ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2022 року м. Чернівці Справа № 727/7087/21

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лисака І.Н.,

суддів: Литвинюк І.М., Перепелюк І.Б.,

секретар: Петранюк Ю.Т.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: Чернівецька міська рада, ОСОБА_2 ,

при розгляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 01 грудня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Чебан В.М., дата складання повного тексту рішення 10 грудня 2021 року, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просив визнати незаконними та скасувати п.3.1. рішення №2202 78 сесії Чернівецької міської ради VII скликання від 11.06.2020 року «Про розгляд звернень громадян щодо надання дозволів на складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок», п.2 рішення №2421 83 сесії Чернівецької міської ради VII скликання від 30.09.2020 року «Про розгляд звернень пільгової категорії громадян щодо надання дозволів на складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» та зобов`язати Чернівецьку міську раду передати йому безоплатно у власність земельну ділянку.

В обґрунтування позову вказував, що пунктом 3.1., який оскаржується, позивачу відмовлено у наданні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0579 га для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою АДРЕСА_1 . Рішення №2202 суперечить вимогам чинного законодавства, оскільки він як дитина війни 07.02.2020 року звернувся із заявою до департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради та просив передати йому у власність вищезазначену земельну ділянку.

Зазначає, що спірна земельна ділянка не потребувала відведення, оскільки вже була сформована з визначеним цільовим призначенням, зареєстрована та їй присвоєно кадастровий номер. Рішенням Чернівецького міськвиконкому №304 від Провадження №22-ц/822/161/22

26.03.1954 року земельну ділянку площею 0,1991 га було закріплено за будинковолодінням по АДРЕСА_1 та відповідно до договору оренди землі №6842 від 27.09.2010 року земельна ділянка була передана його дружині ОСОБА_1 в користування, однак рішенням 68 сесії Чернівецької міської ради VI скликання від 31.08.2015 року №1705 в продовженні терміну оренди земельної ділянки було відмовлено та зазначену земельну ділянку зараховано до земель запасу.

Наголошує, що з дня укладення шлюбу 08.09.1968 року позивач з дружиною проживали і проживають по АДРЕСА_1 та на протязі багатьох років користувалися спірною земельною ділянкою.

Звертає увагу, що він звертався із заявою щодо передачі йому у власність земельної ділянки, а не надання дозволу на складання проекту відведення, однак в оскаржуваному пункті рішення Чернівецька міська рада відмовила йому саме у наданні дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки, хоча він цього не просив.

Також вважає, що п.2 рішення №2421 83 сесії Чернівецької міської ради від 30.09.2020 року щодо передачі у власність спірної земельної ділянки ОСОБА_2 суперечить вимогам чинного законодавства, оскільки при прийнятті зазначеного рішення Чернівецька міська рада не врахувала, що на момент його прийняття ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 29.09.2020 року їй було заборонено вчиняти будь-які дії відносно спірної земельної ділянки.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 01 грудня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із рішеннями суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить зазначене рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Посилається на його незаконність та необґрунтованість, вважає прийнятим з порушенням норм матеріального і процесуального права, судом не з`ясовано обставини, які мають значення для справи.

Вказує, що судом не досліджено та не надано правової оцінки оскаржуваному п.3.1. рішення 78 сесії Чернівецької міської ради VII скликання від 11.06.2020 року №2202, а самою міською радою було порушено ч.3 ст.15 ЗУ «Про доступ до публічної інформації», оскільки проект п.2 рішення 2421 83 сесії VII скликання від 30.09.2020 року не був оприлюднений.

Зазначає, що він звертався до Чернівецької міської ради із заявою щодо передачі йому у власність спірної земельної ділянки, а не надання дозволу на складання проекту відведення.

Наголошує на тому, що відмова має бути вмотивована, а Чернівецькою міською радою така відмова вмотивована посиланням на п.3 ч.136 ЗК України.

Крім наведеного, апелянт стверджує, що спірною земельною ділянкою він та його дружина користуються з 1968 року по день звернення до суду.

Також вважає, що Чернівецька міська рада не повинна була вчиняти жодних дій щодо спірної земельної ділянки, оскільки на час прийняття спірних рішення набрала законної сили ухвала Шевченківського районного суду м. Чернівці від 29.09.2020 року щодо заборони вчиняти будь-які дії відносно спірної землі, а її передача ОСОБА_2 прийнята рішенням без рекомендацій Координаційного центру з питань соціальної та психологічної підтримки учасників антитерористичної операції при виконавчому комітеті Чернівецької міської ради.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які прийняли участь у розгляді справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах її обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції керуючись ст.367 ЦПК України переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що 06 листопада 2019 року ОСОБА_2 як учасник АТО звернувся із заявою до Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради про передачу йому безоплатно у власність спірної земельної ділянки, при цьому, позивач з 2015 року по 07.02.2020 року не звертався як «Дитина війни» із заявою щодо передачі у власність спірної земельної ділянки, а звернувся лише через два місяці після звернення відповідача з вказаною заявою, у зв`язку з чим доводи позивача є неспроможними, а заявлені позовні вимоги безпідставними.

Також, суд вважав, що станом на 30.09.2021 року при передачі спірної земельної ділянки ОСОБА_2 з боку Чернівецької міської ради відсутні будь-які порушення, оскільки на той час існувала ухвала Шевченківського районного суду м. Чернівці від 29.09.2020 року про заборону вчиняти будь-які дії відносно реєстрації спірної земельної ділянки, а щодо заборони «вчинення будь-яких дій відносно земельної ділянки», які вже зазначені в ухвалі Шевченківського районного суду м. Чернівці про виправлення описки від 20.10.2020 року на той момент були відсутні, тому порушень з боку Чернівецької міської ради під час винесення оскаржуваного рішення відсутні.

Колегія суддів погоджується із висновками суду щодо підстав відмови у задоволенні позовних вимог.

Судом першої інстанції вірно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до договору оренди від 29.07.2010 року №6842 ЧМР в особі директора департаменту Юрчака А.П. надано в оренду ОСОБА_1 земельну ділянку загальною площею 0,0579 га, кадастровий номер :17:002:0155, яка знаходиться в АДРЕСА_1 , строком на 5 (п`ять) років, а саме до 27.09.2015 року. Після закінчення терміну дії договору рішенням Чернівецької міської ради №1705 від 31.08.2015 року заперечено ОСОБА_1 у продовженні терміну оренди спірної земельної ділянки у зв`язку із перспективою забудови, а також припинено укладений договір оренди землі. Згідно із п.44.2. - 44.3. вказаного рішення земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 , площею 0,0579 га зараховано до земель запасу міста та зобов`язано ОСОБА_1 спірну земельну ділянку на протязі 30 календарних днів передати міській разі згідно з актом приймання-передавання (а.с.25-27).

Зазначене рішення ні позивачем ні його дружиною не оспорювалось.

Рішенням Чернівецької міської ради від 05 липня 2016 року №303 спірну земельну ділянку включено до переліку ділянок, які підлягали продажу на земельних торгах (а.с.32-33).

06.11.2019 року ОСОБА_2 звернувся з заявою до Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин ЧМР про передачу йому безоплатно земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 позаду будинковолодіння, площею 0,0579 га, кадастровий номер :17:002:0155 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с.108).

Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 06.02.2020 року земельна ділянка площею 0,0579 га, кадастровий номер :17:002:0155 розташована в АДРЕСА_2 (а.с.20-22).

ОСОБА_1 як дитина війни 07.02.2020 року звернувся із заявою до департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин ЧМР про передачу йому у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,0579 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.18-19).

Відповідно до протокольного рішення №1079/77 від 27.02.2020 року доручено виконавчому органу міської ради підготувати проект рішення щодо виключення з переліку земельних ділянок несільськогосподарського призначення, які підлягають продажу на земельних торгах, земельної ділянки, орієнтовною площею 0,0579 га за кадастровим номером :17:002:0155, з метою надання її учаснику бойових дій ОСОБА_2 для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд ( АДРЕСА_2 ) (а.с.88).

В подальшому, п.3.1. рішення Чернівецької міської ради від 11.06.2020 року №2202 «Про розгляд звернень громадян щодо надання дозволів на складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0579 га для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою АДРЕСА_1 (а.с.13).

Рішення Чернівецької міської ради від 01.07.2020 року №2243 визнано таким, що втратив чинність п.1 додатка до рішення міської ради VІІ скликання №303 від 05.07.2016 року в частині включення земельної ділянки по АДРЕСА_2 , площею 0,0579 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд до переліку земельних ділянок несільськогосподарського призначення, які підлягають продажу на земельних торгах, з метою надання її учаснику бойових дій ОСОБА_2 (а.с.34).

Листом від 03.08.2020 року №К-937/004/01 департаментом Містобудівного комплексу та земельних відносин ОСОБА_1 було поставлено до відома про те, що проект рішення на підставі його заяви було підготовлено та передано до Чернівецької міської ради на розгляд сесії ЧМР (а.с.23).

Також, згідно рекомендацій постійної комісії з питань земельних відносин, архітектури та будівництва Чернівецької міської ради на проект рішення, які виносяться на розгляд 83 сесії міської ради VII скликання 27.08.2020 року, рекомендовано передати учаснику бойових дій ОСОБА_2 безоплатно у власність земельну ділянку площею 0,0579 га за кадастровим номером :17:002:0155, за рахунок запасу міста для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою АДРЕСА_2 (а.с.89).

Рішенням Чернівецької міської ради від 30.09.2020 року №2421 83 сесії VII скликання вирішено передати ОСОБА_2 безоплатно у власність земельну ділянку, площею 0,0579 га, кадастровий номер :17:002:0155 за рахунок земель запасу міста для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою АДРЕСА_2 , та цим же рішенням визнано таким що втратив чинність пункт 1.1 рішення міської ради 7 скликання від 18.08.2020 року (а.с.14).

При цьому, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 звертався до Шевченківського районного суду м. Чернівці з позовною заявою щодо визнання незаконним та скасування пункту 3.1. рішення 78 сесія Чернівецької міської ради VII скликання від 11.06.2020 року № 2202 та рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30.04.2021 року в справі №727/7432/20 в задоволенні позовних вимог відмовлено, а постановою Чернівецького апеляційного суду від 21.07.2021 року змінено мотивувальну частину рішення суду першої інстанції, та вказано, що позивачем ОСОБА_1 обрано неналежний спосіб захисту свого права, який не є ефективним і не зможе поновити його порушене право щодо передачі йому у власність спірної земельної ділянки, та не залучено всіх учасників по справі (а.с.45-48).

Крім того, матеріали справи містять ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 29.09.2020 року, якою в порядку забезпечення позову ОСОБА_1 у справі 727/7432/20 було заборонено Чернівецькій міській раді вчиняти будь-які дії відносно реєстрації земельної ділянки площею 0,0579 га, кадастровий номер :17:002:0155, цільове призначення для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої по АДРЕСА_2 , а ухвалою того ж суду від 20.10.2020 року виправлено описку в абзаці другому зазначеної ухвали та заборонено Чернівецькій міській раді вчиняти будь-які дії відносно земельної ділянки площею 0,0579 га, кадастровий номер :17:002:0155, цільове призначення для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с.36-38).

За приписами ст.ст.13, 14 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 10 ст.59 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Пунктами «а» та «в» ч.1 ст.12 ЗК України регламентовано, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад та надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності.

Земельне законодавство базується, серед інших, на принципах забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; забезпечення гарантій прав на землю передбачено п.п. «б», «ґ» ч.1 ст.5 ЗК України. До загальних засад цивільного законодавства відноситься справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України).

Згідно ст.83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

Згідно ст.122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

В силу ч.2 ст.116 ЗК України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до ч.6 ст.118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.

Згідно з положеннями частини сьомої наведеної статті відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

У відповідності до ст.121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення фермерського господарства - в розмірі земельної частки (паю), визначеної для членів сільськогосподарських підприємств, розташованих на території сільської, селищної, міської ради, де знаходиться фермерське господарство. Якщо на території сільської, селищної, міської ради розташовано декілька сільськогосподарських підприємств, розмір земельної частки (паю) визначається як середній по цих підприємствах. У разі відсутності сільськогосподарських підприємств на території відповідної ради, розмір земельної частки (паю) визначається як середній по району; для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара; для ведення садівництва - не більше 0,12 гектара; для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара; для індивідуального дачного будівництва - не більше 0,10 гектара; для будівництва індивідуальних гаражів - не більше 0,01 гектара.

Згідно ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

В силу ч.3 ст.136 ЗК України земельні ділянки, включені до переліку земельних ділянок держаної чи комунальної власності або прав на них, які виставлені на земельні торги, не можуть відчужуватися, передаватися в заставу, надаватися у користування до завершення торгів.

За змістом ст.152 ЗК України одним із способів захисту прав на земельні ділянки визначено визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ч.2 вказаної статті власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

ВС у постанові від 03 березня 2021 року (справа №320/4182/20) вказав «…у разі настання визначених законодавством умов, відповідач зобов`язаний до вчинення конкретних дій - розглянути заяву позивача у встановленому законом порядку, а за умови відповідності заяви та доданих до неї документів вимогам законодавства - прийняти рішення про задоволення заяви. Підставою для відмови у задоволенні заяви позивача можуть бути лише визначені законом обставини. Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти на власний розсуд - розглянути заяву, або ж ні; прийняти рішення про задоволення заяви, або ж рішення про відмову у її задоволенні. Визначальним є те, що у кожному конкретному випадку звернення особи із заявою, з урахуванням фактичних обставин, згідно із законом існує лише один правомірний варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Оскільки в даній справі у відповідача не було законних підстав для відмови позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, а те, що зазначено у пункті 2.1 рішення Чернівецької міської ради №2510 від 08 грудня 2020 року є протиправним, то суд приходить до висновку про зобов`язання відповідача прийняти рішення про надання позивачу як учаснику бойових дій дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,1000 га за рахунок земель запасу міста для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд…».

Встановлені обставини справи дають можливість прийти до висновку, що після припинення з дружиною позивача орендних правовідносин щодо спірної земельної ділянки позивач не заявив будь-яких прав щодо неї, а ініціював питання щодо отримання її у власність вже після ОСОБА_2 . Будь-який орган, в тому числі, суд позбавлений права втручатися у дискреційні повноваження органу місцевого самоврядування в частині прийняття рішень щодо передачі тій чи іншій особі у власність земельної ділянки за умови дотримання вимог земельного законодавства, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні вимог щодо скасування рішення про передачу у власність ОСОБА_2 та зобов`язань передати позивачу через першочерговість звернення самого ОСОБА_2 .

Доводи щодо заборони вирішувати питання щодо передачі у власність спірної земельної ділянки на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Чернівці від 29.09.2020 року про забезпечення позову є безпідставними, оскільки на той час зміст вказаної ухвали не забороняв вчинення таких дій, а про недоліки судового рішення не було і не могло бути відомо на час розгляду питання 30.09.2020 року Чернівецькій міській раді. Колегія суддів вважає, що недолік судового рішення з вини суду самий по собі при наявності обставин відсутності прояву інтересу позивача до спірної земельної ділянки протягом тривалого часу з 2015 року до лютого 2020 року не може бути поважною причиною позбавляти ОСОБА_2 прав щодо неї.

Що стосується доводів про прийняття рішення без рекомендацій Координаційного центру з питань соціальної та психологічної підтримки учасників антитерористичної операції при виконавчому комітеті ЧМР, то такі не є об`єктивними, оскільки вони не були обґрунтуваннями позовної заяви і таким не надавалася оцінка судом першої інстанції.

Оскільки вимоги позивача щодо скасування оскаржуваних пунктів рішень ЧМР про передачу спірної ділянки у власність відповідача є необґрунтованими та підстав для їх задоволення суд першої інстанції не знайшов, відсутні й підстави для розгляду вимоги про зобов`язання ЧМР передати йому у власність спірну земельну ділянку згідно доводів щодо розбіжностей між поданою заявою та результатом її розгляду, оскільки скасування рішення ЧМР №2202 від 11.06.2020 року через допущенні недоліки тлумачення змісту заяви, з якою звертався ОСОБА_1 , не відновить становище, за захистом якого останній звернувся до суду.

Інші доводи порушення закону при прийнятті рішення від 30.09.2020 року, такі як: не оприлюднення проекту п.2 рішення 83 сесії ЧМР від 30.09.2020 року №2421 на офіційному веб-порталі Ради у відповідності до ЗУ «Про доступ до публічної інформації», непогодження проекту рішення усіма посадовими особами, відсутність належного вилучення спірної земельної ділянки від колишнього орендаря належним актом, - є формальними, що не впливає на волевиявлення ЧМР як власника землі на її передачу у власність ОСОБА_2 та не спростовують висновків суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог в цілому.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягають скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 01 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий Лисак І.Н.

Судді: Литвинюк І.М.

Перепелюк І.Б.