РІШЕННЯ

іменем України

18 березня 2022 рокуСправа №451/49/22
Провадження № 2/451/216/22

Радехівський районний суд Львівської області

у складі головуючого-судді Семенишин О.З.

секретаря судового засідання Табен Л.В.,

з участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у м. Радехові в залі суду цивільну справу №451/49/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту та визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування,-

в с т а н о в и в:

13 січня 2022 року представник позивача ОСОБА_1 звернувся до суду в інтересах ОСОБА_2 із позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування.

В позовній заяві представник позивача зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 96 років померла сусідка позивача - ОСОБА_4 , про що було складено відповідний актовий запис №103 та видано повторно Свідоцтво про смерть, серії НОМЕР_1 Радехівським відділом реєстрації актів цивільного стану районного управління юстиції Львівської області від 10.03.2005 року.

Згідно із довідкою №1170 від 16.11.2021 року, виданою виконкомом Радехівської міської ради Львівської області, гр. ОСОБА_4 до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 дійсно була зареєстрована в АДРЕСА_1 . Разом з померлою зареєстрованих осіб немає:

Після смерті ОСОБА_4 спадщину частково прийняв її племінник - ОСОБА_3 .

За даними старости сіл Павлів, Станин Радехівської міської ради, від імені померлої ОСОБА_4 заповіт посвідчувався виконкомом Павлівської сільської ради Радехівського району Львівської області 15.03.1994 року за реєстровим №35. Згідно із Заповітом, посвідченим ОСОБА_5 , секретарем виконавчого комітету Павлівської сільської ради Радехівського району Львівської області 15.03.1994 року, зареєстрованим в реєстрі за №35, вбачається, що ОСОБА_4 , що проживає в селі Станин Радехівського району Львівської області на випадок своєї смерті все майно, де б воно не було із чого б воно не складалося і взагалі все те, що їй буде належати на день її смерті і на що за законом матиме право - заповідає гр. ОСОБА_2 , жительці села Станин».

Позивач є сусідкою померлої ОСОБА_4 . Позивач протягом тривалого часу, а це більше (10 (десяти) років) доглядала за спадкодавцем, оскільки вона була дуже похилого віку та потребувала сторонньої допомоги, підтримки, приготування їжі та догляд. Фактично позивач спільно проживала із спадкодавцем усі ці роки, тому вважається такою що прийняла спадщину шляхом спільного проживання із спадкодавцем - ОСОБА_4 на момент відкриття спадщини.

Після смерті спадкодавця - ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишилось спадкове майно, а саме: житловий будинок, який знаходиться в АДРЕСА_1 . Даний житловий будинок в цілому належав спадкодавцю - ОСОБА_4 .

Таким чином, після смерті ОСОБА_4 , спадкові права та обов`язки переходять від спадкодавця до спадкоємця згідно вищезазначеного заповіту, тобто до ОСОБА_2 .

З метою оформлення своїх спадкових прав позивач звернувся до Державного нотаріуса Радехівської державної нотаріальної контори, однак, з`ясувалося, що видати свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно, нотаріус не може. Оскільки, позивач не може реалізувати свої майнові права як спадкоємець у позасудовому порядку, у позивача виникає необхідність звернутися з позовом до суду.

Просить суд: встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_2 шляхом постійного проживання за однією адресою на момент відкриття спадщини із спадкодавцем - ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_1 від 10 березня 2005 року, виданим повторно Радехівським відділом реєстрації актів цивільного стану районного управління юстиції Львівської області; визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на житловий будинок позначений літерою «А1-1» загальною площею 42,7 м. кв. з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що зроблено відповідний актовий запис №103 та підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_1 від 10 березня 2005 року, виданим повторно Радехівським відділом реєстрації актів цивільного стану районного управління юстиції Львівської області; судові витрати по справі просить покласти на позивача (а.с.4-11).

У підготовчому судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити.

Відповідач в підготовче судове засідання не з`явився, проте подав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить розглянути справу без його участі (а.с.41).

У відповідності до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206-207 ЦПК України.

За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За змістом ч.ч.1-2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти родинних відносин між фізичними особами, належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті, а також і інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Суд встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 96 років померла ОСОБА_4 , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_1 , виданого повторно Радехівським відділом реєстрації актів цивільного стану районного управління юстиції Львівської області від 10.03.2005 (а.с.15).

Згідно з довідкою №1170 від 16.11.2021, виданою виконкомом Радехівської міської ради Львівської області, гр. ОСОБА_4 до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 дійсно була зареєстрована в АДРЕСА_1 . Разом з померлою зареєстрованих осіб немає (а.с.16).

З копії Витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №67682304 від 08.12.2021, виданого Соснівською державною нотаріальною конторою, видно, що ОСОБА_4 , складала наступні заповіти:

1) заповіт, номер у Спадковому реєстрі: 1213884; стан чинний; номер в реєстрі нотаріальних дій - 173/98; дата посвідчення - ІНФОРМАЦІЯ_4 ; місце посвідчення: Львівська область, Червоноградський район, Радехівська державна нотаріальна контора;

2) заповіт, номер у Спадковому реєстрі: 37561228; стан чинний; номер в реєстрі нотаріальних дій 44; дата посвідчення - ІНФОРМАЦІЯ_5 ; місце посвідчення: Кріса Марія Ярославівна, секретар Станинської сільської ради Радехівського району Львівської області;

3) заповіт, номер у Спадковому реєстрі: 4009024; стан чинний; номер в реєстрі нотаріальних дій 35; дата посвідчення - ІНФОРМАЦІЯ_6 ; місце посвідчення: Яськевич Н.Р., секретар Павлівської сільської ради Радехівського району Львівської області (а.с.17-18).

Згідно із Заповітом, посвідченим Луців І.П., державним нотаріусом Радехівської державної нотаріальної контори 22.01.1998 року, зареєстрованим в реєстрі за №173/98, встановлено, що ОСОБА_4 , що мешкає в селі Станин Радехівського району Львівської області на випадок своєї смерті належну їй середню земельну частку (пай), яка розташована на території Станинської сільської ради народних депутатів, площею 3,12 га, заповідала гр. ОСОБА_3 (а.с.19).

Також з копії Заповіту, посвідченого Крісою М.Я., секретарем виконкому Станинської сільської ради Радехівського району Львівської області 28.05.2001 року, зареєстрованого в реєстрі за №4, видно, що ОСОБА_4 , що мешкає в селі Станин Радехівського району Львівської області на випадок своєї належну їй середню земельну частку (пай), яка розташована на території Станинської сільської ради, площею 2,8285 га, згідно Державного акта на право приватної власності на землю, серії ІІ-ЛВ №078224, заповідала гр. ОСОБА_3 (а.с.20).

Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29.12.2005 року, зареєстрованого в реєстрі за №3704, виданого ОСОБА_6 , державним нотаріусом Радехівської державної нотаріальної контори, констатовано, що на підставі заповіту, посвідченого виконкомом Станинської сільської ради Радехівського району Львівської області 28 травня 2001 року і зареєстрованого в реєстрі за №44, спадкоємцем зазначеного у заповіті в цілому майна гр-нки ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянин ОСОБА_3 , який проживає в АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб - НОМЕР_2 . Спадкове майно, на яке видано це свідоцтво, складається, із права на земельну ділянку площею 2,8285 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Станинської сільської ради Радехівського району Львівської області та належала померлій на підставі Державного акта на право приватної власності на землю за ІІ-ЛВ №076224, виданого Радехівською райдержадміністрацією Львівської області 28 грудня 1999 року, зареєстрованого у книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 3912 (а.с.21).

Разом з тим, з копії Заповіту, посвідченого Яськевич Н.Р., секретарем виконавчого комітету Павлівської сільської ради народних депутатів Радехівського району Львівської області 15.03.1994 року, зареєстрованого в реєстрі за №35, видно, що ОСОБА_4 , що проживає в селі Станин Радехівського району Львівської області на випадок своєї смерті, все майно, де б воно не було із чого б воно не складалося і взагалі все те, що їй буде належати на день її смерті і на що за законом матиме право заповіла ОСОБА_2 , жительці села Станин (а.с.22).

Згідно із копією паспорта громадянина України, серії НОМЕР_3 , виданого Радехівським РВ УМВС України у Львівській області 30 листопада 2000 року, встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає в АДРЕСА_3 (а.с.12-14).

Відповідно до копії Свідоцтва про право особистої власності на будівлі від 25.11.1987 року, зареєстрованого в реєстрову книгу за №20 в Червоноградському міжміському бюро технічної інвентаризації, виданого на підставі свідоцтва про право власності виданого на підставі рішенням Радехівського райвиконкому №239 від 19.11.1987 року, констатовано, що будинковолодіння в АДРЕСА_1 , належить колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_4 (а.с.23).

З копії технічного паспорта на житловий будинок по АДРЕСА_1 від 23.06.1987 року, видно, що житловий будинок позначений позицією А1-1 складається з наступних приміщень: кухні площею 13,5 м.кв., житлової кімнати - 19,6 м.кв., тамбура - 9,6 м.кв. Всього по будинку загальна площа 42,7 м.кв. Рік побудови житлового будинку 1948 (а.с.25-30).

Згідно із довідкою №1171 від 16.11.2021, виданою виконавчим комітетом Радехівської міської ради, встановлено, що ОСОБА_4 , станом на 01.07.1990 року була останнім і єдиним членом бувшого колгоспного двору в АДРЕСА_1 , інших членів не було (а.с.24).

З копії листа №523/01-16 від 15 грудня 2021 року, виданого Радехівською державною нотаріальною конторою, видно, що позивачу роз`яснено те, що відкрити спадкову справу після смерті гр. ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , немає підстав, так як відповідно до ст. 1270 Цивільного кодексу України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, який позивач пропустила та рекомендовано звернутися з позовом до суду за продовженням строку прийняття спадщини або за визнанням факту прийняття спадщини чи права на спадщину (а.с.32).

Відповідно до ст.120 ЦК УРСР (який був чинним на момент набуття спадкодавцем права власності на спірне майно) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу. Крім того, колгоспному дворові належать передані в його власність членами двору їх трудові доходи від участі в громадському господарстві колгоспу або інше передане ними у власність двору майно, а також предмети домашнього вжитку і особистого користування, придбані на спільні кошти.

У відповідності до ст.123 ЦК УРСР частка члена колгоспного двору в майні двору визначається: 1) при виході його з складу двору без утворення нового двору (виділ); 2) при утворенні з одного двору двох і більше дворів (поділ); 3) при зверненні стягнення по особистих зобов`язаннях члена двору. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Частку працездатного члена двору в майні двору може бути зменшено або у її виділенні зовсім відмовлено в зв`язку з недовгочасним його перебуванням у складі двору або незначною участю своєю працею чи коштами в господарстві двору.

Згідно з ст.124 ЦК УРСР при виході одного або кількох членів колгоспного двору з його складу виділ частки в натурі провадиться з таким розрахунком, щоб не позбавити двір необхідних для ведення його підсобного господарства будівель, худоби та сільськогосподарського реманенту. При неможливості виділити належну членові двору частку майна в натурі її вартість виплачується йому грішми. Право вимагати виділу майна при виході з складу двору мають члени двору; які досягли шістнадцяти років. Особи віком від п`ятнадцяти до шістнадцяти років можуть вимагати виділу за згодою своїх батьків (усиновителів) або піклувальника, а в інтересах осіб, що не досягли п`ятнадцяти років, виділу можуть вимагати їх батьки (усиновителі) або опікун.

У відповідності до ст.125 ЦК УРСР при поділі колгоспного двору його майно ділиться між дворами, що знов утворюються, відповідно до часток їх членів і з врахуванням господарських потреб кожного з дворів. Право вимагати поділу колгоспного двору мають повнолітні члени двору, що є членами колгоспу. Поділ майна, належного колгоспному дворові і збереженого після припинення колгоспного двору, провадиться за правилами статей 123 і 126 цього Кодексу.

В силу вимог ст.126 ЦК У PCP працездатний член колгоспного двору втрачає право на частку в майні двору; якщо він не менше трьох років підряд не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Це правило не застосовується, якщо член двору не брав участі у веденні господарства в зв`язку з призовом на строкову військову службу, навчанням в учбовому закладі або хворобою.

Відповідно до п.6 постанови пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору; яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Як роз`яснив пленум Верховного Суду України в п.п.«г» своєї постанови №20, за правилами ст.563 ЦК України 1963 року, спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів.

Виходячи з даних, так як будинок станом на 01.07.1990 року належав до колгоспного двору, останнім і єдиним членом бувшого колгоспного двору в АДРЕСА_1 була ОСОБА_4 (а.с.24,43-44), то відповідно вона була власником вказаного будинку в цілому.

Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними.

Відповідно до ч. 1. ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом).

Відповідно до положень ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У відповідності до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини.

Факт постійного проживання ОСОБА_2 за однією адресою із спадкодавцем - ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на момент відкриття спадщини, підтвердила в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 , не довіряти показам якої в суду підстав немає (а.с.45).

Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право спадщину, у зв`язку з тим, що спадкове майно, а саме будинковолодіння, віднесене до колгоспного двору, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на за позивачем у порядку спадкування за заповітом.

У відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України).

Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Приймаючи до уваги вищенаведене, визнання позову відповідачами, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо встановлення факту постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на житловий будинок за позивачем є законними та обґрунтованими, відповідно такими, що підлягають до задоволення.

У зв`язку з клопотанням представника позивача, суд не вирішує питання розподілу судових витрат (а.с.4-11).

Керуючись ст.ст.12,13,81,141,200,206,258-259,263-265 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_2 за однією адресою на момент відкриття спадщини із спадкодавцем - ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на житловий будинок позначений літерою «А1-1» загальною площею 42,7 м. кв. з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддяСеменишин О. З.

Повний текст судового рішення виготовлено 21 березня 2022 року.