КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 22-ц/824/2994/2022 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Коцюрба О.П.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коцюрби О.П.,

суддів: Білич І.М., Слюсар Т.А.,

при секретарі - Качалабі О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в міста Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Матросов Денис Геннадійович, на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 28 вересня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації, зобов`язання спростувати недостовірну інформацію та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

В Шевченківський районний суд міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації, зобов`язання спростувати недостовірну інформацію та відшкодування моральної шкоди, у якому просив суд:

1) визнати недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права позивача інформацію, поширену ІНФОРМАЦІЯ_1 об 13:00 год. на веб - сторінці ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою в мережі Інтернет ІНФОРМАЦІЯ_4 наступного змісту:

- висловлення 1 (коментар до відео): «…Звіт нового керівника Агрофонду України. Я його призначив два місяці назад. Масштаб корупції попередників вражає. Новий керівник вичищає підприємство та передає всю інформацію про зловживання та крадіжки попередників в правоохоронні органи…»;

- висловлення 2 (00:15): «…Так, сьогодні ми обговорюємо результати того, що Ви виявили за останні два місяці, які зміни (нерозбірливо) три частини… результати на момент зміни керівництва. Я попередньо подивився, вона мене просто вражає. Але ми дальше про це поговоримо. На папері було, баланс - чотири мільярда гривень, фактично - два і дев`ять, на папері прибуток - шістнадцять мільйонів, фактично - мінус, втрати, збитки один і п`ять мільярдів, прострочені кредити, товарні запаси, подивіться. На наявні товари ціна завищена в середньому на 20 %. Ну, це чиста корупція. Починаємо з ситуації на момент зміни керівництва…»;

- висловлення 3 (03:45): «… Тобто вкрали приблизно 135 мільйонів…»;

- висловлення 4 (12:00): «…Тобто держава видала кошти на купівлю обладнання, обладнання передавалося за заниженими цінами … (нерозбірливо). Коротше, на пільгових умовах видавалися…(нерозбірливо) і так само Аграрний фонд передав цій приватній установі обігові кошти чи контракти, а власниками чи кінцевими беніфіціарами були родичі чи пов`язані особи з головою, попереднім головою… Нормальна схема» (12:30);

2) визнати недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права позивача інформацію, поширену ІНФОРМАЦІЯ_2 об 12:48 на веб - сторінці ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою в мережі Інтернет ІНФОРМАЦІЯ_6 наступного змісту: «…виявлено нестачу на 408 млн. грн… Аграрний фонд був прикладом корупції, неефективного управління та просто брехні усім у вічі…»;

3) зобов`язати відповідача протягом п`яти календарних днів з дня набрання рішенням у даній справі законної сили спростувати недостовірну інформацію, поширену про позивача ІНФОРМАЦІЯ_1 об 13:00 на веб-сторінці ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою в мережі Інтернет ІНФОРМАЦІЯ_4 та поширену ІНФОРМАЦІЯ_2 об 12:48 на веб-сторінці ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою в мережі Інтернет ІНФОРМАЦІЯ_5, шляхом розміщення на веб-сторінці ІНФОРМАЦІЯ_3, яка належить відповідачу, вступної та резолютивної частини рішення суду у цій справі під заголовком «Спростування»;

4) стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 150 000,00 грн.

5) стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати.

Свої вимоги ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що він обіймав посаду Голови Правління ПАТ «Аграрний фонд» у період часу з лютого 2015 року по жовтень 2019 року.

На персональній сторінці ОСОБА_2 в соціальній мережі «Facebook», ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 останнім було поширено вищезазначену інформацію, шляхом публікації та відтворення відео, відносно позивача, як посадової особи ПАТ «Аграрний фонд», фактично звинувативши його у вчиненні корупційних діянь на посаді Голови правління товариства.

На думку ОСОБА_1 , поширена відповідачем інформація відносно нього є образливою, оскільки принижує його честь і гідність, звинувачуючи його у вчиненні низки корупційних правопорушень, під час перебування на вказаній посаді. До того ж, на думку позивача, ця інформація є недостовірною.

За таких обставин, ОСОБА_1 вимушений був звернутися до суді з даним позовом, який просив задовольнити.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 28 вересня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_4 , в інтересах якого діє адвокат Матросов Д.Г., оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просив, рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 28 вересня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 28 вересня 2021 року є незаконним і підлягає скасуванню на підставі ст. ст. 374, 376 ЦПК України через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, справи, які суд першої інстанції вважав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник ОСОБА_2 заперечував щодо вимог апеляційної скарги, так як вважає, що рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 28 вересня 2021 року є законним та обґрунтованим ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з повним з`ясуванням судом усіх обставин справи, на підставі належних та допустимих доказів.

Суд апеляційної інстанції, переглянувши справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 28 вересня 2021 року в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_5 не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

За правилами ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 , Шевченківський районний суд міста Києва виходив з того, що відповідачем поширено стосовно нього інформацію, яка є оціночними судженнями щодо діяльності в цілому керівництва ПАТ «Аграрний фонд», не містять конкретного періоду часу, як і відсутні будь-які посилання на прізвища конкретних посадових (службових) осіб ПАТ «Аграрний фонд», в тому числі на позивача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками Шевченківського районного суду міста Києва, так як вони ґрунтуються на вимогах закону та підтверджуються матеріалами справи.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач обіймав посаду Голови Правління ПАТ «Аграрний фонд» у період часу з лютого 2015 року по жовтень 2019 року.

Також, з матеріалів цивільної справи вбачається, що саме відповідачем - ІНФОРМАЦІЯ_1 о 13:00 була поширена на своїй веб-сторінці у соцмережі Facebook, яка знаходиться, за адресою у мережі Інтернет: ІНФОРМАЦІЯ_3, публікація, в структурі якої знаходиться текст (заголовок): «… Нового керівника Агрофонду України. Я його призначив два місяці назад. Масштаб корупції попередників вражає. Новий керівник вичищає підприємство та передає всю інформацію про зловживання та крадіжки попередників в правоохоронні» та відео-програвач, який дозволяє переглядати відеоряд із звуковим супроводом, за адресою в мережі Інтернет: ІНФОРМАЦІЯ_7, який містить такі висловлення:

- висловлення 1 (коментар до відео): «…Звіт нового керівника Агрофонду України. Я його призначив два місяці назад. Масштаб корупції попередників вражає. Новий керівник вичищає підприємство та передає всю інформацію про зловживання та крадіжки попередників в правоохоронні органи…»;

- висловлення 2 (00:15): «…Так, сьогодні ми обговорюємо результати того, що Ви виявили за останні два місяці, які зміни (нерозбірливо) три частини… результати на момент зміни керівництва. Я попередньо подивився, вона мене просто вражає. Але ми дальше про це поговоримо. На папері було, баланс - чотири мільярда гривень, фактично - два і дев`ять, на папері прибуток - шістнадцять мільйонів, фактично - мінус, втрати, збитки один і п`ять мільярдів, прострочені кредити, товарні запаси, подивіться. На наявні товари ціна завищена в середньому на 20 %. Ну, це чиста корупція. Починаємо з ситуації на момент зміни керівництва…»;

- висловлення 3 (03:45): «… Тобто вкрали приблизно 135 мільйонів…»;

- висловлення 4 (12:00): «…Тобто держава видала кошти на купівлю обладнання, обладнання передавалося за заниженими цінами … (нерозбірливо). Коротше, на пільгових умовах видавалися…(нерозбірливо) і так само Аграрний фонд передав цій приватній установі обігові кошти чи контракти, а власниками чи кінцевими беніфіціарами були родичі чи пов`язані особи з головою, попереднім головою… Нормальна схема» (12:30);

Так само як і інформація, поширена ІНФОРМАЦІЯ_2 о 12:48, за адресою в мережі Інтернет ІНФОРМАЦІЯ_3, яка належить відповідачу, була розміщена публікація, за адресою в мережі Інтернет: ІНФОРМАЦІЯ_8, в структурі якої знаходиться текст, який містить такі висловлення: «…Виявлено нестачу на 408 млн. грн. Аграрний фонд був прикладом корупції, неефективного управління та просто брехні усім у вічі…».

На підтвердження вказаних обставин та поширення саме відповідачем вище зазначеної інформації, позивачем надано суду першої інстанції експертний висновок за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінок у мережі Інтернет від 21 лютого 2020 року № 43/2020-ЕВ (том 1 а.с. 73-130).

Статтею 32 Конституції України передбачено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації..

Відповідно до ст. 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Згідно положень ст. 5 Закону України «Про інформацію», кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

В Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року за № 1 зазначено, що фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Вирішуючи дані спори суди повинні враховувати наступні відмінності:

а) при спростуванні поширена інформація визнається недостовірною, а при реалізації права на відповідь - особа має право на висвітлення власної точки зору щодо поширеної інформації та обставин порушення особистого немайнового права без визнання її недостовірною;

б) спростовує недостовірну інформацію особа, яка її поширила, а відповідь дає особа, стосовно якої поширено інформацію.

У п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про захист гідності та честі фізичної особи, а також репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснено, що позов про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні немайнові права.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин:

а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб;

б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача;

в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності;

г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Щодо факту поширення інформації, то під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

В п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вказано про те, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Частиною 2 ст. 47-1 Закону України «Про інформацію» (діюча норма ст. 30 Закону України «Про інформацію») передбачено, що оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобах масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК України та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

Судом повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права, гарантованого статтею 19 (Lingens v. Austria). Отже, коли робляться твердження про поведінку третьої особи, деколи може бути важко віднайти різницю між оцінкою фактів та оціночними судженнями. Проте, навіть оціночне судження може бути надмірним, якщо воно не має під собою фактичних підстав (Jerusalem v. Austria).

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Згідно ч.ч. 1, 2, 4, 6 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації щодо особи, яка померла, належить членам її сім`ї, близьким родичам та іншим заінтересованим особам.

Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.

Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов`язків, вважається юридична особа, у якій вона працює.

Якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію невідома, фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування.

Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом.

Якщо відповідь та спростування у тому ж засобі масової інформації є неможливими у зв`язку з його припиненням, така відповідь та спростування мають бути оприлюднені в іншому засобі масової інформації, за рахунок особи, яка поширила недостовірну інформацію.

Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила.

Згідно із ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та Протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Як зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини (справи Лінгенса, Де Гаєс і Гійзельс, Гудвіна, Прагер і Обершлік) свобода вираження поглядів, гарантована п. 1 ст. 10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання п. 2, свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе. Щодо політичного дискурсу, то межі прийнятної критики щодо політиків набагато ширші, ніж щодо приватних осіб, адже перші неминуче відкривають себе для ретельної перевірки їхніх слів і дій журналістами і суспільством загалом. На це варто зважати, оцінюючи захист їхньої репутації, коли вони виступають не як приватні особи.

Аналізуючи наведене, колегія суддів вважає, що зазначені вище відомості, є оціночними судженнями відповідача щодо діяльності в цілому керівництва ПАТ «Аграрний фонд», при цьому зазначені відомості не містять конкретного періоду часу, як і відсутні будь-які посилання на прізвища конкретних посадових (службових) осіб ПАТ «Аграрний фонд», в тому числі на позивача.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України).

Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доводи ОСОБА_1 , про те, що зазначені відомості стосуються саме позивача, і містять відносно нього негативну інформацію, що встановлено висновком експерта від 13 березня 2020 року № 056/78 (а.с. 18-56), колегією суддів оцінюються критично з огляду на наступне.

Згідно з п.п. 1.2.1 п.1.2 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом МЮ України 08 жовтня 1998 року № 53/5 (у редакції наказу МЮ України від 26 грудня 2012 року № 1950/5) встановлено основні види (підвиди) експертиз.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судову експертизу», судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, а також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом.

Учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз.

Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду (ч. 1, 2, 6 ст. 106 ЦПК України).

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 , який склав висновок експерта № 056/78 від 13 березня 2020 року не є атестованим судовим експертом, згідно Реєстру атестованих судових експертів.

Частиною 5 ст. 225 ЦПК України визначено, що експертам, які працюють у державних експертних установах, роз`яснення прав і обов`язків експерта та приведення його до присяги здійснюються керівником експертної установи під час призначення особи на посаду та присвоєння кваліфікації судового експерта. Підписаний текст присяги та розписка про ознайомлення з правами і обов`язками експерта та про кримінальну відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків, за завідомо неправдивий висновок приєднуються до особової справи. Засвідчені печаткою експертної установи копії цих документів подаються на вимогу суду.

Позивачем не надано суду доказів того, що залучений ним фахівець, в якості експерта для проведення вищенаведеної експертизи, був проведений до присяги і йому були роз`ясненні відповідні права та обов`яжи експерта.

Судом встановлено, що згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ДП «Українське бюро лінгвістичних експертиз НАН України» здійснює наступні види діяльності за КВЕД:

- 72.20 Дослідження й експериментальні розробки у сфері суспільних і гуманітарних наук (основний);

- 73.20 Дослідження кон`юнктури ринку та виявлення громадської думки;

- 58.19 Інші види видавничої діяльності;

- 85.59 Інші види освіти, н.в.і.у.;

- 18.12 Друкування іншої продукції.

За таких обставин, судом першої інстанції вірно оцінено господарську правосуб`єктність ДП «Українське бюро лінгвістичних експертиз НАН України» та обґрунтовано не взято до уваги висновок експерта № 056/78 від 13 березня 2020 року.

Варто зазначити, що лінгвістична експертиза мовлення (усного та письмового) є підвидом криміналістичної експертизи, тому відповідно до частини 3 статті 7 Закону України «Про судову експертизу» може бути проведена виключно державними спеціалізованими установами.

Верховний Суд вважає, що вказаний перелік державних спеціалізованих установ є вичерпним.

Так, відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 16 вересня 2019 року у справі № 926/2275/17, криміналістична експертиза може проводитись виключно державними спеціалізованими установами, перелік яких визначено частиною 2 статті 7 Закону України «Про судову експертизу».

Посилання апелянта на постанову Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 910/13556/18 не може бути прийнято до уваги у зв`язку із тим, що Верховний Суд оцінював лише належність, а не допустимість такого доказу як висновок експерта ДП «Українське бюро лінгвістичних експертиз НАН України».

За своєю правовою природою належність і допустимість доказів є різними поняттями. Недопустимість доказу як такого взагалі виключає його з числа доказів, оскільки він отриманий з порушенням діючого законодавства та ставить під сумнів всю судову процедуру.

Також, колегією суддів не приймається до уваги наданий представником відповідача, при апеляційному розгляді справи Звіт про результати фінансової перевірки діяльності та комплексної оцінки ризиків безпеки (форензіку) ПАТ «Аграрний фонд» за 2018 - 2019 роки, оскільки Звіт не стосується суті спору та його учасників, а відображає діяльність ПАТ «Аграрний фонд» за 2018 - 2019 роки.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Порушень норм процесуального права на які посилається апелянт колегією суддів не встановлено.

Інших вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування, спростовували висновки Шевченківського районного суду міста Києва та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить.

За таких обставин, при вирішенні вказаної цивільної справи, Шевченківським районним судом міста Києва правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, тому колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Матросов Д.Г., без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 28 вересня 2021 року - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст. ст. 259, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Матросов Денис Геннадійович залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 28 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: О.П. Коцюрба

Судді: І.М. Білич

Т.А. Слюсар