Справа № 127/3617/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2022 року м. Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Ковбасюк О.О.,

за участю секретаря судового засідання Макарчук І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» про стягнення коштів, набутих без достатньої правової підстави, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернулась із вказаним позовом до Вінницького міського суду Вінницької області.

з позовом до якому просила стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти в сумі 16207 грн. 90 коп., які були набуті відповідачем без достатньої правової підстави.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що в рамках виконавчого провадження № 58716417 з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Н.С. № 4442 від 20 лютого 2019 року з неї на користь стягувача АТ «Перший український міжнародний банк» було стягнуто за період з травня 2019 року по грудень 2019 липень 2021 року включно грошові кошти в сумі 16207 грн. 90 коп. Оскільки рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10 грудня 2020 року у справі № 127/29336/20, яке набрало законної сили, вказаний виконавчий напис нотаріуса визнаний таким, що не підлягає виконанню, позивачка вважає, що зазначена сума грошвоих коштів стягнута з неї без достатньої правової підстави, а тому, у відповідності до ст. 1212 ЦК України, просить стягнути їх з відповідача на її користь.

Ухвалою судді Вінницького міського суду Вінницької області від 11 лютого 2022 року матеріали вказаної цивільної справи передано для розгляду за підсудністю до Подільського районного суду міста Києва.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24 травня 2022 року головуючим суддею у справі визначено Ковбасюк О.О.

Ухвалою судді від 30 травня 2022 року відкрито провадження у справі за позовом, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, встановлено відповідачу строк для подання відзиву.

Представник відповідача у встановлений судом строк, відповідно до ст. 178 ЦПК України, відзиву не подав.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї зі сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням

(викликом) сторін.

Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін до суду не надходили.

За таких обставин, суд вирішує справу без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 20 лютого 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі № 4442, про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Перший український міжнародний бак» заборгованості за кредитним договором № 02 від 18 вересня 2017 року.

З метою примусового виконання вказаного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Юхименко О.Л. відкрито виконавче провадження № 58716417, яке постановою від 22 листопада 2021 року було закінчено у зв`язку зі сплатою боржником заборгованості за виконавчим написом.

З довідки Головного управління пенсійного фонду України у Вінницькій області вбачається, що відповідно до постанови № 58716417 від 02 квітня 2019 року, виданої приватним виконавцем Юхименко О.Л., за період з травня 2019 року по липень 2021 року було перераховано на користь АТ «Перший український міжнародний банк» грошові кошти у сумі 16207 грн. 90 коп.

10 грудня 2021 року рішенням Вінницького міського суду Вінницької області у справі № 127/29336/20 за позовом ОСОБА_1 до АТ «Перший український міжнародний банк», третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис від 20 лютого 2019 року, зареєстрований у реєстрі під № 4442, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С.

Рішення набрало законної сили.

Таким чином, враховуючи, що судовим рішенням від 10 грудня 2021 року визнано оспорюваний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, а на підставі нього з позивачки стягнуті грошові кошти, між сторонами виникли спірні правовідносини, які регулюються нормами статті 1212 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з ч. 3 ст. 1212 ЦК України положення глави 83 цього Кодексу (збереження майна без достатньої правової підстави) застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є правовідносини, які виникають у зв`язку з безпідставним утриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акту, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

При цьому, набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності правової підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору.

Аналогічні правові висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 03 червня 2016 року у справі № 6-100цс15, від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц, від 23 січня 2020 року у справі № 910/3395/19.

Суд бере до уваги, що правовою підставою для набуття АТ «Перший український міжнародний банк» грошових коштів у спірному розмірі став виконавчий напис нотаріуса, який рішенням суду визнано таким, що не підлягає виконанню.

Таким чином, оскільки правова підстава для отримання таких коштів відпала, грошові кошти у розмірі 16207 грн. 90 коп. підлягають поверненню позивачці у відповідності до ст. 1212 ЦК України.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказів, які б спростовували зазначені твердження позивачки, відповідач АТ «Перший український міжнародний банк» суду не надав.

Із урахуванням наведеного, виходячи із встановлених обставин справи та визначених відповідно до них правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки позивачку було звільнено від сплати судового збору, судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви майнової характеру, поданої фізичною особою, у розмірі 992 грн. 40 коп., підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Щодо розподілу витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Між позивачем та Адвокатським об`єднанням «Захист у криміналі» в особі голови АО «Захист у криміналі» Покоєвича А.О. укладено Договір про надання правової допомоги від 08 грудня 2021 року.

Відповідно до розрахунку витрат на правову допомогу вартість правової допомоги становить 6000 гривень.

Надаючи оцінку вищезазначеним доказам, суд враховує, що, відповідно до ст. 59 Конституції України, кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Положення частин першої та другої ст. 137 ЦПК України кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7, яким передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.

Відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»).

Видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами (ст. 19 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), п. 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), п. 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у п. 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Lavents v. Latvia» (заява № 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Доказами в цивільному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (частина перша ст. 76 ЦПК України).

Судом детально вивчено розрахунок витрат на правову допомогу, наданий представником позивача.

При цьому суд звертає увагу, що при розподілі витрат на професійну правничу допомогу слід врахувати, що справа є незначної складності, розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику осіб, в даній категорії справ наявна узгоджена та усталена судова практика, через що позовні заяви у даних справах є майже типовими та фактично шаблонними, існує відпрацьована адвокатська практика у даній категорії справ, а обсяг досліджених доказів є невеликим, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 3000 грн. витрат на правничу допомогу.

На думку суду, саме такий розмір витрат є об`єктивним та співмірним із виконаною адвокатом роботою у цій справі, а тому вимоги позивача у цій частині підлягають частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 5, 12, 13, 76, 81, 89, 141, 223, 259, 263 - 265 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» про стягнення коштів, набутих без достатньої правової підстави, задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» на користь ОСОБА_1 безпідставно стягнуті грошові кошти у сумі 16207 (шістнадцять тисяч двісті сім) грн. 90 коп.

Стягнути з Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 3000 (три тисячі) грн.

Стягнути з Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» на користь держави судовий збір у сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп.

В решті вимоги позивача залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін:

позивач - ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

відповідач - Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк, код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 14282829, юридична адреса: м. Київ, вул. Андріївська, 4.

Суддя О. О. Ковбасюк