 2022 року.

Судді : Обідіна О.І. Бутенко С.Б. Прядкіна О.В.