Постанова

Іменем України

01 серпня 2022 року

м. Київ

справа № 344/17406/20

провадження № 61-1279св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи: Івано-Франківський міський відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Івано-Франківський міський відділ Державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), ОСОБА_2 , на незаконні дії та незаконну бездіяльність державного виконавця в рамках виконавчого провадження

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23 вересня 2021 року у складі судді Домбровської Г. В. та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 02 грудня 2021 року у складі колегії суддів: Горейко М. Д., Василишин Л. В., Фединяка В. Д.,

ВСТАНОВИВ:

1.Описова частина

Короткий зміст скарги

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, в якій просив зобов`язати державного виконавця Гринишина Д. В. перерахувати розраховану заборгованість, використовуючи автоматизовану систему виконавчого провадження, з урахуванням наведених ним зауважень; визнати неправомірною відмову державного виконавця надати йому реквізити для сплати заборгованості з аліментів; визнати неправомірними дії державного виконавця Гринишина Д. В. з внесення ОСОБА_1 до Єдиного реєстру боржників та з винесення постанов про обмеження його в праві виїзду за кордон, про арешт майна, про обмеження його в праві полювання, про встановлення тимчасового обмеження у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами; зобов`язати державного виконавця Гринишина Д. В. скасувати ці постанови і вилучити з Єдиного реєстру боржників внесений запис про нього.

На обґрунтування скарги ОСОБА_1 зазначив, що 08 квітня 2021 року державний виконавець Івано-Франківського МВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Кіт М. С. відкрив виконавче провадження № 65051347 з виконання судового наказу Івано-Франківського міського суду, виданого 19 січня 2021 року у справі № 344/17406/20 про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісяця, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення дітьми повноліття.

Однак всупереч частині четвертій статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець Кіт М. С. не проводив щомісячний розрахунок заборгованості зі сплати аліментів та не повідомляв його про заборгованість, у зв`язку з чим він звернувся до Івано-Франківського міського суду зі скаргою на незаконну бездіяльність вказаного державного виконавця.

01 серпня 2021 року державний виконавець Гринишин Д. В. провів розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, однак цей розрахунок проведено неправильно, без використання автоматизованої системи виконавчого провадження, розрахунок надіслано йому на електронну пошту 28 серпня 2021 року, тобто майже через місяць після того, як він був проведений, що, у свою чергу, призвело до затримки у виплаті аліментів.

Не маючи можливості сплатити аліменти через автоматизовану систему виконавчого провадження, заявник звернувся до державного виконавця з проханням надати йому рахунок для сплати коштів, однак реквізитів державний виконавець йому не надав. Вважає бездіяльність державного виконавця щодо непроведення розрахунку зі сплати аліментів в автоматизованій системі виконавчого провадження та ненадання йому реквізитів для сплати аліментів незаконною.

Крім того, 28 серпня 2021 року державний виконавець Гринишин Д. В. виніс постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання; про арешт коштів боржника та про арешт майна боржника.

ОСОБА_1 уважає дії виконавця щодо винесення вказаних постанов неправомірними, оскільки застосування частини дев`ятої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» є заходом додаткового примусу до осіб, які ухиляються від сплати аліментів. Проте в цьому випадку саме державний виконавець допустив бездіяльність, яка полягала в непроведенні ним щомісячного розрахунку зі сплати аліментів, ненадісланні йому розрахованої заборгованості, непроведенні розрахунку в автоматизованій системі виконавчого провадження, що і призвело до виникнення заборгованості. З цих підстав неправомірним є і внесення його до Єдиного реєстру боржників.

Посилаючись на наведене, ОСОБА_1 просив скаргу задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області ухвалою від 23 вересня 2021 року в задоволенні скарги відмовив.

Ухвала суду першої інстанції мотивована відсутністю правових підстав для задоволення скарги.Державний виконавець Гринишин Д. В. здійснив правильний розрахунок заборгованості зі сплати аліментів станом на 01 серпня та 01 вересня 2021 року, доказів неточності проведеного розрахунку скаржник не надав. Сплата аліментів їх платником може відбуватися як в добровільному порядку, так і через орган ДВС. При цьому платник не позбавлений можливості здійснювати оплату аліментів на депозитний рахунок органу ДВС, реквізити якого є офіційною інформацією, що міститься на сайті органу ДВС. Оскільки у ОСОБА_1 була заборгованість зі сплати аліментів у сумі, що перевищила суму платежів за чотири місяці, у державного виконавця були правові підстави для винесення зазначених заявником постанов, а також для внесення 28 серпня 2021 року відомостей про ОСОБА_1 до Єдиного реєстру боржників.

Короткий зміст рішення апеляційного суду

Івано-Франківський апеляційний суд постановою від 02 грудня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського міського суду від 23 вересня 2021 року - без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована законністю і обґрунтованістю рішення суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог касаційної скарги, її узагальнені аргументи

У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду 17 січня 2022 року, ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23 вересня 2021 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 02 грудня 2021 року, ухвалити нове рішення, яким визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця у формі непроведення розрахунку заборгованості з використанням автоматизованої системи виконавчого провадження; зобов`язати державного виконавця використовувати автоматизовану систему виконавчого провадження для проведення розрахунків заборгованості зі сплати аліментів; визнати неправомірною відмову (впродовж місяця з дня надіслання розрахунку) державного виконавця надати реквізити для сплати заборгованості з аліментів (з огляду на те що сума повного платежу не була ним внесена в систему автоматизованого виконавчого провадження); визнати неправомірними дії державного виконавця Гринишина Д. В. зі внесення заявника до Єдиного реєстру боржників, з винесення постанов про обмеження заявника в праві виїзду за кордон, про арешт майна боржника, про обмеження його в праві полювання, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами.

Як на підставу касаційного оскарження судових рішень заявник посилається на те, що суд апеляційної інстанції в судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 2-5795/09; необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 2-5795/09; відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме частини 9 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».

На обґрунтування касаційної скарги заявник зазначає, що оскаржувані судові рішення є незаконними та необґрунтованими.

Причиною виникнення заборгованості була комплексна, незаконна, бездіяльність державного виконавця, а саме: непроведення розрахунку зі сплати заборгованості при відкритті виконавчого провадження; в подальшому непроведення розрахунку заборгованості щомісяця; незаконна відмова державного виконавця від використання для розрахунку заборгованості автоматизованої системи виконавчого провадження, поєднана з незаконною бездіяльністю у вигляді відмови надати реквізити для погашення заборгованості, які заявник отримав би автоматично, якщо б державний виконавець використовував для розрахунку автоматизовану систему виконавчого провадження, як це передбачено законом.

Ураховуючи наведене, його вини у виникненні заборгованості не було.

Тільки після його скарги Уповноваженому та до міністерства юстиції державний виконавець надіслав реквізити для сплати аліментів, які він негайно і сплатив. Це підтверджує те, що заборгованість виникла не з його вини.

Притягнення до відповідальності осіб за несплату аліментів заходами, передбаченими частиною дев`ятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», в разі коли державний виконавець не виконував своїх обов`язків, чим унеможливив виконання боржником судового рішення, тоді як боржник активно намагався погасити заборгованість, є незаконною.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 08 лютого 2022 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

21 лютого 2022року справа надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

19 січня 2021 року Івано-Франківський міський суд видав судовий наказ, яким стягнув із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення дітьми повноліття. Стягнення аліментів розпочати з 16 грудня 2020 року. Стягнув з боржника на користь держави судовий збір у розмірі 210,20 грн.

08 квітня 2021 року державний виконавець Івано-Франківського МВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Кіт М. Є. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № 65051347 з примусового виконання вказаного судового наказу.

У серпні 2021 року головний державний виконавець ВДВС у м. Івано-Франківську Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Гринишин Д. В. здійснив розрахунок із сплати аліментів згідно із судовим наказом від 19 січня 2021 року № 344/17406/2020, відповідно до якого сума заборгованості зі сплати аліментів станом на 01 серпня 2021 року становить 29 486,32 грн.

28 серпня 2021 року головний державний виконавець Гринишин Д. В. у виконавчому провадженні № 65051347 виніс постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України; про арешт коштів боржника; про арешт майна боржника (а. с. 30-41).

Також 28 серпня 2021 року головний державний виконавець Гринишин Д. В. виніс повідомлення про внесення відомостей щодо боржника ОСОБА_1 до Єдиного реєстру боржників.

У вересні 2021 року державний виконавець здійснив розрахунок зі сплати аліментів згідно із судовим наказом від 19 січня 2021 року № 344/17406/2020, згідно з яким сума заборгованості зі сплати аліментів станом на 01 вересня 2021 року становить 33 601,32 грн.

ОСОБА_1 не отримує будь-яких доходів, тому розмір заборгованості зі сплати аліментів державний виконавець розраховував відповідно до відомостей із середньомісячної заробітної плати, що містяться на офіційному сайті Державної служби статистики України.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Верховний Суд, перевіривши правильність застосування судами норм права в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга не

підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція).

Право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби органи державної виконавчої служби дозволяли, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням пункту 1 статті 1 Першого протоколу. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України).

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі статтею 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

За правилами статті 74 Закону № 1404-VIII розмір заборгованості з аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення, виходячи з фактичного заробітку (доходів), одержаного боржником за час, протягом якого стягнення не провадилось, або одержуваного ним на момент визначення заборгованості у твердій грошовій сумі або у відсотковому відношенні. Якщо боржник в цей період не працював, заборгованість визначається виходячи з середньої заробітної плати для даної місцевості.

Згідно зі статтею 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою-підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Суди встановили, що ОСОБА_1 не отримує будь-яких доходів, тому розмір заборгованості зі сплати аліментів державний виконавець розрахував відповідно до відомостей щодо середньомісячної заробітної плати, які містяться на офіційному сайті Державної служби статистики України.

Оскільки щомісячний показник середньої заробітної плати станом на перше число поточного місяця не завжди офіційно оприлюднюється, тому державний виконавець застосував показник за попередній місяць, після чого провів відповідне коригування. Саме з цих підстав у розрахунках заборгованості за аліментами станом на 01 серпня та 01 вересня 2021 року містяться розбіжності в сумі за липень місяць 2021 року («12 905,00 грн» і «12 625,00 грн»).

Встановивши, що розрахунок заборгованості заявника державний виконавець провів правильно, без арифметичних помилок, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, обґрунтовано відмовив у задоволенні вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання державного виконавця Гринишина Д. В. перерахувати вже розраховану заборгованість, використовуючи автоматизовану систему виконавчого провадження, з урахуванням наведених ним зауважень.

Частиною дев`ятою статті 71 Закону № 1404-VIII встановлено особливий порядок дій, метою яких є створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання, який передбачає, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, державний виконавець виносить вмотивовані постанови: 1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та холодною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

При цьому вказані у цій статті обмеження будуть вважатись такими, що застосовані із дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження», зокрема частини дев`ятої статті 71, у разі, коли таке рішення буде вмотивоване державним виконавцем у відповідних постановах належним чином.

Також пунктом 5 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, передбачено право виконавця винести повідомлення про внесення відомостей про боржника до Єдиного реєстру боржників за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

Суди встановили, що за судовим наказом Івано-Франківського міського суду від 19 січня 2021 року стягнення аліментів із ОСОБА_1 розпочато з 16 грудня 2020 року.

Про наявність судового наказу та відкритого виконавчого провадження на його виконання ОСОБА_1 був обізнаний, адже він оскаржував судовий наказ в апеляційному порядку, подавав заяву про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, заяву про забезпечення позову шляхом зупинення виконання за виконавчим листом, оскаржував постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження.

Встановивши наявність у ОСОБА_1 заборгованості за аліментами понад шість місяців, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про те, що дії головного державного виконавця Гринишина Д. В. щодо винесення на цій підставі оскаржуваних заявником постанов та повідомлення про внесення відомостей про боржника до Єдиного реєстру боржників від 28 серпня 2021 року є правомірними, адже вжиття таких заходів відповідає меті посилення захисту права дитини на належне утримання.

При встановленні державним виконавцем наявності заборгованості зі сплати аліментів і того, що її сукупний розмір перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, застосування вказаних обмежень прямо передбачено частиною дев`ятою статті 71 Закону № 1404-VIII.

Водночас вказана стаття не зобов`язує державного виконавця перевіряти наявність таких прав у боржника, а містить припис у вигляді імперативного обов`язку виконавця винести постанови, перелік яких визначено у цій статті, адже застосування заходів, прямо передбачених частиною дев`ятою статті 71 Закону № 1404-VIII, слугують належному захисту прав дітей та сприяють встановленню механізму притягнення до відповідальності осіб за несплату аліментів та ухилення боржників у подальшому від виконання призначеного обов`язку із стягнення за несплату аліментів, зменшенню заборгованості зі сплати аліментів.

У разі усунення заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, яка дала підстави виконавцю для винесення постанови про обмеження певних прав, виконавцем будуть вжиті заходи, передбачені Законом України «Про виконавче провадження».

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 2-5795/09, підстав для відступу від якого Верховний Суд не встановив.

Також Верховний Суд погоджується з висновками судів про відмову в задоволенні вимоги ОСОБА_1 про визнання неправомірною відмови державного виконавця надати йому реквізити для сплати заборгованості за аліментами, адже матеріали справи не містять як такої відмови державного виконавця, так і доказів звернення заявника з таким питанням до державного виконавця до винесення оскаржуваних постанов. Крім цього, боржник не був позбавлений можливості сплатити аліменти в добровільному порядку, ознайомившись з матеріалами виконавчого провадження, в яких міститься заява стягувача, де зазначено реквізити, на які стягувач просила здійснювати перерахунок коштів, або ж здійснити оплату аліментів на депозитний рахунок органу ДВС, який є у вільному доступі. Разом з тим матеріали справи не містять належних і допустимих доказів про вчинення заявником дій, які свідчили б про неможливість сплатити аліменти з метою уникнення заборгованості як до, так і після нарахування заборгованості.

Аргументи касаційної скарги таких висновків судів не спростовують, зводяться до необхідності здійснення переоцінки фактичних обставин справи, що знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду (стаття 400 ЦПК України).

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних судових рішень - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23 вересня 2021 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 02 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

М. Ю. Тітов