Справа № 698/216/22
Провадження № 2/698/95/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

01 серпня 2022 р. смт Катеринопіль

Катеринопільський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Лазаренка В.В.,

при секретарі судових засідань Гончар Т.О.,

за участі позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

До Катеринопільського районного суду Черкаської області звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення боргу, яка мотивована тим, що 18.03.2021 року він з відповідачкою уклали договір позики грошових коштів в розмірі 2400 доларів США, про що було складено розписку, у якій остання взяла на себе зобов`язання повернути грошові кошти в строк до травня місяця 2021 року. У визначений договором позики строк відповідачка ОСОБА_2 грошові кошти не повернула, від спілкування з позивачем ухиляється. Крім того, станом на 14.02.2022 року, взяті на себе обов`язки за договором позики відповідачкою не виконані, борг позивачу не повернуто, оригінал розписки знаходиться у позивача.

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_2 умов укладеного договору позики та ігнорування останньою можливості вирішити спір в позасудовому порядку, позивач звернувся з даним позовом до суду та просить суд стягнути з відповідачки на його користь заборгованість за договором позики у розмірі 67283 грн., яка є еквівалентом 2400 доларів США, та моральну шкоду в розмірі 5000 гривень.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити позов з підстав, наведених у позовній заяві.

Відповідачка належним чином повідомлялася про дату та час розгляд справи, а також про необхідність надати відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують її заперечення, однак відповідачка не використала наданого їй законом процесуального права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача, вважає можливим відповідно до правил ч. 1 ст. 280 ЦПК України вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги у їх сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд, дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За правилами ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Приписами ст. 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно вимог ч.ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

В постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 року у справі № 6-79цс14 зазначено, що «відповідно до норм ст.ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання».

Постановою Верховного Суду України від 18.09.2013 року у справі № 6-63цс13 визначено, що «письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки».

Також, Верховний Суд у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказав, що «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки».

Судом встановлено, що 18.03.2021 року між сторонами по справі було укладено договір позики грошових коштів, про що відповідачкою ОСОБА_2 було складено розписку, відповідно до змісту якої вона отримала від позивача ОСОБА_1 у борг грошові кошти у розмірі 2400 доларів США із зобов`язанням повернення позичених грошових коштів до травня 2021 року. Розписка містить дату складання 18.03.2021 року та підпис ОСОБА_2 , а також кінцевий термін повернення позики травень 2021 року.

Згідно витягу офіційного курсу гривні щодо іноземних валют станом на 14.02.2022 року, офіційний курс одного долара до гривні становить 28,0346 гривень.

Позивачем шляхом надання до суду оригіналу розписки відповідачки підтверджено, як факт укладення договору позики грошових коштів, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми, що свідчить про наявність між сторонами правовідносин, які випливають із договору позики.

Згідно вимог ч.ч. 1, 5ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Оскільки відповідачка не скористалась своїм процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву, в якому зазначаються, зокрема, заперечення (за наявності) щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими відповідачка не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права, з огляду на подання позивачем до суду боргового документа, суд вважає встановленою обставину неповернення відповідачкою 2400 доларів США боргу за розпискою станом на дату ухвалення рішення у справі.

Відповідно до приписів ч.ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Отже, будь-яких належних та допустимих доказів, які б спростовували надані позивачем докази заборгованості за вказаним договором позики, відповідачкою не надано. При укладенні договору позики між сторонами в письмовій формі були погоджені всі істотні умови такого договору, а саме: розмір позики та строк її повернення.

Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, враховуючи вимоги закону, які до них застосовуються, суд дійшов до переконання, що визначена заборгованість відповідачки перед позивачем по вказаній розписці є підтвердженою матеріалами справи, а тому вимоги позивача про стягнення боргу підлягають задоволенню.

Враховуючи беззаперечний факт укладення сторонами договору позики, ненадання відповідачкою відзиву на позовну заяву, наявність у позивача оригіналу боргової розписки, що свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідачки заборгованості за договором позики в розмірі 67283 гривні.

Щодо позовної вимоги позивача про стягнення з відповідачки моральної шкоди необхідно відмовити виходячі з наступного.

За приписами ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичі в; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Позивач пред`являючи вимогу про стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок порушення його прав до матеріалів справи не надав жодних доказів, які б встановлювали заподіяння йому моральної шкоди, що полягала б, зокрема, у втраті сну та появі депресії.

Суд враховує, що порушення прав людини завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання, які заподіюють моральну шкоду.

Аналізуючи норми чинного законодавства та встановленні у справі обставини, суд вважає, що позивач не надав суду належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження причинного зв`язку між порушенням відповідачкою його прав та завданням йому моральної шкоди, а також і вини відповідачки у її спричиненні.

Крім того, будь-яким чином позивач не довів розумності та співмірності зазначеного в позові розміру моральної шкоди з урахуванням приведених ним обґрунтувань та обставин її завдання.

Відтак, позивачем не доведено як факту заподіяння моральної шкоди, так і відповідно інших складових, які підлягають доведенню у даному спорі.

Беручи до уваги вищенаведене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди.

Враховуючи те, що позивач є постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії та відповідно до п. 10. ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 992,40 грн..

Керуючись, ст.ст. 23, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 141, 263-265, 280-283, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 суму боргу за договором позики в розмірі 67 283 (шістдесят сім тисяч двісті вісімдесят три) грн. 00 коп..

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 на користь держави 992 грн. 40 коп. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів із дня його проголошення до Черкаського апеляційного суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя В.В. Лазаренко