Провадження № 22-ц/801/187/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вохмінова О. С.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2022 рокуСправа № 127/15510/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого : Копаничук С.Г.,

суддів: Оніщука В.В., Медвецького С.К.

за участю секретаря - Кобенди Ю.О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСББ «Успенського-57» м. Вінниці

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниця апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду від 17.11.2021 року, ухваленого під головуванням судді Вохмінової О.В. , у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСББ «Успенського-57», ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житлом, стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

21.07.2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , ОСББ «Успенського-57» про усунення перешкод в користуванні житлом, стягнення моральної шкоди.

Позов мотивований тим, що позивач є інвалідом ІІ групи, з 1983 року на законних підставах проживає в гуртожитку по АДРЕСА_1 .Для проживання позивач займає кімнату АДРЕСА_2 площею 8 кв.м., має право на користування місцями загального користування - кухнею та туалетом.

Підставою для вселення в гуртожиток свого часу був ордер, виданий йому в 1983 році.

Відповідачі протягом останніх трьох років чинять йому перешкоди в користуванні житлом, за ініціативи голови ОСББ - ОСОБА_2 мешканці зачинили кухню та вбиральню на замки і позивач позбавлений можливості приготувати собі їжу, помитись, справити природні потреби.

Крім того, ОСОБА_2 без його дозволу здійснила прибудову до своєї АДРЕСА_1 і ця прибудова повністю закрила вікно до кімнати позивача. Ті ж самі дії вчинила і ОСОБА_3 , яка здійсненою прибудовою до своєї кімнати АДРЕСА_3 перекрила йому вікно. Через це його житлові умови жахливі,у кімнаті темно, сонячне світло та свіже повітря не проникає.

Протиправна поведінка відповідачів є тривалою, зухвале нехтування його правами призвело до того, що він втрачає почуття гідності, терпить приниження, змушений вживати додаткових зусиль для того, щоб припинити порушення його прав та знущання, через це він втратив спокій і рівновагу.

З урахуванням суд усунути йому перешкоди в користуванні кімнатою АДРЕСА_2 шляхом зобов`язання відповідачів відновити у первісному стані вікно у кімнаті шляхом часткового демонтажу прибудови, здійсненої ОСОБА_2 , зобов`язання відповідачів відкрити йому місця загального користування - кухню та вбиральню та не чинити перешкод в подальшому. Стягнути з відповідачів на його користь 30 000 грн. завданої моральної шкоди.

Ухвалою Вінницького міського суду від 02.11.2020 року ОСОБА_3 було залучено до участі в справі в якості співвідповідача .

Ухвалою Вінницького міського суду від 21.12.2020 року за клопотанням представника позивача було призначено судову будівельно-технічну експертизу, а провадження у справі зупинено.

19.07.2021 року судом зареєстровано повідомлення експерта № 138 від 19.07.2021 року про те, що через несплату вартості експертизи, ухвала суду від 21.12.2020 року залишена без виконання, повернуті матеріали цивільної справи № 127/15510/20.

Ухвалою Вінницького міського суду від 20.07.2021 року провадження у справі відновлено.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області 17.11. 2021 року в задоволенні позову відмовлено .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить зазначене рішення скасувати через порушення судом норм матеріального і процесуального права ,а у справі ухвалити нове рішення про задоволення позову. Зазначив ,що суд невірно оцінив докази, внаслідок чого неправильно встановив обставини по справі , не оцінив належним чином докази, що свідчили б про те, що його права порушені відповідачами .

У запереченнях і відзиві на апеляційну скаргу відповідачі вважають доводи апеляційної скарги безпідставними, а рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

В судове засідання сторони не з`явились, про день, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомляли, клопотань про відкладення розгляду справи не заявляли ,відтак колегія суддів ухвалила розглядати справу у їх відсутність.

Заслухавши доповідача, осіб, що беруть участь в справі, перевіривши матеріали справи, рішення суду та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає , що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно з статтею 263 ЦПК судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду першої інстанції відповідає не повністю , виходячи із наступного.

Судом встановлено, що співвласниками приміщень у житловому будинку по АДРЕСА_1 створене ОСББ «Успенського-57», яке виконує функції з управління житловим будинком та його майном (а.с. 81-83, 92-93, 94, 95-97).

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , інвалід ІІ групи загального захворювання (пенсійне посвідчення видане 30.05.2018 року а. с. 7), з 22.04.1983 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а. с. 8, 9, 20). Згідно експлікації, позивач займає кімнату площею 8,5 кв. м. на першому поверсі гуртожитку (а. с. 10, 11, 28).

Ордер на кімнату в гуртожитку ні позивач ні відповідачі не надали. Головою ОСББ «Успенського-57» Бабій Н.М. надано відповідь, що ордер ОСОБА_1 в ОСББ відсутній і повинен зберігатись у нього (а.с. 120, 134).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10.03.2021 року у справі № 127/28570/20 в задоволенні позову ОСОБА_1 до виконавчого комітету Вінницької міської ради про укладення договору найму було відмовлено.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 17.06.2021 року вказане рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10.03.2021 року у справі № 127/28570/20 було скасовано частково. Позов ОСОБА_1 до виконавчого комітету Вінницької міської ради про укладення договору найму на житлове приміщення задоволено частково. Зобов`язано виконавчий комітет Вінницької міської ради надати дозвіл на укладення з ОСОБА_1 договору найму житлового приміщення на кімнату АДРЕСА_2 . При цьому апеляційним судом було встановлено, що рішенням виконкому Вінницької міської ради № 2793 від 13.11.2008 року було затверджено акт прийому-передачі в комунальну власність територіальної громади м. Вінниця гуртожитку по АДРЕСА_1 , загальною площею 339,68 кв. м., який перебував на балансі ВОВКП ВКГ «Водоканал». ЖКП ЖЕК № 5 прийняло на баланс гуртожиток по АДРЕСА_1 , а Управління житлового господарства - прийняло на баланс мережі водопостачання і каналізації. Із акту прийому-передачі вбачається, що одночасно з передачею гуртожитку на баланс МКП ЖЕК-5 передано і ордери на проживання у гуртожитку у кількості 13 штук, без зазначення прізвищ наймачів приміщень (а. с. 84, 121).

Згідно наказу КП «Вінницяводоканал» № 17-1 від 18.08.2010 року «Про обмін кімнат у відомчому гуртожитку по АДРЕСА_1 », ОСОБА_1 через систематичну несплату за газопостачання та неналежне користування піччю було виселено з кімнати ,площею 12,8 кв.м., яку він займав , і надано для проживання кімнату, площею 8,7 кв. м. , закріпивши за нею № 3. Позивач з даним рішенням погодився, відомості про його оскарження відсутні (а. с. 87).

На підставі викладеного апеляційним судом було встановлено , що позивач вселився в гуртожиток по АДРЕСА_1 не самовільно , на законних підставах, тривалий час є зареєстрованим в даному житловому приміщенні, зокрема, в АДРЕСА_2, вимоги про усунення перешкод в користуванні спірним житлом ні організація, що надавала житло, ні виконком Вінницької міської ради протягом усього часу проживання ОСОБА_1 не заявляли ,а тому було зобов`язано виконавчий комітет Вінницької міської ради надати дозвіл на укладення із ОСОБА_1 договору найму житла.

Станом на день ухвалення рішення у даній справі договір найму житлового приміщення на кімнату АДРЕСА_2 з позивачем укладений не був з невідомих причин.

Постановляючи рішення у цій справі про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того ,що доказів того, що ОСОБА_2 і ОСОБА_3 самочинними або зведеними з порушеннями ДБН прибудовами до кімнат створюють перешкоди позивачу в користуванні житлом, останній не надав, як і не надав доказів перешкод йому в користуванні приміщеннями загального користування, а також технічного стану,інсоля2ції кімнати , а наявні у справі фотокартки не можуть бути доказами порушення прав позивача без сукупності інших доказів.

З таким висновком погодитись не можна, оскільки суд невірно оцінив докази і встановив дійсні обставини справи в частині обставин щодо наявності перешкод в користуванні ним житловим приміщенням , неправильно застосував норми матеріального і порушив норми процесуального права, внаслідок чого у частині позовних вимог дійшов необгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Так, суд дійшов правильного висновку в частині відмови в усуненні перешкод шляхом зобов`язання відповідачів відновлення вікна у його кімнаті ,оскільки з матеріалів справи не вбачається чинення позивачу перешкод в користуванні житлом у вигляді закладення вікна саме відповідачами у справі. У матеріалах справи відсутні докази того , що саме внаслідок протиправних дій відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 чи ОСББ «Успенського-57» вікно кімнати ОСОБА_1 виявилось закладеним. Свідки підтвердили факт забиття вікна наполовину фанерою, проте жоден свідок не показав , що саме відповідачі вчинили такі дії.

Щодо відмови в усуненні перешкод в користуванні житлом шляхом часткового демонтажу прибудов, що порушують права позивача щодо інсоляції , провітрювання , а також щодо перешкоджання йому у доступі до приміщень загального користування ,які забезпечують його санітарно -гігієнічні потреби і умови проживання , то суд не оцінив належним чином докази і факти наявності цих обставин, тому доводи апеляційної скарги щодо вказаного заслуговують на увагу .

Так, обґрунтовуючи позовні вимоги у цій частині , позивач зазначав, що відповідачі чинять перешкоди в користуванні житлом та приміщеннями загального користування в гуртожитку, через спорудження незаконних прибудов до кімнат ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , внаслідок чого до його кімнати не потрапляє світло, а також перешкоджання йому в користування приміщеннями загального користування ,що забезпечують санітарні гігієнічні та природні потреби позивача.

Відмовляючи у задоволенні цієї частини вимог, суд ,оглянувши матеріали технічно -інвентарної справи на будинок по АДРЕСА_1 , виходив із того, що здійснені відповідачами ОСОБА_2 і ОСОБА_3 прибудови до житлових приміщень, які вони займають ,є не самочинними ,а тому не підлягають демонтажу.

Разом із тим, такі висновки не відповідають дійсним обставинам справи і вимогам закону.

Статтею 47 Конституції України визначено: кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» в контексті вказаної Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням ,в якому проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин ,а саме існування достатніх тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 17.06.2021 року було встановлено, що позивач ОСОБА_1 вселився в 1983 році в гуртожиток по АДРЕСА_1 не самовільно , а на законних підставах, тривалий час є зареєстрованим в даному житловому приміщенні, зокрема, в АДРЕСА_2, вимоги про усунення перешкод в користуванні спірним житлом ні організація, що надавала житло, ні виконком Вінницької міської ради протягом усього часу проживання ОСОБА_1 не заявляли ,а тому було зобов`язано виконавчий комітет Вінницької міської ради надати дозвіл на укладення із ОСОБА_1 договору найму житла.

Вказане рішення апеляційного суду у справі № 127/28570/20 набрало законної сили ,а відтак, в силу ч.4 ст.82 ЦПК України, ці обставини не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, апеляційним судом було встановлено набуття ОСОБА_1 права користування житловим приміщенням - кімнатою (квартирою) АДРЕСА_2 , на яке затримка власника чи уповноваженого ним органу в укладенні з ним договору найму вказаного житлового приміщення не впливає і не свідчить про втрату ним такого права.

Згідно зі ст. 395 ЦК України речовими правами на чуже майно є:1) право володіння;2) право користування (сервітут) ;3) право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис);4) право забудови земельної ділянки (суперфіцій). Законом можуть бути встановлені інші речові права на чуже майно.

Стаття 397 ЦК України передбачає, що володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Відповідно до ст. 398. ЦК України право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом.

Стаття 396 ЦК України передбачає, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Таким чином, позивач , фактичне володіння і користування яким чужим майном вважається правомірним, має речове право на чуже майно ,а тому має право, на захист цього права,зокрема, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування чужим майном.

Відповідно до ст.1 ЗУ « Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» гуртожиток (як цілісний майновий комплекс або всі його відокремлені частини) відповідно до цього Закону повинен відповідати архітектурно-планувальним, технічним нормам та санітарно-гігієнічним вимогам, встановленим актами законодавства та технічними нормативами для такого типу житла, бути придатним для проживання в ньому людей і використовуватися виключно за призначенням.

Згідно ст. 12 цього Закону утримання гуртожитку як цілісного майнового комплексу та прибудинкових територій здійснюється відповідно до Правил користування приміщеннями житлових будинків, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.2 ст.6 Закону співвласники допоміжних приміщень у гуртожитку зобов`язані не перешкоджати іншим особам у правомірному користуванні такими приміщеннями.

Згідно п. 4 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 р. N 572 власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків і гуртожитків мають право на своєчасне отримання житлово-комунальних послуг належної якості згідно із законодавством; відшкодування збитків, завданих їх майну та/або приміщенням, шкоди, заподіяної їх життю чи здоров`ю внаслідок незадовільного утримання будинку, гуртожитку або ненадання чи надання не в повному обсязі послуг, відповідно до законодавства;

А п.7 Правил передбачає ,що власник, наймач (орендар) квартири зобов`язаний, зокрема, дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг, пожежної і газової безпеки, санітарних норм і правил; використовувати приміщення житлового будинку за призначенням, забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обладнання; не допускати виконання робіт та інших дій, що викликають псування приміщень, приладів та обладнання будинку, порушують умови проживання громадян.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільного права та інтересу може бути припинення дії, яка порушує право; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до частин другої, третьої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб чи завдати шкоди довкіллю. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживанням права в інших формах.

Згідно ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно зі ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст.89 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Матеріалами справи встановлено, що відповідач ОСОБА_2 відповідно до свідоцтва про право на житло від 13.12.2012 року є співвласником житлового приміщення АДРЕСА_1 , загальною площею 25,4 кв. м. (а.с. 89-90).До його складу відповідно інвентарних даних входять кімнати 1-1 ,площею 12,8 кв.м. і 1-2 ,площею 12,6 кв. м., а також наявна не врахована до складу власності прибудова ,що складається з приміщень 1-1,площею 5,6 кв.м. і 1-4,площею 2,5 кв.м.

ОСОБА_3 проживає в гуртожитку і користується житловими приміщеннями АДРЕСА_3 в складі приміщень 13-1,13-2,13-3.

ОСОБА_1 проживає в гуртожитку і користується житловим приміщенням - кімнатою 3-1.

З останніх даних інвентаризаційної справи будівлі гуртожитку по АДРЕСА_1 станом на 03.08.2008 року , (зі змінами станом на 20.03.2020 ), що оглянута колегією суддів , вбачається, що прибудови до кімнат здійснені ОСОБА_2 у вигляді приміщень під номерами 1-1,1-4 та ОСОБА_3 - під номером 13-1 зазначені як самочинно збудовані .

Відповідно до ст.376 ЦК житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Згідно п.п.1.1-1.2 Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 19 червня 1996 р. N 173 Державні санітарні правила планування та забудови населених пунктів (далі - Правила) включають основні гігієнічні вимоги до планування і забудови як нових, так і існуючих міських та сільських поселень України, їх санітарного упорядкування та оздоровлення. Дотримання цих Правил повинно забезпечити найбільш сприятливі в гігієнічному відношенні умови життєдіяльності населення.Ці Правила є обов`язковими для дотримання всіма державними, кооперативними, колективними та приватними підприємствами, організаціями та установами незалежно від відомчого підпорядкування та форм власності, а також посадовими особами та громадянами України, інвесторами-громадянами інших держав.При вирішенні питань планування та забудови населених пунктів необхідно керуватися вимогами діючих будівельних норм і правил та інших інструктивно-методичних документів, узгоджених з Міністерством охорони здоров`я України, що використовуються для вказаних цілей. Відповідно до п.2.4 цих правил кліматичні умови (температура повітря, вітровий режим,

сонячна радіація і т.ін.) мають відповідати будівельним нормам та

правилам, оскільки вони визначають систему та вид забудови, що

забезпечує оптимальні гігієнічні умови проживання населення

(інсоляцію, провітрювання, захист від вітру та ін.).Згідно п.4.6 правил в Україні тривалість інсоляції повинна становити для житлових приміщень та прирівнених до них будівель та дворових територій не менше 2,5 годин на день на період з 22 березня до 22 вересня.Нормативна тривалість інсоляції повинна бути забезпечена: у житлових квартирах - не менше однієї житлової кімнати в однокімнатній квартирі і не менше двох житлових кімнат в чотирикімнатній квартирі, в спальнях гуртожитків і готелів (не менше 60% кімнат).Згідно п.4.8 правил контроль за інсоляцією необхідно проводити при відводі ділянки під забудову і на подальших етапах проектування (проект детального планування житлового району, проект забудови житлового кварталу), а також при вирішенні всіх питань реконструкції та ущільнення забудови, в тому числі прибудови, надбудови, капітального ремонту і т.ін.

Згідно загальних норм ДБН 360-92 ( що були чинні на час будівництва прибудови),зокрема, п.10.30 * - розміщення та орієнтація житлових і громадських будинків (за винятком дитячих дошкільних установ, загальноосвітніх шкіл, шкіл-інтернатів) повинні забезпечувати тривалість інсоляції житлових приміщень, визначених нормами, і територій не менше 2,5 год. за день на період з 22 березня по 22 вересня ; п.10.31 - при реконструкції житлової забудови або при розміщенні нового будівництва в особливо складних містобудівних умовах (історично цінне міське середовище, дорога підготовка території, зона загальноміського і районного центру) допускається скорочення тривалості інсоляції приміщень на 0,5 год.

Відповідно до розділу «Будинки і споруди» «Житлові будинки. Основні положення» ДБН В.2.2-15-2005,затвердженого наказом Держбуду України від 18 травня 2005 р. N 80 (чинного на час зведення прибудов) ,норми якого поширюються на проектування нових і реконструкцію житлових будинків до 25 поверхів включно: одноквартирні та багатоквартирні, у тому числі спеціалізовані квартирні житлові будинки для осіб похилого віку і сімей з інвалідами та гуртожитки, виконання санітарно-гігієнічних вимог при проектуванні житла здійснюється відповідно до умов фізико-географічного районування території України і включає у себе вимоги до інсоляції, природного освітлення, провітрювання, іонізації та мікроклімату приміщень житлових будинків, захисту їх від шуму, вібрації, електромагнітного і радіоактивного випромінювання згідно з СанПиН 2605, ДСП 201, ДСН 3.3.6.042, СанПиН 3077, ДСН 3.3.6.037, СН 4948, СанПиН 1304, СанПиН 2152, ДержСанПіН 3.3.2-007, ДержСанПіН 239, СанПиН 42-121-4719, СанПиН 42-123-5777, СанПиН 5781.Тривалість інсоляції, що відповідає ДБН 360, повинна бути забезпечена: в одно-, дво- і трикімнатних квартирах - не менше ніж в одній кімнаті; у чотири- і п`ятикімнатних - не менше ніж у двох кімнатах; у шести- і більше кімнатних - не менше ніж у трьох кімнатах; в одно-, двокімнатних квартирах для осіб похилого віку - не менше ніж в одній з житлових кімнат. У гуртожитках повинні інсолюватися не менше 60 % житлових кімнат( п.п.3.1-3.2)

Згідно п.п.3.3 -3.4 літні приміщення житлових будинків не повинні погіршувати інсоляцію квартир. У зв`язку з цим не допускається проектувати лоджії перед кімнатами, що є розрахунковими за умовами забезпечення внормованої інсоляції квартири. У випадках проектування балконів перед такими кімнатами їх слід розташовувати зміщеними відносно вікон: у кімнатах східної і західної орієнтації - у північному напрямку, у кімнатах південної орієнтації - у будь-якому напрямку. Природне освітлення повинні мати житлові кімнати, кухні, неканалізовані вбиральні, вхідні тамбури до будинків, сходові клітки і загальні коридори у житлових будинках коридорного типу, а також приміщення громадського призначення в гуртожитках і житлових будинках для осіб похилого віку і сімей з інвалідами. Відповідно до п.3.6 цих норм приміщення, що мають природне освітлення, повинні бути забезпечені провітрюванням через стулки вікон, кватирки або інші пристрої відповідно до 5.23,а згідно п. 3.10 - при розміщенні нового будівництва в існуючій забудові або реконструкції будинків слід забезпечити дотримання вимог чинних нормативних документів щодо інсоляції, природного освітлення і захисту від шуму для навколишніх будинків. Ця умова є обов`язковою і в разі зміни габаритів існуючого будинку.

Технічний стан освітленості кімнати , тривалості інсоляції є основним і належним доказом у справі, який має значення для розгляду справи і встановлення обставин, що підтверджують заявлені вимоги.

З матеріалів справи та наведених фотографій даних прибудов з глибиною стін 2,60 метри, що зведені ОСОБА_2 і ОСОБА_3 по обидві сторони впритул до вікна кімнати позивача 3-1, відповідність дійсності розташування яких не оспорюється , очевидно і безперечно вбачається зведення прибудов без дотримання норм по забезпеченню санітарних - гігієнічних вимог щодо природного освітлення, інсоляції ,провітрювання, що порушують умови проживання інваліда 2 групи ОСОБА_1 ( т.1 а.с.127-130,142,143)Недостатність освітлення і неможливість підійти до вікна позивача з вулиці через відстань між двома прибудовами з боків вікна - 50 см підтверджені показами свідка ОСОБА_4 , які суд вважає достовірними ,оскільки вони узгоджуються з даними інвентарної справи та підтверджені фотографіями.

Дані порушення і без застосування спеціальних знань є візуально очевидними і безперечними, а не підтвердження позивачем цих обставин висновком судово- технічної експертизи через несплату ним , інвалідом 2 групи, її вартості , не робить ці обставини такими ,що об1єктивно не існують. Вказані прибудови в межах їх існуючих розмірів безумовно чинять перешкоди ОСОБА_1 в користуванні своєю кімнатою і порушують умови його проживання. Фотокартки із загальним зображенням фасаду будівлі, вікна кімнати № 3 є належними і допустимими доказами порушення прав позивача у сукупності інших доказів (а.с. 127-130, 143).

Колегія суддів вважає вказані докази належними, допустимими і достатніми доказами чинення відповідачами перешкод в користуванні через будівництво відповідачами прибудов без дотримання державних будівельних і санітарних норм щодо дотримання вимог інсоляції та провітрювання і порушують права позивача , які підлягають захисту.

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16).

При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо.

Відтак, вимога про частковий демонтаж прибудов, що були здійснені ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , підлягає задоволенню в частині меж і розмірів ,що забезпечували б дотримання вимог Державних будівельних норм ,Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів по забезпеченню природної інсоляції і провітрювання і такий спосіб захисту є ефективним і призведе до реального відновлення прав позивача.

Оскільки суд у цій частині вимог, внаслідок невірної оцінки доказів, суд невірно встановив обставини у справі, невірно застосував норми матеріального права і дійшов необгрунтованого висновку про відмову у позові , рішення суду у цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення цих вимог.

Також колегія суддів вважає необхідним захистити права позивача і в частині зобов`язання відповідачів і ОСББ не чинити позивачу перешкод в користуванні допоміжними приміщеннями гуртожитку - кухнею і вбиральнею, оскільки вони мають забезпечувати санітарно- гігієнічні потреби всіх мешканців ,в тому числі і позивача. Незважаючи на те, що вимоги позивача щодо надання йому доступу до місць загального користування достовірними доказами не підтверджено, проте колегія розцінює сам факт звернення позивача з такими вимогами до суду , як існування дійсного спору з цього приводу і поважну підставу для задоволення цих вимог. Колегія суддів вважає ,що відмова у задоволенні цих вимог позивача є негуманною і такою ,що не буде забезпечувати дотримання прав позивача у цій частині вимог ,а їх задоволення може запобігти можливому їх порушенню в майбутньому.

Суд першої інстанції вірно відмовив позивачу у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди .

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірним рішенням, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно п.п. 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

Разом з тим позивачем не доведено належними доказами спричинення йому моральної шкоди неправомірними діями відповідачів, причинного зв`язку між діями відповідачів і моральною шкодою, а також наслідками, а тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Враховуючи викладене ,колегія суддів дійшла висновку, що позов в частині вимог про усунення перешкод в користування шляхом часткового демонтажу приміщень прибудов у розмірах, що забезпечуватимуть дотримання вимог інсоляції і провітрювання , а також в частині доступу до місць загального користування - кухні і вбиральні підлягають задоволенню, а щодо решти вимог - позивачу вірно відмовлено у їх задоволенні.

Згідно із ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

При зверненні до суду позивач був звільнений від сплати судового збору як особа з інвалідністю другої групи.

Оскільки рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову, то з відповідачів на користь держави необхідно відшкодувати судовий збір у розмірі по 280 грн. з кожного.

Керуючись ст.ст.374.376.382-384 ЦПК України

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду від 17.11.2021 року скасувати частково.

Позов ОСОБА_1 в частині вимог до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,ОСББ «Успенського -57» про усунення перешкод в користуванні кімнатою шляхом часткового демонтажу прибудов та зобов`язання не чинити перешкод в користуванні місцями загального користування та стягнення моральної шкоди,- задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_2 демонтувати частину прибудови, що складається з приміщень 1-1,площею 5,6 кв .м. і 1-4,площею 2,5 кв. м. до житлового приміщення АДРЕСА_1 , в межах і розмірах , передбачених Державними будівельними нормами України і Державними санітарними правилами планування та забудови населених пунктів ,для забезпечення ОСОБА_1 наявності у АДРЕСА_2 цього будинку належного рівня інсоляції та провітрювання .

Зобов`язати ОСОБА_3 демонтувати частину прибудови 13-1 до житлового приміщення АДРЕСА_3 , в межах і розмірах , передбачених Державними будівельними нормами України і Державними санітарними правилами планування та забудови населених пунктів , що забезпечують ОСОБА_1 наявність у АДРЕСА_2 будинку належного рівня інсоляції та провітрювання.

Зобов`язати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ОСББ «Успенського -57» відкрити для ОСОБА_1 місця загального користування гуртожитку по АДРЕСА_1 - кухню та вбиральню і не чинити йому перешкод у користуванні ними.

У решті позовних вимог - рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,ОСББ «Успенського -57» по 280,26 грн. судового збору на рахунок держави.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий С.Г. Копаничук

Судді: С.К. Медвецький

В.В. Оніщук