Дата документу 17.08.2022 Справа № 317/2221/21
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 317/2221/21 Пр. № 22-ц/807/971/22 Головуючий у 1-й інстанції Громова І.Б. Пов6ний текст рішення складено 13.12.2021 року. Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Маловічко С.В., Подліянової Г.С.

за участі секретаря Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 03 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування, про встановлення місця проживання малолітньої дитини та про стягнення аліментів

ВСТАНОВИВ:

У червні 2021 року ОСОБА_3 звернулась до суду із вищезазначеним позовом (а.с. 1-2), в якому в подальшому змінила предмет позову (а.с. 55) та просила: - встановити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 разом з матір`ю ОСОБА_3 : - стягнути з ОСОБА_1 аліменти на утримання дружини ОСОБА_3 в сумі 1500,00 грн., але не менше половини розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, щомісячно, до досягнення дитиною ОСОБА_4 трирічного віку; - стягнути з ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 в розмірі 1/3 від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування свого позову позивач зазначала, що 26.08.2017 р. вона уклала шлюб з ОСОБА_1 . Ще до народження дитини, подружнє життя з відповідачем не склалося, та через розбіжності в характерах, позивач, на початку січня 2020 р. змушена була переїхати в інше житло за адресою: АДРЕСА_1 . Вона ІНФОРМАЦІЯ_1 народила доньку ОСОБА_4 . Після народження доньки позивач повернулась для проживання в квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . У зв`язку з віком дитини, просила визначити її місце проживання разом з позивачем в кв. АДРЕСА_2 . Крім того, оскільки позивач не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягненню нею трирічного віку і весь свій вільний час присвячує піклуванню та вихованню доньки, позивач вважає, що відповідач має можливість сплачувати позивачу утримання (аліменти) в сумі 1500,00 грн., але не менше половини розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, щомісячно, до досягнення дитиною трирічного віку, та аліментів на утримання дитини в розмірі 1/3 від всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Громову І.Б. (а.с. 19).

Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 23) відкрито провадження у цій справі в порядку загального позовного провадження.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 03 грудня 2021 року (а.с. 108-110) позовну заяву ОСОБА_3 у цій справі задоволено частково.

Встановлено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ) разом з матір`ю ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) в квартирі за адресою: АДРЕСА_3 .

Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) аліменти на утримання дружини ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) в сумі 1000,00 грн., але не менше половини розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, щомісячно, до досягнення дитиною ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ) трирічного віку.

Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в розмірі 1/3 від всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) в дохід держави судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції в частині, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 119-130) просив рішення суду першої інстанції у цій справі змінити, виклавши абзац 3 та 4 його резолютивної частини в такій редакції:

- стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) аліменти на утримання дружини ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_2 ) в сумі 1000,00 грн., щомісячно, до досягнення донькою - ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ) трирічного віку, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_2 ) аліменти на утримання доньки - ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в розмірі 1/4 від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (а.с.131).

Ухвалою апеляційного суду 27 січня 2022 року клопотання апелянта про поновлення строку на апеляційне провадження задоволено, строк на апеляційне оскарження поновлено, апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито, зупинено дію оскаржуваного рішення у цій справі відповідно до ст. 359 ч. 4 ЦПК України (а.с. 135, 166), дану справу призначено до апеляційного розгляду (а.с. 136) з урахуванням навантаження судді-доповідача та колегії суддів апеляційного суду (в Запорізькому апеляційному суді працює фактично 15 суддів, з яких 11 суддів складають судді судової палати з розгляду цивільних справ, які за рішенням загальних зборів суддів Запорізького апеляційного суду з липня 2021 року також приймають участь у розгляді кримінальних проваджень).

Позивач через свого представника подала апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача у цій справі (а.с. 146-152).

Третя особа не скористалась своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача у цій справі у установлений апеляційним судом 15-денний строк з 03.02.2022 року - дати отримання нею копії ухвали про відкриття апеляційного провадження (поштове повідомлення а.с. 143).

Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

Розгляд цієї справи, призначений апеляційним судом на 13 квітня 2022 року, не відбувся та був відкладений через відпустку судді - доповідача (довідка а.с. 153).

Розгляд цієї справи, призначений на 10 серпня 2022 року об 16.10 годині, не відбувся та був перепризначений на 17 серпня 2022 року об 09.40 годині через зміну графіку роботи до 16.00 години Запорізького апеляційного суду в умовах воєнного стану в Україні (а.с. 170-171).

У дане судове засідання належним чином повідомлені апеляційним судом про дату, час і місце розгляду цієї справи позивач ОСОБА_3 , у тому числі через свого представника адвоката Лісняк Я.В., що узгоджується із вимогами ст. 130 ч. 5 ЦПК України (а.с. 182, 185) та представник третьої особи - Районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, як органу опіки та піклування (а.с.176), не з`явились, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

Позивач про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістила. Третя особа подала апеляційному суду заяву (а.с. 193-184), в якій просила розглядати дану справу за відсутності її представника.

За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

При вищевикладених обставинах, на підставі ст. ст. 371-372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив: заяву третьої особи задовольнити, розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутності представника третьої особи та позивача ОСОБА_3 за присутності представника останньої адвоката Лісняк Я.В. (а.с. 185), відповідача ОСОБА_1 та представника останнього - адвоката Коноваленка О.Ю. (а.с. 128-129).

Суддею-доповідачем Гончар М.С. у даному судовому засіданні повідомлено, що вона навчалась на одному курсі одного факультету в одному вузі із представником позивача - ОСОБА_6 , дружніх відносин немає. Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення всіх учасників цієї справи, у тому числі:

-відповідача ОСОБА_1 та представника останнього - адвоката Коноваленка О.Ю., які у тому числі на запитання апеляційного суду зазначали, що відповідач оскаржує рішення у цій справі лише в частині стягнення аліментів на дружину та дитину; мінімальний розмір аліментів на дружину дитини законом не передбачений, тому зайвою в оскаржуваному рішенні є вказівка про те, що розмір аліментів на дружину має бути: «але не менше половини розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи»; дійсно ст. 182 ч. 2 СК України (мінімальний розмір аліментів на дитину) не містить верхньої межі аліментів на дитину, остання встановлена у ст. 184 ч. 5 СК України; відповідач з грудня 2021 року не працює, став на облік у центрі зайнятості, отримує допомогу, а тепер знайшов роботу, працевлаштовується та буде отримувати мінімальну заробітну плату; у відповідача дійсно інших дітей не має, але розмір аліментів на дитину у вигляді 1/3 частки всіх його доходів є неспівмірним з урахуванням отримання відповідачем мінімальної заробітної плати, порушує його права, як платника аліментів, оскільки він має платити аліменти за рішенням суду у цій справі не лише на дитину, але й на дружину до досягнення дитиною трьох років, утримувати себе та своїх батьків, будь-яких письмових доказів утримання своїх батьків відповідач суду у матеріали цієї справи надати не може, відповідач також хотів би, щоб суд зазначив у рішенні суду конкретну дату, до якої будуть стягуватись за рішенням суду у цій справі з нього аліменти на дружину та дитину;

-представника позивача ОСОБА_3 - адвоката: Лісняк Я.В., який у тому числі на запитання апеляційного суду зазначав, що він пов`язаний позицією свого довірителя, позивач у цій справі наполягає на розмірі аліментів на дитину у вигляді 1/3 частки від усіх доходів відповідача, будь-яких додаткових доказів в обґрунтування цього розміру аліментів, окрім тих, що вже наявні в матеріалах цієї справи, надати апеляційному суду не може,

перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у цій справі підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено, що та третя особа та позивач, у тому числі в частині відмови у задоволенні її позовних вимог, із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції погодились, останнє в апеляційному порядку не оскаржували.

Відповідач оскаржує рішення суду першої інстанції у цій справі в апеляційному порядку лише в частині стягнення аліментів на дружину та дитину.

Таким чином, апеляційний суд переглядає законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у цій справі лише в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача і лише в оскаржуваній частині в частині стягнення аліментів на дружину та дитину.

У разі, якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскаржуємої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується (постанова Верховного Суду від 03.10.2018 року у справі № 186/1743/15-ц).

В силу вимог ст. 374 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: змінити рішення (п.2).

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення …є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (ст. 376 ч. 4 ЦПК України).

Апеляційний суд ухвалює рішення про зміну рішення суду першої інстанції у випадку, якщо помилки у неправильно прийнятому рішенні можливо усунути без його скасування, не змінюючи суть рішення і вони стосуються окремих його частин.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Так, хоча суд першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження у цій справі, правильно керувався ст. ст. 12, 13, 81, 141,263-264, 265-267 ЦПК України та правильно виходив із того, що позивач ОСОБА_3 , як мати дитини (свідоцтво про народження дитини, копія а.с. 10), з якою проживає дитина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (ст. 82 ч. 1 ЦПК України), має право за рішенням суду у цій справі на стягнення з відповідача, як батька дитини, аліментів на своє утримання до досягнення дитиною трьох років та на утримання дитини до досягнення останньою повноліття.

Оскільки, судом першої інстанції було правильно встановлено, що сторони у цій справі позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_1 перебували у шлюбі (свідоцтво про шлюб, копія а.с. 9), на час розгляду цієї справи судом першої інстанції шлюб розірвано (ст. 82 ч. 1 ЦПК України).

З 01.06.2021 р. ОСОБА_3 , в якості орендаря, уклала письмовий договір оренди кв. АДРЕСА_2 строком на 1090 календарних днів та за згодою орендодавця, позивач була зареєстрована у вказаній квартирі, що підтверджується довідкою про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру України щодо позивача (а.с. 11-14).

ОСОБА_4 проживає разом з матір`ю ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 (а.с.5, ст. 82 ч. 1 ЦПК України).

Відповідно до витягу з наказу № 224-В/тр від 23.11.2020 ТОВ «НоваПошта» ОСОБА_5 надано соціальну відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 30.11.2020 по 27.07.2023 р. (копія а.с. 15).

Відповідно до довідки № 1873 від 07.03.2021 р. ОСОБА_5 знаходиться на обліку в УСЗН ЗМР по Комунарському р-ну і отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні дитини (а.с.17).

Згідно із ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

В силу вимог ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, а також наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина.

Згідно вимог ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Крім того, за змістом ч. 2 ст. 91 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею (ним) їхньої дитини, відповідно до ч. 2-4 ст. 84 та ст. 86, 88 СК України.

Оскільки відповідач ОСОБА_1 добровільно матеріальну допомогу дитині не надає, суд першої інстанції правильно вважав за необхідне задовольнити вимогу щодо стягнення аліментів на утримання дитини та дружини у цій справі.

Стосовно стягнення аліментів на утримання дитини, то суд першої інстанції правильно зазначав, що останні за оскаржуваним рішенням суду у цій справі слід стягувати на строк: «до досягнення дитиною повноліття», без зазначення конкретної дати « ІНФОРМАЦІЯ_2 », на якій наполягає відповідач у цій справі у своїй вищезазначеній апеляційній скарзі (а.с.122).

Оскільки, саме таке «формулювання строку» передбачено ст. 180 СК України (Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття).

Проте, суд першої інстанції помилився у розмірі цих аліментів на дитину, останній підлягає визначенню у цій справі у зменшеному розмірі «1/4» частки від всіх видів заробітку (доходу) відповідача.

Оскільки, прожитковий мінімум для малолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто у віці до 6 років, на час розгляду цієї справи судом першої інстанції становив 2100,00 грн. (ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік») і у подальшому становить з 01.07.2022 2201,00 грн. (ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік»).

Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Тобто, кожен із батьків має забезпечити дитині не менше половини цього прожиткового мінімуму.

І хоча відповідач інших дітей не має, але він на час розгляду цієї справи судом офіційно не працює, отримує допомогу від держави (ст. 82 ч. 1 ЦПК України), з нього за рішенням у цій справі також стягнуто аліменти на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, відповідач має утримувати себе також, і хоча наявність у відповідача будь-яких хронічних захворювань та утримання батьків (свідоцтво про народження відповідача, копія а.с. 90) у суді першої інстанції не доведено належними, допустимими (письмовими) доказами (рішення суду про встановлення факту утримання, довідки МСЕК про інвалідність та необхідність догляду тощо), проте відповідач, як платник аліментів, має утримувати себе також та підтримувати своє здоров`я (недостатність кардії, грижа міжхребцового диску С5-С6, умеренний больовий синдром тощо а.с. 79-89).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення сторони позивача ОСОБА_3 від доказування саме розміру аліментів на дитину, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Оскільки, відповідач ОСОБА_1 розмір аліментів на дитину у цій справі у вигляді 1/3 частки від всіх видів його заробітку (доходу) у суді першої інстанції у цій справі не визнав (відзив а.с. 74-78).

Позивач ОСОБА_3 та її представник не надали суду першої інстанції у цій справі належних, допустимих доказів в обґрунтування позову позивача у цій справі саме в частині розміру аліментів на дитину - 1/3 частки від всіх видів заробітку (доходу) відповідача, який офіційно не працює.

Апеляційний суд на виконання вимог ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги відповідача.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасник справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Проте докази, передбачені ст. 367 ч. ч. 2, 3 ЦПК України, у цій справі відсутні, та зокрема стороною позивача апеляційному суду не надані.

Тому, саме розмір аліментів у вигляді «1/4» частки від всіх видів заробітку (доходу) відповідача у цій справі буде відповідати потребам дитини та критеріям виваженості, розумності та справедливості, буде забезпечувати якнайкращі інтереси дитини у віці до 6 (шести) років та не порушувати прав відповідача, як батька цієї дитини та платника аліментів на цю дитину.

Разом із тим, апеляційний суд вважає за доцільне роз`яснити сторонам цієї справи, що останні не позбавлені права у подальшому вирішувати питання про зміну (зменшення чи збільшення) розміру аліментів на дитину та дружину в порядку ст. 192 СК України чи визначати розмір додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою тощо - ст. 185 СК України) у позасудовому чи судовому порядку окремо від цієї справи.

В іншій частині доводи апеляційної скарги відповідача щодо розміру аліментів на дитину не ґрунтуються на законі та не приймаються апеляційним судом до уваги у цій справі.

Оскільки, мінімальний розмір аліментів на неповнолітню дитину визначений ст. 182 ч. 2 ЦПК України, та він не містить законодавчо визначеної верхньої межі цих аліментів при розгляді справи у позовному провадженні.

Посилання апелянта на необхідність визначення у цій справі оскаржуваним рішенням верхньої межі аліментів на дитину у вигляді «але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку» з посиланням в усній формі у судовому засіданні на ст. 184 ч. 5 СК України, оцінюються апеляційним судом критично і не приймаються до уваги у цій справі. Оскільки, ці вимоги (ст. 184 ч. 5 СК України) стосуються питання подачі заяви про видачу судовому наказу про стягнення аліментів в іншому судовому провадженні наказному.

Стосовно стягнення аліментів на утримання дружини, то суд першої інстанції правильно зазначав, що останні за оскаржуваним рішенням суду у цій справі слід стягувати на строк: «до досягнення дитиною трирічного віку», без зазначення конкретної дати «27 липня 2023 року», на якій наполягає відповідач у цій справі у своїй вищезазначеній апеляційній скарзі (а.с.122).

Оскільки, саме таке «формулювання строку» передбачено ст. 84 ч. 2 СК України (Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років»).

Разом із тим, суд першої інстанції правильно визначаючи розмір аліментів з відповідача на утримання дружини щомісяця у твердій грошовій, помилково додав вказівку про їх мінімальний розмір: «але не менше половини розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи», яка не передбачена Сімейним кодексом України, а тому остання підлягає виключенню із резолютивної частини оскаржуваного рішення суду першої інстанції у цій справі.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 лише частково ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи.

За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 слід задовольнити частково, рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 03 грудня 2021 року в оскаржуваній частині в частині стягнення аліментів на утримання дружини та дитини у цій справі слід змінити: виключивши із резолютивної частини рішення в частині стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання останньої вказівку про «але не менше половини розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи»; зменшивши розмір аліментів на дитину, що підлягає стягненню у цій справі з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 з «1/3» до «1/4» частки від всіх видів заробітку (доходу) відповідача; в іншій частині рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині слід залишити без змін.

В іншій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалось і апеляційним судом не переглядалось.

Крім того, в силу вимог ст. ст. 133, 141 ч. 1 ЦПК України в разі задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 лише частково при вищевикладених обставинах, останній не має права на компенсацію за рахунок держави (так як позивач звільнена від сплати в силу закону) судових витрат у вигляді судового збору, оскільки останній є мінімальним (тарифним) у цій справі.

Керуючись ст. ст. 7, 12, 81-82, 89, 141, 367-369, 372, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 03 грудня 2021 року в оскаржуваній частині в частині стягнення аліментів на утримання дружини та дитини у цій справі змінити:

-виключивши із резолютивної частини рішення в частині стягнення з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) аліментів на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на утримання останньої вказівку про «але не менше половини розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи»;

-зменшивши розмір аліментів на дитину, що підлягає стягненню у цій справі з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) з «1/3» до «1/4» частки від всіх видів заробітку (доходу) відповідача.

В іншій частині рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині залишити без змін.

В іншій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалось і апеляційним судом не переглядалось.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в частині, яка була предметом апеляційного перегляду, в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 23.08.2022 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Маловічко С.В.Подліянова Г.С.