ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 675/925/21

Провадження № 22-ц/4820/652/22

Хмельницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Корніюк А.П. (суддя - доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І., секретар судового засідання Гриньова А.М.

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №675/925/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 13 січня 2022 року (суддя Янішевська О.С.) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина з інвалідністю.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду ОСОБА_3 зазначала, що 25.11.2007 між нею та ОСОБА_1 був укладений шлюб, від якого у сторін народилося двоє дітей: син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочка ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивачка вказувала, що шлюбні відносини із відповідачем припинені з листопада 2020 року, а діти залишились та перебувають на утриманні позивачки. ОСОБА_2 зазначала, що син страждає бронхіальною астмою та перебуває на обліку у лікаря алерголога з діагнозом «Бронхіальна астма», а дочка має статус дитини з інвалідністю І групи з підгрупою А, перебуває на відповідному обліку, навчається у другому класі Ізяславського навчально-реабілітаційного центру Хмельницької обласної ради і через особливості фізичного стану постійно потребує стороннього догляду, а тому ОСОБА_2 не має можливості працювати.

Також, позивачка посилається на те, що вона доглядає дітей, регулярно возить дочку у інші міста для проходження реабілітаційних курсів та планових оглядів, у зв`язку із чим має скрутне матеріальне становище та потребує допомоги відповідача, яку останній має можливість надавати, оскільки є здоровим, працездатним та з 2020 року працевлаштований за межами України в м. Каунас Республіки Литва.

Позивачка вважає, що оскільки дочка ОСОБА_6 є дитиною з інвалідністю, потребує постійного лікування, своєчасного оздоровлення та належного харчування, тому розмір аліментів, який підлягає стягненню, повинен бути достатнім для належного догляду за дитиною. І ОСОБА_2 просила стягнути аліменти з ОСОБА_1 на своє утримання, як матері дитини, з якою проживає дитина з інвалідністю в розмірі 1/6 частини від доходу (заробітку) щомісячно, починаючи з дати звернення до суду з позовом і на весь час її проживання та опікування дитиною з інвалідністю.

Рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 13 січня 2022 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання дружини, з якою проживає дитина з інвалідністю дочка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/7 заробітку (доходу) боржника, починаючи з 09.06.2021 і на весь час її проживання та опікування дитиною з інвалідністю. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із цим рішенням суду, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, апелянт зазначає, що за час спільного проживання із позивачкою він побудував та здійснив благоустрій житлового будинку, вкладаючи власні кошти, який після розлучення залишився для проживання позивачки з дітьми. Також, апелянт вказує, що за час спільного проживання було придбано автомобіль марки Сітроен-Пікасо С-4 за 6500 доларів США, яким також користується лише позивачка. Тоді, як апелянт не має власного житла, перебивається тимчасовими заробітками, а також сплачує кошти за лікування доньки.

ОСОБА_1 зазначає, що його донька ОСОБА_5 перебуває в Ізяславському навчальному реабілітаційному центрі на повному утриманні: вона там снідає, обідає та вечеряє. А посилання позивачки на те, що дитина перебуває на неповному державному утриманні не відповідає дійсності та мало б бути критично оцінено судом, так як на довідці не вказано року її видачі.

Крім того, позивачка отримує допомогу на дитину з інвалідністю віком від 6 до 18 років підгрупи А у розмірі 200% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку (з 01.01.2022 - 5236 грн), а доказів того, що ОСОБА_2 є непрацездатною особою матеріали справи не містять. Також, виписки з історії хвороби дитини за 2019-2020 роки не можуть братися судом до уваги, оскільки в цей період відповідач проживав разом із сім`єю та надавав матеріальну допомогу, лікуючи доньку ОСОБА_5 .

Крім того, апелянт вказує, що не може бути належним та допустимим доказом копія його закордонного паспорту з відмітками про перетин кордону, адже він перетинав кордон за весь час перебування в шлюбі, який був розірваний 09.06.2021, і сам факт перетину кордону свідчить лише про його перетин, а не про заробіток.

Зважаючи на викладене, апелянт просить скасувати оскаржуване рішення та залишити позовну заяву без розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 погоджується із висновками суду першої інстанції та просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін. Так, позивачка вказує, що за весь час відповідач надав грошову допомогу на лікування доньки ОСОБА_5 одного разу під час перебування з дитиною на реабілітації та одного разу під час перебування з дитиною в лікарні. Кожного з цих разів отримана від відповідача сума коштів покривала лише незначну частину поточних витрат. Також, позивачка вважає, що обставини щодо будівництва будинку та придбання автомобіля не мають значення для вирішення цієї справи, однак зазначає, що будинок був побудований та подарований позивачці її батьком і відповідач до будівництва будинку не мав жодного відношення. А автомобіль по домовленості між сторонами в результаті поділу майна подружжя було залишено у власності ОСОБА_3 , а трактор МТЗ-082, вартість якого вдвічі більша ніж автомобіля, залишено у власності відповідача.

ОСОБА_3 посилається на те, що ОСОБА_1 був працевлаштований за межами України ще за час шлюбу і визнання ним у відзиві на позовну заяву наявності у нього можливості сплачувати щомісячно аліменти в розмірі 800 грн, його твердження про постійне надання матеріальної допомоги на утримання дитини, а також факти періодичного перетину державного кордону України є свідченням не лише достатнього матеріального забезпечення ОСОБА_1 , а й спроможності сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.

Справа розглядається в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. (ч. 1 ст. 263 ЦПК України).

Оскаржуване судове рішення відповідає вказаним вимогам.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що з 25.11.2007 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 09 червня 2021 року розірвано. Вказане підтверджується матеріалами справи (а.с.10) та визнається сторонами.

Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей (а.с.11-12).

З довідки Ізяславської міської ради Хмельницької області № 923 від 22 травня 2021 року вбачається, що діти проживають та зареєстровані разом із матір`ю в будинку АДРЕСА_1 (а.с.14).

Згідно посвідчення серії НОМЕР_1 від 26.11.2015 донька сторін ОСОБА_5 має статус дитини з інвалідністю з 08.11.2013 (а.с.9) і їй встановлена І група інвалідності з підгрупою А, що підтверджується медичними документами, копії яких додані до матеріалів справи.

Відповідно до довідки Лікарської консультативної комісії Ізяславського центру ПМСД № 126, виданої 26 квітня 2021 року, ОСОБА_6 є дитиною з інвалідністю, має діагноз: ДЦП, складний спастичний тетрапарез, затримка психомоторного розвитку, складний міопічний астигматизм обох очей та потребує постійного стороннього догляду (а.с.13).

ОСОБА_6 навчається у Ізяславському навчально-реабілітаційному центрі Хмельницької обласної ради та не перебуває на повному державному утриманні (тобто, на утриманні за рахунок держави), що підтверджується довідкою № 16 від 22.03.2021, характеристикою № 01-17/98 від 23.04.2021 (а.с.15-16).

Згідно листа Ізяславського навчально-реабілітаційного центру Хмельницької обласної ради № 01-17/399 від 26.11.2021 ОСОБА_5 має складні порушення розвитку та потребує постійної допомоги з боку дорослих і матір ОСОБА_2 знаходиться постійно на зв`язку та задовольняє потреби своєї доньки (а.с.105).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 забезпечила проходження доньки ОСОБА_5 курсів реабілітації у м. Хмельницькому з 09 по 19 березня 2021 року, з 07 по 18 червня 2021 року, з 20 вересня по 01 жовтня 2021 року, що підтверджується відповідними епікризами (а.с. 80-82).

Також, ОСОБА_6 неодноразово проходила лікування, реабілітації в медичних установах країни, що підтверджується випискою з медичної карти хворого ПП «Сіліцея» (м. Шепетівка) від 04.03.2021, консультативним висновком ДУ «Науково-практичний медичний центр дитячої кардіології та кардіохірургії» (м. Київ) від 16.12.2015, консультативним висновком КНП «Хмельницька обласна дитяча лікарня» (м. Хмельницький) від 20.05.2020, випискою із медичної карти амбулаторного хворого КНП «Ізяславський центр ПМСД» (м. Ізяслав) від 22.03.2021, виписками з історії хвороби Міжнародної реабілітаційної клініки Козявкіна (м. Трускавець) від 21.06.2019, від 27.09.2019, від 22.11.2019, епікризами ПП «Центр медичної реабілітації дітей-інвалідів «Апіс-Мелфіка» (м. Хмельницький) від 19.03.2021, від 20.03.2020, від 28.08.2020, від 19.06.2020, від 18.06.2021. від 01.10.2021 (а.с.18-28, 81-82).

Згідно довідки УСПЗН Ізяславського району № 853 від 18 листопада 2021 року ОСОБА_2 щомісячно отримує державну соціальну допомогу дітям з інвалідністю (а.с.104).

Крім того, ОСОБА_2 несе витрати по оплаті комунальних послуг за місцем проживання з дітьми, що підтверджується копіями квитанцій про сплату (а.с. 88-90).

Також, ОСОБА_1 має зобов`язання по сплаті аліментів на утримання дітей і 24.06.2021 та 29.06.2021 сплатив аліменти, 27.03.2021 оформив поштовий переказ ОСОБА_2 на суму 2400 грн, а 23.07.2021 перерахував ОСОБА_2 3015 грн на лікування ОСОБА_5 та 09.03.2021 і 25.06.2021 оплатив ПП «Апіс-Меліфіка» за лікування доньки ОСОБА_5 , що підтверджується копіями платіжних документів (а.с.49-50, 53, 92).

З інформації головного центру обробки спеціальної інформації ДПС України вбачається, що ОСОБА_1 за період з 01.03.2020 по 22.09.2021 шістнадцять разів перетинав кордон України (а.с.74).

Задовольняючи частково позов та стягуючи стягнути з ОСОБА_1 аліменти на користь позивачки, з якою проживає дитина з інвалідністю, у розмірі 1/7 заробітку (доходу), суд першої інстанції виходив із того, що позивачка проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду і опікується нею, а відповідач є працездатний та має можливість надавати позивачці матеріальну допомогу, зважаючи на доводи його відзиву на позовну заяву та наявність оплачуваної роботи за межами України.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, оскільки такі ґрунтуються на нормах матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в України», дитина з інвалідністю - особа віком до 18 років (повноліття) зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Статтею 1 Закону України «Про охорону дитинства» визначення інвалідності дитини доповнено посиланням на те, що стійкий розлад функцій організму зумовлює обмеження її нормальної життєдіяльності та необхідність додаткової соціальної допомоги і захисту.

Статтею 19 цього ж Закону визначено безпосередній причинний зв`язок інвалідності з потребою у сторонньому догляді, як форми додаткової соціальної допомоги та захисту.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Згідно ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до ч 1, 2 ст. 88 СК України, якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає.

Розмір аліментів тому з подружжя, з ким проживає дитина з інвалідністю. визначається за рішенням суду відповідно до частини першої статті 80 цього Кодексу, без урахування можливості одержання аліментів від своїх батьків, повнолітніх дочки або сина.

Визначальним на підставі цієї норми закону є наявність у одного із подружжя, з ким проживає дитина з інвалідністю права на утримання, незалежно від того, чи вона (він) працює та незалежно від її (його) матеріального становища.

Аналіз вказаної норми дає підстави для висновку, що у одного із подружжя, з ким проживає дитина з інвалідністю виникає право на утримання за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: проживання з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду і опікування нею та наявність у чоловіка можливості надавати матеріальну допомогу.

Встановивши вказані обставини, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання позивачки як дружини, з якою проживає дитина з інвалідністю у розмірі 1/7 частин заробітку (доходу) починаючи з 09.06.2021 і на весь час її проживання та опікування дитиною з інвалідністю.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про те, що оскаржуване рішення постановлено із порушенням норм матеріального права та базується на припущеннях, судова колегія вважає їх такими, що не заслуговують на увагу, адже при ухваленні рішення суд першої інстанції керувався положеннями ст.ст. 80, 81, 88 СК України, що регулюють спірні правовідносини, відповідно до положень ст. 228 ЦПК України з`ясував обставини справи і оцінив відповідно до ст. 89 ЦПК України надані учасниками справи та їх представниками докази.

Аргументи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що ним було побудовано житловий будинку, в якому проживає позивачка з дітьми, а також те, що ним, за час спільного проживання з ОСОБА_2 був придбаний автомобіль, що є спільним майном подружжя, яким заволоділа позивачка шляхом обману не є підставою для скасування оскаржуваного рішення, адже ці обставини не зазначалися апелянтом як заперечення на позов і не були предметом розгляду суду першої інстанції.

Твердження апелянта про неврахування судом першої інстанції недоведеності позивачем факту перебування доньки ОСОБА_5 на неповному утриманні в Ізяславському навчальному реабілітаційному центрі з підстав не зазначення року видачі довідки та суперечність її характеристиці від 23.04.2021 є неспроможними, адже судом першої інстанції відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України вірно оцінено довідку, що підтверджує навчання ОСОБА_6 в Ізяславському навчальному реабілітаційному центрі Хмельницької області та зазначено, що дитина не перебуває на повному державному утриманні (тобто, на утриманні за рахунок держави) (а.с.15) і ця довідка не суперечить іншим письмовим доказам: характеристиці ОСОБА_5 від 23.04.2021 (а.с.16) та довідці зазначеного навчального закладу за №01-17/399 від 26.11.2021 (а.с.105). А сам факт, що дитина снідає, обідає та вечеряє у Ізяславському навчальному реабілітаційному центрі Хмельницької області не підтверджує її перебування на повному утриманні держави.

Посилання ОСОБА_1 на те, що судом першої інстанції не враховано факт отримання позивачкою соціальної допомоги на дитину з інвалідністю, що відповідачем надається матеріальна допомога на лікування доньки ОСОБА_5 , також недопустимість прийняття судом першої інстанції як доказу копії його закордонного паспорту є такими, що не заслуговують на увагу, оскільки ці докази були предметом дослідження суду першої інстанції, яким у відповідності із вимогами ст. 89 ЦПК України судом, в сукупності із іншими доказами, дано оцінку. І ці доводи зводяться до незгоди апелянта із оцінкою доказів судом першої інстанції.

Не приймаються до уваги апеляційним судом і доводи апелянта, про те, що він не має житла та не працює, адже ОСОБА_1 в порушення вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надано доказів на підтвердження матеріального становища та відсутності у нього можливості надавати матеріальну допомогу позивачці, з якою проживає дитина з інвалідністю. Як і не надано доказів, що б підтверджували намагання відповідача влаштуватися на роботу і безрезультатні наслідки такого влаштування.

Тобто, ОСОБА_1 не надано доказів у підтвердження того, що стягнення із нього аліментів на користь позивачки, з якою проживає дитина з інвалідністю і яка опікується нею, буде становити для нього особистий надмірний тягар.

За наведених обставин, колегія суддів констатує про задовільний стан здоров`я відповідача та його працездатний вік, який не заважає останньому працевлаштуватися і отримувати достатню заробітну плату та допомагати позивачці матеріально у вигляді аліментів, оскільки донька сторін є дитиною з інвалідністю, проживає з позивачкою і саме ОСОБА_2 опікується дитиною.

Встановлено, що до апеляційної скарги відповідачем долучено копію рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 13 грудня 2021 року, копію трудової книжки ОСОБА_1 та копію виконавчого листа (а.с. 127-130).

Проте, вказані документи судом апеляційної інстанції не приймаються, оскільки є додатковими доказами у справі, що не були предметом дослідження суду першої інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 367 ЦПК України докази, що не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Верховний Суд роз`яснив, що тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої - третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.

Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду вказав, що вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи.

З огляду на вищенаведене апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, а доводи скаржника зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права та до переоцінки доказів.

Порушень процесуального закону, які б були підставою для скасування рішення, судом першої інстанції не допущено.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав в межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України судові витрати у зв`язку з переглядом судового рішення перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 13 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 14 березня 2022 року.

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта

О.І. Талалай