Провадження № 2/337/1318/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2022 року Хортицький районний суд міста Запоріжжя у складі:

головуючого судді Сидорової М.В.

за участю секретаря Коваленко В.С.

представника позивачки ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат на дитину,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2022 року ОСОБА_3 звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_4 на її користь 4470,00 грн. в рахунок компенсації понесених нею додаткових витрат на лікування дитини.

Позовні вимоги мотивує тим, що з 02.06.2006р. по 01.12.2010р. вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого вони мають неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який після припинення шлюбних відносин сторін залишився проживати разом з нею. Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 03.10.2013р. у справі ЄУН 337/5285/13-ц з відповідача на її користь на утримання неповнолітнього сина стягнуто аліменти у розмірі 400 грн. починаючи з 10.09.2013р. і до повноліття дитини. В подальшому, 12.06.2019р. у справі ЄУН 337/832/19 судом було змінено спосіб стягнення аліментів та постановлено сплачувати додаткові витрати на утримання дитини. Додаткові витрати стягнуто з підстав, що дитина постійно потребує додаткових занять з логопедом, має загальні розлади розвитку, постійно відвідує центр психологічно-медико-педагогічного розвитку, який потребує значних витрат. У лютому 2022 року дитина перенесла операцію з лікування зубів, яка була проведена під загальним наркозом. Вартість лікування склала 8940,00 грн. Вказані додаткові витрати не мають відношення до додаткових витрат, які стягнуті рішенням суду. Добровільно відшкодувати частину сплачених нею витрат на невідкладну медичну допомогу дитині, відповідач не бажає, тому вона вимушена звернутись до суду з вказаним позовом.

Ухвалою суду від 19.05.2022р. за вказаним позов відкрито спрощено позовне провадження та призначено судове засідання з викликом сторін.

14.06.2022р. до суду від представника відповідача адвоката Шкабуро О.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому сторона відповідача заперечила проти задоволення позовних вимог позивачки та зазначив, що відповідно до рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя з відповідача на користь позивачки на утримання неповнолітнього сина стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до повноліття дитини, а також додаткові витрати у розмірі 1500 грн. щомісячно на утримання сина. Відповідач вважає, що заявлена позивачкою сума у розмірі 4470,00грн. не є додатковими витратами, оскільки позивачкою не доведена необхідність лікування сина, не надані медичні довідки, висновки лікарів, їх рекомендації щодо лікування сина у приватній клініці, в той час, коли держава гарантує громадянам України та іншим визначеним законом особам надання необхідних медичних послуг та лікарських засобів за рахунок коштів Державного бюджету України на умовах та в порядку, встановлених законодавством. Позивачка самостійно та на власний розсуд, без погодження з батьком дитини, обрала медичний заклад у якому син сторін лікувався. Позивачкою не доведено належними та допустимими доказами, що понесені нею витрати на лікування дитини викликані саме особливими обставинами, не доведена необхідність лікування сина та неможливість отримання медичної допомоги у державному чи комунальному закладі охорони здоров`я. Крім того, відповідач має на утриманні ще одну дитину сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а розмір його середньомісячної заробітної плати свідчить про неможливість брати участь у додаткових витратах на неповнолітнього сина сторін враховуючи суму щомісячних платежів які ним сплачуються на користь позивачки. Просить в задоволенні позову відмовити повністю.

В судовому засіданні представник позивачки - адвокат Додонов П.О. позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, які викладені у позовній заяві, просив позов задовольнити.

Представник відповідача адвокат Шкабуро О.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав, які викладені у відзиві на позовну заяву, просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, виходить з наступного.

Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст.12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що сторони у справі, а саме позивачка ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_4 є батьками неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який після припинення шлюбних відносин сторін залишився проживати з матір`ю та на утримання якого з батька дитини стягнуті аліменти та додаткові витрати.

Так, рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 03.10.2013р. з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнуто аліменти у твердій грошовій сумі 400,00 грн. щомісяця, починаючи з 10.09.2013р. і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 12.06.2019р. у справі ЄУН 337/832/19 розмір аліментів, стягнутих за рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 03.10.2013р. було змінено та з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнуто аліменти у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, до досягнення дитиною повноліття.

Цим же судовим рішенням з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 стягнуті додаткові витрати у розмірі 1500,00грн. щомісячно на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 11.03.2019р. та до досягнення дитиною повноліття.

Зі змісту вказаного судового рішення вбачається, що додаткові витрати на утримання дитини стягнуті у зв`язку з тим, що дитина має загальні розлади розвитку, має системне порушення пізнавальної діяльності, саморегуляції соціальних і комунікативних форм поведінки, потребує постійної допомоги, за станом здоров`я відвідує Центр соціальної та реабілітаційної допомоги «Прометей», оплата за який складає 3000,00 грн. щомісяця.

Відповідно до даних, які містяться у копії акту № 59 виконаних стоматологічних робіт від 19.02.2022р., який наданий ПП «Стоматологічний центр «Металокерамика», та копії фіскального чеку від 19.02.2022р., ОСОБА_7 були надані певні стоматологічні послуги, зокрема, лікування глибокого карієсу, корекція пломби, хронічного поверхневого карієсу, герметизація фіссур, видалення зубу, ушивання, застосування радіовізіографу, анестезії, пронофолу, всього на суму 8940,00грн., які були оплачені позивачкою ОСОБА_3 .

Також судом встановлено, що відповідач ОСОБА_4 є працездатним, працює водієм у Запорізькій обласний прокуратурі, отримує стабільний заробіток, розмір якого, з відрахуванням податків та аліментів, становив за період з грудня 2019 року по травень 2022 року включно у загальній сумі 207879,18 грн., має малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до частин 1, 2 ст.27 Конвенції, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Одним із різновидів аліментних зобов`язань між батьками і дітьми є зобов`язання батьків брати участь у додаткових витратах на дитину (ч. 1 ст.185 СК України): той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

За ч.2 ст.185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог ОСОБА_3 .

В даному випадку суд виходить зі змісту ст.185 СК України, яка вказує на те, що батьки в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, зобов`язані брати участь у додаткових витратах.

Дане положення стосується особливих обставин, перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить зокрема, випадки, коли дитина страждає на певну хворобу.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Ураховуючи наведене, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13.09.2017р. у справі № 6-1489цс17.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

Така ж правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.05.2018р. у справі № 2-1161/2011, від 04.12.2019 у справі №320/383/19, від 12.03.2020р. у справі №520/126821/17.

Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ними аліментів. Чинним законодавством не передбачена можливість повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору.

Сімейний кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.

Як вбачається з долучених до позовної заяви доказів, понесені позивачкою ОСОБА_3 витрати на утримання неповнолітнього сина сторін, складаються з витрат на послуги стоматології.

На думку суду, зазначені витрати, понесені позивачкою на лікування неповнолітнього сина сторін та документально підтверджені в розмірі 8940,00 грн., є додатковими та необхідними витратами, що викликані особливими обставинами, передбаченими ст.185 СК України, оскільки зумовлені наявністю відповідної хвороби зубів у дитини, яка потребувала лікування, здійснені для подальшого належного розвитку дитини та пов`язані із підтримкою стану здоров`я дитини.

У матеріалах справи наявний акт №59 виконаних стоматологічних робіт від 19.02.2022р. ПП «Стоматологічний центр «Металокерамика», відповідно до якого ОСОБА_7 були надані певні стоматологічні послуги, зокрема, лікування карієсу, корекція пломби, герметизація фіссур, видалення зубу, ушивання, застосування радіовізіографу, анестезії, пронофолу, всього на суму 8940,00грн.

Зазначений акт не спростований стороною відповідача, містить відомості про найменування послуг, їх вартість, факт повної оплати вказаних послуг засвідчує фіскальний чек від 19.02.2022р., копія якого теж міститься в матеріалах справи.

Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню та стягненню з відповідача підлягає половина фактично понесених позивачкою додаткових витрат на стоматологічні послуги сину, а саме сума в розмірі 4470,00грн.

Твердження представника відповідача про те, що понесені позивачкою витрати на стоматологічне лікування дитини не відносяться до додаткових витрат в розумінні ст.185 СК України та не викликані особливими обставинами, оскільки позивач не довела необхідність звернення до клініки з метою отримання дитиною послуг стоматолога, є безпідставними. Понесення додаткових витрат на дитину може підтверджуватися як рецептом (рекомендацією) лікаря, так і довідкою, чеком, рахунками тощо.

Доводи представника відповідача про недоведеність позивачкою неможливості отримання медичної допомоги у державному або комунальному закладі та обрання приватного медичного закладу для лікування сина на власний розсуд без погодження з батьком дитини не береться судом до уваги, оскільки в Україні діють державні, комунальні та приватні заклади охорони здоров`я.

Відповідно до ст.49 Конституції України, у державних і комунальних закладах охорони здоров`я медична допомога надається безоплатно. Вимоги вказаної статті на приватні заклади, в якому, зокрема, неповнолітньому сину сторін надавалася медична допомога, не розповсюджується.

Крім того, у п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення» визначено, що програма державних гарантій медичного обслуговування населення (програма медичних гарантій) - програма, що визначає перелік та обсяг медичних послуг (включаючи медичні вироби) та лікарських засобів, повну оплату надання яких пацієнтам держава гарантує за рахунок коштів Державного бюджету України згідно з тарифом, для профілактики, діагностики, лікування та реабілітації у зв`язку з хворобами, травмами, отруєннями і патологічними станами, а також у зв`язку з вагітністю та пологами.

Відповідачем та його представником не обґрунтовано, що лікування, надане сину сторін, входить до переліку та обсягу медичних послуг, повну оплату надання яких пацієнтам держава гарантує за рахунок коштів Державного бюджету України.

Також суд враховує, що право вибору закладу охорони здоров`я щодо лікування належить хворому чи його представнику.

Доводи сторони відповідача в тій частині, що ці витрати та медичний заклад не були погоджені з батьком, а тому мати дитини їх понесла на власний розсуд, не можуть бути прийняті в якості підстав для відмови у задоволенні позову, оскільки така норма не має імперативного характеру, вказані обставини не впливають на висновки суду щодо обов`язку батька брати участь у додаткових витратах на дитину в частині стоматологічного лікування, яке було необхідними для дитини.

Посилання представника відповідача на постанову Верховного Суду від 08.05.2018р. у справі №272/118/17, в даному випадку є недоречним, оскільки у вказаній справі суд посилався на недоведеність позивачкою неможливості проведення лікування сина в Україні та необхідність спеціалізованого лікування дитини в клініці Ізраїлю, яке викликано особливими обставинами, тобто вартісного лікування сина за межами України.

Наявність у відповідача іншої дитини, без доведення того, що дитина проживає разом з ним і він її утримує, не може бути підставою для звільнення батька від участі у додаткових витратах на іншу дитину.

Те, що відповідач працює, але отримує невеликий дохід, з нього стягуються на користь позивача аліменти та додаткові витрати на дитину зумовлені іншими обставинами, суд відхиляє, оскільки відповідач ОСОБА_4 є працездатною особою, отримання невеликої заробітної плати не звільняє його, як батька, від виконання свого обов`язку щодо участі у додаткових витратах на дитину.

Суд, зважаючи на відсутність даних про незадовільний фізичний стан відповідача, відсутність обмежень у виборі роботи з гідним рівнем заробітної плати та працевлаштування, з урахуванням принципів справедливості, добросовісності та розумності, вважає такі посилання не прийнятними, оскільки забезпечення належного рівня життя своїх дітей є обов`язком батька.

Стороною відповідача доказів про тяжкий матеріальний стан батька ОСОБА_4 , або інших доказів, які б вказували на неможливість останнього брати участь у додаткових витратах на дитину, до суду не надано.

На підставі викладеного позов слід задовольнити повністью.

Крім того, оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви про стягнення додаткових витрат на дитину, відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 992,40 грн.

Керуючись ст.180, 185 СК України, ст.2,4,5,12,13,76-82,89,141, 258, 263-265 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) понесені додаткові витрати на неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 4470 (чотири тисячі чотириста сімдесят) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь держави судовий збір в сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 12 серпня 2022 року.

Суддя М.В.Сидорова