ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 686/26849/21

Провадження № 22-ц/4820/1308/22

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Грох Л.М. (суддя-доповідач), Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,

секретар судового засідання Чебан О.М.,

з участю представника Міністерства оборони України,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, за апеляційними скаргами Міністерства оборони України, ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області в складі судді Козак О.В. від 06 травня 2022 року.

Заслухавши доповідача, пояснення учасника справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

В листопаді 2021 року ОСОБА_1 , звертаючись в суд з цим позовом до відповідачів, вказував, що він проходив військову службу у Збройних Силах України і 30.11.2004 року був звільнений на пенсію з посади енергетика - начальника електротехнічної служби в/ч НОМЕР_2 у військовому званні «майор».

Під час проходження військової служби він отримав травму голови і в подальшому внаслідок цієї травми 28.02.2013 року йому довічно було встановлено ІІІ групу інвалідності.

31 жовтня 2014 року в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013 року, він звернувся до комісії Міністерства оборони України для отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із отриманням інвалідності, пов`язаної з проходження військової служби, однак отримав відмову з посиланням на відсутність права на отримання такого виду соціальної допомоги, оскільки інвалідність 3 групи настала до набрання чинності постанови КМУ №975 від 25.12.2013 року.

29.10.2015 року під час повторного огляду йому встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок отриманої під час проходження військової служби травми.

З того часу для врегулювання питання виплати соціальної допомоги в зв`язку з отриманням 2 групи інвалідності довічно, встановленої йому вже після набрання чинності постанови КМУ №975 від 25.12.2013 року, він неодноразово звертався до відповідача, однак подані ним документи щоразу повертались без належного розгляду профільною комісією МО України. Всупереч вимогам чинного законодавства подані ним документи не розглядалися спеціалізованою комісією МО України, а поверталися йому одноособовими рішеннями посадових осіб міністерства.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 29.12.2020 року такі дії посадових осіб Міністерства оборони України визнано протиправними і зобов`язано відповідача розглянути його заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням інвалідності ІІ групи, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби. Однак навіть після цього посадові особи зробили все, щоб якомога довше затягнути виконання судового рішення.

Так, на його звернення щодо добровільного виконання рішення суду з додаванням пакету документів на розгляд комісії Міністерства оборони України знову було проігноровано, а оригінали та копії документів залишились у відповідача.

Лише після його звернення до органів ДВС 10.06.2021 року комісія Міністерства оборони України з питань, пов`язаних із призначенням і виплатою грошової допомоги та компенсаційних сум, розглянула його заяву і прийняла рішення про призначення йому одноразової грошової допомоги в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності 2 групи (29.01.2015 року в сумі 243600 грн.). Ці кошти йому перераховано платіжним дорученням №619 від 23.06.2021 року.

Відтак посадові особи Міністерства оборони України, ігноруючи вимоги чинного законодавства України стосовно порядку розгляду звернень щодо отримання одноразової грошової допомоги у разі отримання інвалідності пов`язаної з проходженням військової служби відповідною комісією, одноособовими рішеннями відмовляли йому в розгляді такого звернення.

Чинним законодавством України не передбачено виплату компенсації за несвоєчасне отримання з вини органів державної влади одноразової грошової виплати, в зв`язку з чим позивач вимагав відшкодування моральної шкоди.

При визначенні розміру моральної шкоди посилався на те, що протягом більш як шести років відчував не тільки фізичні і душевні страждання від протиправних дій посадових осіб держави. Він своєчасно не отримав ті доходи, які б міг мати в разі своєчасної виплати одноразової грошової допомоги у 2015 році в розмірі 243600 грн. Станом на 2021 рік така виплата у зв`язку із збільшенням прожиткового мінімуму працездатних осіб складає вже 454 000 грн.

З огляду на тривале цілеспрямоване порушення його соціальних прав, втрату значної частини доходу в зв`язку з падінням купівельної спроможності гривні за більш ніж шість років вважає справедливою і розумною компенсацію за заподіяння йому моральної шкоди у 300 000 грн., яку просив стягнути з держави.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 травня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську служб України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , жителя: АДРЕСА_1 ) 30000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Міністерство оборони України просить скасувати рішення суду як незаконне, та відмовити в задоволенні позову. На думку апелянта, заявлені позивачем вимоги належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, тобто у порядку, за яким Хмельницький окружний адміністративний суд розглядав основний спір в межах адміністративної справи №560/4273/20 про визнання протиправною бездіяльності Міноборони.

До аналогічних правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 09.02.2021 року при розгляді справи № 520/17342/18. Суд першої інстанції не дотримався імперативної норми та помилково не закрив провадження у даній справі.

Також не враховано, що ОСОБА_1 звернувся до Міністерства оборони з відповідною заявою після встановлення йому ІІ групи інвалідності лише 25.01.2019 року, а тому строк виплати пропущено не з вини Міністерства оборони України, а з вини самого позивача. Позивач не довів наявність моральної шкоди та її розмір, не обґрунтував наявність причинного зв`язку між моральною шкодою та діями міністерства.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить частково скасувати рішення суду і задовольнити його позов повністю. Вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував багаторічну бездіяльність посадових осіб Міністерства оборони України, що спричинила значне погіршення стану його здоров`я, і в кінцевому результаті стало значною мірою причиною перенесеного ним у березні 2022 року інфаркта міокарда. На протязі декількох років чиновник МО України одноосібно відмовляв йому у виплаті грошової допомоги, тоді як таке рішення мала приймати спеціальна комісія. Суд не врахував значну тривалість та глибину його душевних страждань, визначений розмір відшкодування є недостатньою та неспівмірною із завданою моральною шкодою.

Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах України.

Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серії 10ААБ № 574546 позивачу 28.02.2013 року встановлено вперше III групу інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним із виконанням обов`язків військової служби.

Позивач 31.10.2014 року звернувся до комісії Міністерства оборони України для отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із отриманням інвалідності пов`язаної з проходження військової служби, однак отримав відмову, оформлену відповідним протоколом засідання комісії Міноборони від 18.03.2015 року №7.

29.01.2015 року під час повторного огляду позивачу встановлено II групу інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним із виконанням обов`язків військової служби.

Реалізуючи своє право на отримання одноразової грошової допомоги, позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою про призначення та виплати йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням II групи інвалідності, яка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби.

ІНФОРМАЦІЯ_2 надіслано на адресу позивача лист № 14/2410 від 08.04.2020 року, в якому повідомлено ОСОБА_1 про те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 02.03.2020 року відповідно до вихідного від 02.03.2020 року №14/2033 на розгляд Комісії Міністерства оборони України відправлений висновок разом з наданими документами, стосовно можливості виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги. Згідно вихідного від 20.03.2020 року №248/363/ огд Департаментом фінансів Міністерства оборони України повернуті документи щодо виплати ОСОБА_1 вищезазначеної грошової допомоги. 18.03.2015 року документи розглядались Комісією з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби. За результатами розгляду прийнято рішення від 18.03.2015 року № 7 про відмову в призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги. Оскільки нових обставин в пакеті документів які надійшли не виявлено, то підстав для подачі документів на розгляд Комісії немає. Враховуючи викладене, документи були повернуті без реалізації.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду в справі № 560/4273/20 від 29.12.2020 року частково задоволено позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України та визнано протиправними дії Міністерства оборони України щодо неприйняття рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із настанням інвалідності. Зобов`язано Міністерство оборони України розглянути заяву ОСОБА_1 про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю, пов`язаною з виконанням обов`язків військової служби та прийняти відповідне рішення згідно з Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975. В задоволенні решти вимог відмовлено.

Рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 10.06.2021 року №88 на виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 29.12.2020 року у справі № 560/4273/20 та постанови Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 22.04.2021 року ВП № 65258360, комісія дійшла висновку призначити одноразову грошову допомогу майору у запасі ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3), звільненому 30.11.2004 року та якого 28.02.2013 року під час первинного огляду органом МСЕК визнано особою з інвалідністю III групи внаслідок травми, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби (довідка МСЕК серія 10 ААБ №574546), 29.01.2015 року під час повторного огляду органами МСЕК визнано особою з інвалідністю II гру внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби (довідка МСЕК серії АВ №0387484), у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, на дату встановлення інвалідності II групи (29.01.2015) сумі 243600грн.

Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішення Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Берегових В.С. від 09.07.2021 року виконавче провадження ВП №65258360 з виконання виконавчого листа 560/4273/20, виданого 19.02.2021 року, закінчено, у зв`язку із фактичним виконанням рішення. Згідно платіжного доручення №619 від 23.06.2021 року стягувачу перераховано кошти в повному обсязі.

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до МО України з заявою про притягнення відповідальності за вказані вище протиправні дії заступника директора Департаменту фінансів МО України полковника ОСОБА_2, та просив виплати йому компенсацію заподіяння цими протиправними діями моральної та матеріальної шкоди.

Листом Департаменту фінансів МО України від 11.10.2021р. ОСОБА_1 на його звернення повідомлено, що рішення щодо виплати (відмови у виплаті) одноразової допомоги та встановлення суми належить до повноважень комісії, та приймається колегіально. Рішення суду МО України виконано відповідно до норм законодавства України для відшкодування компенсації підстав немає.

Наведене підтверджується матеріалами справи.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивач звернувся з заявою про виплату грошової допомоги до Міноборони України 25.01.2019 року, тобто, майже через 4 роки після встановлення йому інвалідності ІІ групи. При цьому позивач не надав доказів, що він неодноразово звертався до відповідача, однак подані ним документи щоразу поверталися без належного розгляду профільною комісією МО України. Враховуючи, що рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 29.12.2020 року було визнано протиправними дії МО України щодо неприйняття рішення щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із настанням інвалідності та зобов`язано Міністерство оборони України належно розглянути заяву ОСОБА_1 про виплату одноразової грошової допомоги, позивач був змушений вживати додатково заходів для примусового виконання рішення суду черед органи ДВС (рішення виконано лише в червні 2021 року), слід стягнути на його користь 30000 грн. відшкодування завданої моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги відповідача про підвідомчість цього спору адміністративному суду є безпідставними.

Так, відповідно до частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення. Зокрема, юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Водночас за правилами ч.5 ст. 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Отже за змістом положень частини п`ятої статті 21 КАС України та частини першої статті 19 КАС України юрисдикція спору про стягнення моральної шкоди із суб`єкта владних повноважень визначається як за правовою природою правовідносин, зокрема публічно-правових, так і у зв`язку з тим, чи пред`явлено позов про стягнення моральної шкоди в одному провадженні з вимогою про вирішення публічно-правового спору.

У випадку пред`явлення позову про відшкодування шкоди, у тому числі моральної, в іншому судовому проваджені такий спір підлягає розгляду за правилами цивільної або господарської юрисдикції, за виключенням випадку, якщо можливість об`єднання спорів у одне провадження в адміністративній юрисдикції не втрачена.

Такий висновок цілком узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 09.02.2021 року у справі № 520/17347/18 (пункти 7.60- 7.62), на яку посилається апелянт.

Обговорюючи доводи апеляційних скарг щодо неправильного визначення розміру відшкодування завданої моральної шкоди, апеляційний суд приймає до уваги таке.

Згідно статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з ч.ч.1-2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статями 1173 та 1174 ЦК України.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (ст. 1174 ЦК України).

Суд першої інстанції правильно констатував факт порушення права позивача внаслідок протиправної бездіяльності Міністерства оборони України щодо неприйняття рішення за його заявою від 25.01.2019 року про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із настанням інвалідності, що встановлено рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 29.12.2020 року у справі № 560/4274/20.

Вказана заява після ухвалення рішення суду була розглянута Міністерством оборони України лише 10.06.2021 року, грошова допомога виплачена 23.06.2021 року, по спливі майже 2,5 років саме з вини відповідача.

При цьому матеріали справи дійсно не містять доказів, що позивач раніше, після встановлення ІІ групи інвалідності, звертався до відповідача, а подані ним документи щоразу поверталися без належного розгляду профільною комісією МО України.

Позивач звернувся з заявою про виплату грошової допомоги до Міноборони України, тобто, майже через 4 роки після встановлення йому інвалідності ІІ групи 29.01.2015 року, що виключає вину Міністерства оборони у непризначенні йому грошової допомоги впродовж цього періоду.

Враховуючи, факт визнання протиправними дій МО України, суті та тривалості (близько 2,5 років) порушення відповідачем права позивача, характеру його душевних страждань, необхідності докладання зусиль для відновлення порушеного права, з врахуванням вимог розумності і справедливості відповідно до ч.3 ст. 23 ЦК України суд першої інстанції обґрунтовано визначив розмір грошового відшкодування моральної шкоди у 30000 грн.

Доводи апеляційних скарг не спростовують висновки суду першої інстанції.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційних скарг не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги Міністерства оборони України, ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 серпня 2022 року.

Судді Л.М. Грох

Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк