ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2022 року м. Чернівці Справа № 727/4890/20

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лисака І.Н.,

суддів: Височанської Н.К., Литвинюк І.М.,

секретар: Собчук І.Ю.,

позивач (відповідач за зустрічним позовом): ОСОБА_1 ,

відповідачі за первісним позовом та зустрічним позовом: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 ,

треті особи, які заявляють вимоги щодо предмета спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при розгляді справи за апеляційними скаргами ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30 листопада 2021 року та ОСОБА_1 на додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11 січня 2022 року, ухвалених під головуванням судді Смотрицького В.Г., дата складання повного тексту рішення 10 грудня 2021 року, додаткового рішення 14 січня 2022 року, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2020 року позивач за первісним позовом ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

В обґрунтування позовних вимог вказувала, що з 24.11.2002 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який розірвано на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 15.06.2017 року.

Під час шлюбу сторонами набуто у власність наступне майно:

-автомобіль марки «FORD KUGA», 2010 року випуску, реєстраційний

номер НОМЕР_1 , VIN № НОМЕР_2 , вартістю 389 657 грн, який було відчужено відповідачем без її згоди;

- автомобіль марки «FORD FUSION», реєстраційний номер НОМЕР_3 , VIN № НОМЕР_4 , 2008 року випуску, вартістю 158 631 грн;

- квартиру АДРЕСА_1 , загальною вартістю 1 370 821 грн;

Провадження №22-ц/822/148, 225/22

- 2/1000 ідеальних частин нежитлової будівлі в торговому комплексі літ. «С» - торговий зал (106-1), загальною площею 16,4 кв.м. по АДРЕСА_2 , загальною вартістю 461 316 грн;

- фортепіано Yamaha CLP 320 зі стільцем вартістю 15 000 грн, які вона забрала, а також рухоме майно на загальну суму 222 376,34 грн, а саме: ліжко на ламелях з матрацом Venetto 185х210 вартістю 4000 грн; шафу-купе вартістю 5000 грн; навісний туалетний столик вартістю 1000 грн; дзеркало з підсвіткою з кованим металевим обрамленням вартістю 1000 грн; дистанційний блок управління системою опалення Seitron вартістю 900 грн; телевізор Panasonic TX-PR42ST60 вартістю 17000 грн; кронштейн-кріплення для телевізора вартістю 800 грн; тумбу під телевізор ексклюзивного виготовлення 2 шт. вартістю 1500 грн; полиці ексклюзивного виготовлення 5 шт. вартістю 2500 грн; барну стійку з металевим підвісом вартістю 4500 грн; торшер підлоговий діодний вартістю 900 грн; письмовий стіл з висувною підставкою 1000*0,800 виготовлено на замовлення «Декс» вартістю 1100 грн; тумбу під техніку вартістю 500 грн; стінку дитячої кімнати з підсвіткою вартістю 7800 грн; ліжко односпальне (без матрацу) з шухлядами вартістю 1900 грн; стінку дитячу для дівчинки вартістю 7800 грн; ліжко односпальне з шухлядами з матрацом 1900*800 вартістю 2200 грн; стіл робочий вартістю 1500 грн; тумбу (на дві шухляди) вартістю 700 грн; навісну полицю закриту вартістю 300 грн, навісну полицю відкриту вартістю 200 грн; кондиціонер Dekker dsh 95 r/l вартістю 3400 грн, етажерки, стінку для зберігання речей 2 шт. загальною вартістю 2000 грн; пилосос «Philips» FC9239 вартістю 1300 грн; навісну шафу для засобів гігієни «Мойдодир» вартістю 480 грн; навісну тумбу для зберігання засобів гігієни «Kolo» вартістю 600 грн; дзеркало для ванної з підсвіткою вартістю 700 грн; кухонну стінку під замовлення з гранітною мийкою і краном магазин «Комод», стільницю зі штучного каміння 3 м.п. вартістю 10000 грн; стіл скляний 1000*700 зі скляною полицею вартістю 2400 грн; стільці металеві кухонні м`які оббиті дерматином 3 шт. загальною вартістю 750 грн; стільницю кухонну, закріплену на металевому каркасі, матеріал МДФ, індивідуальне виготовлення, колір «помаранч» вартістю 1000 грн; телевізор «Philips» 19 PFL 5403 серійний номер СП 2Ф вартістю 1500 грн; кавоварку «Nescafe Crups» вартістю 900 грн; настінне дзеркало 2000х1000 вартістю 1400 грн; термопот «Panasonic NCPG30P» вартістю 1200 грн; плиту «Gorenje» вартістю 3500 грн; духовку «Gorenje» вартістю 4600 грн; витяжку «Cata C600 Glass» вартістю 1200 грн; холодильник «Samsung No Frost RL39EBSW» вартістю 5400 грн; мікрохвильову шафу «Samsung СЕ 1150 R» вартістю 1900 грн; посудомийну машину «Electrolux Inspire ESF 220» вартістю 2000 грн; пральну машину «LG Direct drive», серійний номер 701 KWVQ01375 вартістю 3000 грн; відеодомофон «Commax DPV-4PF2 Serie» вартістю 800 грн; універсальний Багажник для автомобіля Inno Shadow 180х81х34, 400 л. об`єм вартістю 7500 грн; вбудовану шафу-купе з дзеркальними дверима вартістю 2500 грн; люстру в дитячій кімнаті вартістю 500 грн; люстру в малій дитячій кімнаті вартістю 300 грн; люстру в спальні вартістю 300 грн; люстру в кухні вартістю 300 грн; праску «Tefal» вартістю 1000 грн; римські Жалюзі бамбук (зал) вартістю 450 грн; кондиціонер «Panasonic» внутрішній блок CS-TE12HKE, зовнішній блок CU-TE12HKE вартістю 9000 грн, напірні поліетиленові труби високого тиску діаметром до 20 мм. вартістю 8025,35 грн, котел стальний на газу вартістю 21471,38 грн, радіатори алюмінієві вартістю 9658,68 грн, труби газопостачання діаметром 20 мм. та 25 мм. вартістю 620,51 грн та 1047,83 грн, лічильник побутового газу вартістю 1986,13 грн, труби каналізаційні діаметром 60 мм. та 110 мм. вартістю 1291,69 грн та 291,18 грн, сталеві водопровідні оцинковані труби вартістю 3786,32 грн, лічильник (водомір) вартістю 1185,08 грн, газову плиту вартістю 4413,91 грн, мийку, умивальник та унітаз вартістю 910,80 грн, 1557,55 грн та 2177,07 грн.

Зазначене рухоме майно знаходиться у спірній квартирі та використовується відповідачем одноосібно.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 13.10.2004 року для їх сім`ї в кредит за допомогою програми молодіжного кредитування, впровадженого Державним фондом сприяння молодіжному житловому будівництву, була придбана квартира АДРЕСА_1 , яка відразу передана в іпотеку до повного погашення боргу. Договір купівлі-продажу та кредитний договір оформлено на відповідача ОСОБА_2 . Після погашення кредиту, одержаного на придбання квартири, іпотечні обтяження були зняті за заявою ЗАТ КБ «Приватбанк».

Вказаний кредит погашався за їхні спільні кошти, більшу частину яких заробляла вона, оскільки працювала в декількох місцях. Вона отримувала заробітну плату, мала дохід від підприємницької діяльності, в тому числі перекази коштів за надані послуги за кордоном у Німеччині.

Зазначає, що автомобілі також придбані за її особисті кошти, оскільки вона брала значні позики на їх придбання, які погашала із свого особистого заробітку та доходу, відповідач взагалі не приймав участі у погашенні кредитів, які вона брала на покупку обох авто. Нею протягом спільного подружнього життя неодноразово бралися позики на потреби сім`ї, в тому числі на проведення ремонтних та будівельних робіт, придбання меблів тощо, які згодом поверталися із отриманих нею доходів та заробітної плати.

На підставі наведеного та в подальшому подавши у жовтні 2020 року заяву про зміну предмету позову просила поділити спільне майно подружжя, виділивши їй майна загальною вартістю 859 041,50 грн, визнати за нею право приватної власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , легковий автомобіль марки «FORD FUSION», реєстраційний номер НОМЕР_3 , VIN № НОМЕР_4 , 2008 року випуску, вартістю 158 631 грн; фортепіано «Yamaha CLP 320» зі стільцем вартістю 15000 грн.

Виділити відповідачу ОСОБА_2 майно загальною вартістю 1 301 400,67 грн та визнати за ним право приватної власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , 2/1000 ідеальних частин нежитлової будівлі в торговельному комплексі літ. «С», а саме: торговий зал (106-1), загальною площею 16,4 кв.м. по АДРЕСА_2 , вартістю 461316 грн; ліжко на ламелях з матрацом Venetto 185х210 вартістю 4000 грн; шафу-купе вартістю 5000 грн; навісний туалетний столик вартістю 1000 грн; дзеркало з підсвіткою з кованим металевим обрамленням вартістю 1000 грн; дистанційний блок управління системою опалення Seitron вартістю 900 грн; телевізор Panasonic TX-PR42ST60 вартістю 17000 грн; кронштейн-кріплення для телевізора вартістю 800 грн; тумбу під телевізор ексклюзивного виготовлення 2 шт. вартістю 1500 грн; полиці ексклюзивного виготовлення 5 шт. вартістю 2500 грн; барну стійку з металевим підвісом вартістю 4500 грн; торшер підлоговий діодний вартістю 900 грн; письмовий стіл з висувною підставкою 1000*0,800 виготовлено на замовлення «Декс» вартістю 1100 грн; тумбу під техніку вартістю 500 грн; стінку дитячої кімнати з підсвіткою вартістю 7800 грн; ліжко односпальне (без матрацу) з шухлядами вартістю 1900 грн; стінку дитячу для дівчинки вартістю 7800 грн; ліжко односпальне з шухлядами з матрацом 1900*800 вартістю 2200 грн; стіл робочий вартістю 1500 грн; тумбу (на дві шухляди) вартістю 700 грн; навісну полицю закриту вартістю 300 грн, навісну полицю відкриту вартістю 200 грн; кондиціонер Dekker dsh 95 r/l вартістю 3400 грн, етажерки, стінку для зберігання речей 2 шт. вартістю 1000х2 = 2000 грн; пилосос Philips FC9239 вартістю 1300 грн; навісну шафу для засобів гігієни «Мойдодир» вартістю 480 грн; навісну тумбу для зберігання засобів гігієни «Kolo» вартістю 600 грн; дзеркало для ванної з підсвіткою вартістю 700 грн; кухонну стінку під замовлення з гранітною мийкою і краном магазин «Комод» стільницю зі штучного каміння 3 м.п. вартістю 10000 грн; стіл скляний 1000*700 зі скляною полицею вартістю 2400 грн; стільці металеві кухонні м`які оббиті дерматином 3 шт. вартістю 250х3 = 750 грн; стільницю кухонну, закріплену на металевому каркасі, матеріал МДФ, індивідуальне виготовлення, колір «помаранч» вартістю 1000 грн; телевізор «Philips» 19 PFL 5403, серійний номер СП 2Ф, вартістю 1500 грн; кавоварку Nescafe Crups вартістю 900 грн; настінне дзеркало 2000х1000 вартістю 1400 грн; термопот Panasonic NCPG30P вартістю 1200 грн; плита Gorenje вартістю 3500 грн; духовку Gorenje вартістю 4600 грн; витяжку Cata C600 Glass вартістю 1200 грн; холодильник Samsung No Frost RL39EBSW вартістю 5400 грн; мікрохвильову шафу Samsung СЕ 1150 R вартістю 1900 грн; посудомийну машину Electrolux Inspire ESF 220 вартістю 2000 грн; пральну машину LG Direct drive серійний номер 701 KWVQ01375 вартістю 3000 грн; відеодомофон Commax DPV-4PF2 Serie вартістю 800 грн; універсальний Багажник для автомобіля Inno Shadow 180х81х34, об`єм 400 л. вартістю 7500 грн; вбудовану шафу-купе з дзеркальними дверима вартістю 2500 грн; люстру в дитячій кімнаті вартістю 500 грн; люстру в малій дитячій кімнаті вартістю 300 грн; люстру в спальні вартістю 300 грн; люстру в кухні вартістю 300 грн; праску Tefal вартістю 1000 грн; римські Жалюзі бамбук (зал) вартістю 450 грн; кондиціонер «Panasonic» внутрішній блок CS-TE12HKE, зовнішній блок CU-TE12HKE вартістю 9000 грн, напірні поліетиленові труби високого тиску діаметром до 20 мм. вартістю 8025,35 грн, котел стальний на газу вартістю 21471,38 грн, радіатори алюмінієві вартістю 9658,68 грн, труби газопостачання діаметром 20 мм. та 25 мм. вартістю 620,51 грн та 1047,83 грн, лічильник побутового газу вартістю 1986,13 грн, труби каналізаційні діаметром 60 мм. та 110 мм. вартістю 1291,69 грн та 291,18 грн, сталеві водопровідні оцинковані труби вартістю 3786,32 грн, лічильник (водомір) вартістю 1185,08 грн, газову плиту вартістю 4413,91 грн, мийку, умивальник та унітаз вартістю 910,80 грн, 1557,55 грн та 2177,07 грн, а всього рухомого майна загальною вартістю 222 376,34 грн.

Припинити право спільної сумісної власності на майно, а також стягнути з ОСОБА_2 на її користь грошову компенсацію різниці вартості її частки у сумі 442 359, 17 грн та понесені судові витрати.

У листопаді 2020 року третіми особами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подано до суду зустрічну позовну заяву про визнання права власності до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

В обґрунтування позову вказували, що позивач та відповідач з моменту одруження і до придбання спірної квартири не працювали, проживали за їх адресою до 2008 року.

Кошти на придбання квартири АДРЕСА_1 , 2/1000 ідеальних частин нежитлової будівлі в торговельному комплексі літ. С, торговий зал (106-1), загальною площею 16,4 кв.м. по АДРЕСА_2 та легкового автомобіля марки «Ford Kuga», 2010 року випуску, частково сплачували вони.

13.10.2004 року ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №CVH0G000000082 з АТ КБ «ПриватБанк» на отримання коштів в сумі 22144 дол. США, з них 20000 дол. США на придбання житла. В забезпечення виконання за вказаним кредитним договором з ними укладено два договори поруки.

13.10.2004 року ОСОБА_2 придбав квартиру АДРЕСА_1 за 158 937 грн, що еквівалентно 32000 дол. США, з яких 1000 дол. США у відповідачів залишилась після весілля, 3000 дол. США ОСОБА_1 позичила, 6000 дол. США вони дали з власних заощаджень та 20 000 дол. США отриманого кредиту.

За погашення кредиту вони сплачували в період з листопада 2004 року до грудня 2005 року виключно зі своїх коштів щомісячно по 340 дол. США, оскільки відповідачі самостійно не мали такої матеріальної можливості. З січня 2006 року до березня 2008 року, де щомісячний платіж перевищував 340 дол. США, вони додавали власними коштами. Останні два платежі в березні та в квітні 2008 року вони сплатили власними коштами.

Крім того, за їхні кошти проводився ремонт та реконструкція в спірній квартирі. Згідно з висновком №386 судового експерта ОСОБА_5 вартість спірної квартири станом на серпень 2020 року становить 1 370 821 грн, а вартість ремонтно-будівельних робіт становить 641 530 грн.

Вказують, що відповідачі витратили спільних коштів на придбання квартири в сумі 9 225 дол. США, що відповідає 1/3 частки квартири, а вони витратили свої кошти в сумі 20 513 дол. США, що відповідає 2/3 частки квартири. Також, вартість ремонтних робіт відповідає 1/3 частині вартості квартири, а тому їх частка відповідає 3/4 частинам спірної квартири, а відповідачам відповідно 1/4 частина.

ОСОБА_3 вказував, що працював в органах місцевого самоврядування та не міг здійснювати підприємницьку діяльність, а його дружина ОСОБА_4 працювала начальником АГВ АТ ВТ «Трембіта», тому вони попросили відповідача ОСОБА_2 підписати 12.05.2006 року договір про надання послуг з бронювання місця для розміщення торгового місця з ДП «Ринок Головний ТК». Вони самостійно сплатили 44 400 грн, а решту коштів в сумі 11300 грн сплачені ним при підписанні договору купівлі-продажу частини нежитлової будівлі від 27.12.2010 року за різницю в квадратних метрах з 12,5 кв.м до 16,40 кв.м. Отже, 2/1000 ідеальних частин нежитлової будівлі в торговельному комплексі літ. С, торговий зал (106-1), загальною площею 16,40 кв.м по АДРЕСА_2 належать їм, відповідачі до даного приміщення жодного відношення не мають. Весь період часу і по даний час спірним приміщенням розпоряджаються вони та здають його в оренду.

Також наголошують, що у їх власності перебував автомобіль марки «Ford Skorpio», 1991 року випуску, який проданий за 4500 дол. США, що відповідало 128 280 грн, які віддано відповідачу ОСОБА_2 на перший внесок для придбання автомобіля марки «Ford Kuga», 2010 року випуску. Вартість автомобіля на момент придбання становила 366 744 грн.

Крім того, їх власністю є холодильник марки «Самсунг» вартістю 5400 грн, який вони придбавали за власні кошти.

На підставі наведеного просили визнати за ними право власності на 3/4 частини квартири АДРЕСА_1 , 2/1000 ідеальних частин нежитлової будівлі в торговельному комплексі літ. «С», торговий зал (106-1), загальною площею 16,4 кв.м по АДРЕСА_2 , стягнути солідарно з відповідачів на їх користь кошти в сумі 128280 грн. за придбання легкового автомобіля марки «FORD KUGA», 2010 року випуску і вилучити із спільного рухомого майна холодильник марки «Samsung» вартістю 5400 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30 листопада 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Поділено спільне майно подружжя, яке належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності, наступним чином.

Виділено ОСОБА_1 та визнано за нею право приватної власності на Ѕ частки квартири АДРЕСА_1 , вартістю 685 410 грн, легковий автомобіль марки «FORD FUSION», реєстраційний номер НОМЕР_3 , VIN № НОМЕР_4 , 2008 року випуску, вартістю 158 631 грн, фортепіано Yamaha CLP 320 зі стільцем вартістю 15000 грн, а всього майна загальною вартістю 859 041 грн.

Виділено відповідачу ОСОБА_2 та визнано за ним право приватної власності на Ѕ частки квартири АДРЕСА_1 вартістю 685 410 грн, 2/1000 ідеальних частин нежитлової будівлі в торговельному комплексі літ. «С», а саме: торговий зал (106-1) загальною площею 16,4 кв.м по АДРЕСА_2 , вартістю 461 316 грн, рухоме майно загальною вартістю 165 510,71 грн: ліжко на ламелях з матрацом Venetto 185х210 вартістю 4000 грн; шафа-купе вартістю 5000 грн; навісний туалетний столик вартістю 1000 грн; дзеркало з підсвіткою з кованим металевим обрамленням вартістю 1000 грн; дистанційний блок управління системою опалення Seitron вартістю 900 грн; телевізор Panasonic TX-PR42ST60 вартістю 17000 грн; кронштейн-кріплення для телевізора вартістю 800 грн; тумба під телевізор ексклюзивного виготовлення 2 шт. вартістю 1500 грн; полиці ексклюзивного виготовлення 5 шт. вартістю 2500 грн; барна стійка з металевим підвісом вартістю 4500 грн; торшер підлоговий діодний вартістю 900 грн; письмовий стіл з висувною підставкою 1000.*0,800 виготовлено на замовлення «Декс» вартістю 1100 грн; тумба під техніку вартістю 500 грн; стінка дитячої кімнати з підсвіткою вартістю 7800 грн; ліжко односпальне (без матрацу) з шухлядами вартістю 1900 грн; стінка дитяча для дівчинки вартістю 7800 грн; ліжко односпальне з шухлядами з матрацом 1900*800 вартістю 2200 грн; стіл робочий вартістю 1500 грн; тумба (на дві шухляди) вартістю 700 грн; навісна полиця закрита вартістю 300 грн, навісна полиця відкрита вартістю 200 грн; кондиціонер Dekker dsh 95 r/l вартістю 3400 грн; етажерки, стінка для зберігання речей. 2 шт. вартістю 1000х2= 2000 грн; пилосос Philips FC9239 вартістю 1300 грн; навісна шафа для засобів гігієни «Мойдодир» вартістю 480 грн; навісна тумба для зберігання засобів гігієни «Kolo» вартістю 600 грн; дзеркало для ванної з підсвіткою вартістю 700 грн; кухонна стінка під замовлення з гранітною мийкою і краном магазин «Комод», стільниця зі штучного каміння 3 м.п. вартістю 10 000 грн; стіл скляний 1000*700 зі скляною полицею вартістю 2400 грн; стільці металеві кухонні м`які оббиті дерматином 3 шт. вартістю 250х3=750грн; стільниця кухонна, закріплена на металевому каркасі, матеріал МДФ, індивідуальне виготовлення, колір «помаранч» вартістю 1000 грн; телевізор «Philips» 19 PFL 5403 серійний номер СП 2Ф вартістю 1500 грн; кавоварка Nescafe Crups вартістю 900 грн; настінне дзеркало 2000Х1000 вартістю 1400 грн; термопот Panasonic NCPG30P вартістю 1200 грн; плита Gorenje вартістю 3500 грн; духовка Gorenje вартістю 4600 грн; витяжка Cata C600 Glass вартістю 1200 грн; холодильник Samsung No Frost RL39EBSW вартістю 5400 грн; мікрохвильова шафа Samsung СЕ 1150 R вартістю 1900 грн; посудомийна машина Electrolux Inspire ESF 220 вартістю 2000 грн; пральна машина LG Direct drive серійний номер 701 KWVQ01375 вартістю 3000 грн; відеодомофон Commax DPV-4PF2 Serie вартістю 800 грн; універсальний Багажник для автомобіля Inno Shadow 180х81х34, 400 л об`єм вартістю 7500 грн; вбудована шафа-купе з дзеркальними дверима вартістю 2500 грн; люстра в дитячій кімнаті вартістю 500 грн; люстра в малій дитячій кімнаті вартістю 300 грн; люстра в спальні вартістю 300 грн; люстра в кухні вартістю 300 грн; праска Tefal вартістю 1000 грн; римські Жалюзі бамбук (зал) вартістю 450 грн; кондиціонер «Panasonic» внутрішній блок CS-TE12HKE, зовнішній блок CU-TE12HKE вартістю 9000 грн; котел стальний на газу - 21471, 38 грн; газова плита - 4413,91 грн; мийка, умивальник та унітаз - 910,80 грн, 1557,55 грн та 2177,07грн, а всього майна загальною вартістю 1 312 236, 71 грн.

Припинено право спільної сумісної власності на майно.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 421 426,36 грн, яка складається з грошової компенсації різниці вартості її частки у сумі 226 597,86 грн та 194 828,50 грн 1/2 частки вартості автомобіля марки «FORD KUGA», 2010 року випуску.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відмовлено.

У задоволенні позову ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання права власності відмовлено.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11 січня 2022 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 11 350,80 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу в розмірі 12 000 грн. В задоволенні іншої частини компенсації витрат відмовлено.

Не погодившись з рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30 листопада 2021 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 оскаржили його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі простять частково скасувати зазначене рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги за зустрічним позовом третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги, задовольнити, первісні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Посилаються на те, що оскаржуване рішення не відповідає нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам справи, суд належно вивчивши матеріали справи не надав належної оцінки наданим та отриманим доказам, невірно оцінив докази та прийшов до невірного висновку.

Вказують, що суд не врахував того, що ними надано всі квитанції по оплаті кредиту, довідки про їх доходи і наявні кошти, довідки про доходи позивачки, довідки про доходи відповідача, з яких вбачається, що самостійних доходів у молодої сім`ї не було, позивачка перебувала у декретній відпустці по догляду за донькою, а сплата кредиту фактично відбулась за кошти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Крім того, за їх кошти проводився ремонт та реконструкція в спірній квартирі, який закінчився весною 2008 року, що підтвердив свідок ОСОБА_6 .

Наголошують на тому, що відповідач ОСОБА_2 як підприємець на їх прохання ще 12 травня 2006 році підписав договір про надання послуг з бронювання місця для розміщення торгового місця з ДП «Ринок Головний ТК». При цьому, їхнім власним коштом було сплачено 44 400 грн, решта 11 300 грн були сплачені ОСОБА_3 при підписанні договору купівлі-продажу частини нежитлової будівлі від 27.12.2010 року за різницю в квадратних метрах з 12,5 кв.м. до 16,40 кв.м., а тому до придбання цього приміщення відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 жодного відношення не мають, крім того ОСОБА_1 під час розгляду справи не могла пояснити суду, як та коли було придбане спірне приміщення.

Також, судом не враховано, що договори, на які посилається суд відносно укладення ОСОБА_1 позик в інтересах сім`ї, самі по собі не підтверджують факту отримання коштів, витрати їх на цілі вказані у договорах та їх повернення, а грошові перекази не підтверджують факту отримання коштів, оскільки оригінали документів, з яких зроблено переклад, не завірені апостилем, тому ні договори, ні перекази не можуть бути належним та допустимим доказом по даній справі.

Крім того, судом не звернуто увагу, що у власності ОСОБА_3 перебував автомобіль «FORD SKORPIO», 1991 року випуску, який він продав за 4500 дол. США, та які ним було віддано відповідачу на перший внесок для придбання автомобіля «Ford Kuga», вартість якого на момент придбання становила 366 744 грн.

Не погоджуючись в повній мірі з додатковим рішенням суду ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку та вказує, що встановлений судом розмір відшкодування витрат на правничу допомогу є непропорційним розміру задоволених вимог, що є порушенням ч.2 ст.141 ЦПК України, а також судом порушено ч.3 наведеної статті.

Вказує, що відповідач не довів не співмірність понесених нею витрат на правничу допомогу, а в рішенні суду відсутні обґрунтування істотного зменшення судових витрат, що підлягають відшкодуванню.

Крім того, що стосується відмови в задоволенні стягнення частини витрат з третіх осіб, які заявляли позовні вимоги, то вважає, що у зв`язку з відмовою у задоволенні їх зустрічного позову на останніх покладається обов`язок відшкодування протилежній стороні понесених витрат на правничу допомогу, у зв`язку з чим просить судове рішення скасувати та ухвалити нове, яким стягнути з ОСОБА_2 понесені нею витрати на правничу допомогу в розмірі 46 800 грн, з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 солідарно в розмірі 13 300 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу третіх осіб, які заявили самостійні вимоги, ОСОБА_1 просить її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін посилаючись на те, що доводи апеляційної скарги є безпідставні та спростовані матеріалами справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які взяли участь у справі, обговоривши доводи апеляційних скарг та перевіривши матеріали справи в межах їх обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог як за первісним, так і за зустрічним позовами вважає, що апеляційна скарга третіх осіб, які заявили самостійні вимоги: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , - задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції керуючись ст.367 ЦПК України переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В силу статей 128 та 130-131 ЦПК України перешкод для перегляду рішення через неявку усіх учасників справи не вбачається.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Оскаржуване рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30 листопада 2021 року зазначеним вимогам закону відповідає в повній мірі.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення первісного позову ОСОБА_1 суд виходив з того, що сторони перебували у шлюбі, під час якого було набуте спірне рухоме та нерухоме майно, яке підлягає поділу між ними.

Судом враховано, що автомобіль марки «FORD KUGA», 2010 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , був відчужений відповідачем ОСОБА_2 04.07.2020 року, тобто після подання позову до суду, що підтверджується повідомленням РСЦ ГСЦ МВС в Чернівецькій області, без згоди та відома позивача ОСОБА_1 , а посилання третіх осіб ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на те, що вони надали кошти в сумі 128 280 грн на придбання вказаного автомобіля, є безпідставними, оскільки суду не надано належних та допустимих доказів вказаного, та дійшов висновку, що ОСОБА_1 підлягає компенсація Ѕ вартості спірного автомобіля.

Також, суд вказав, що холодильник марки «Самсунг» вартістю 5 400 грн подарований третіми особами молодій сім`ї, у зв`язку з чим він є спільним майном подружжя.

З урахуванням наведеного, оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених вимог, прийшов до висновку, що необхідно задовольнити частково первісні позовні вимоги та відмовити в задоволенні позовних вимог третіх осіб.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд щодо розгляду апеляційної скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30 листопада 2021 року.

Так, судом першої інстанції вірно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 24.11.2002 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 15.06.2017 року. Від вказаного шлюбу у сторін є донька ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с.11, 194).

Відповідно до свідоцтва про шлюб позивачка ОСОБА_1 змінила прізвище на « ОСОБА_1 » (т.1 а.с.192).

У відповідності до договору купівлі-продажу квартири від 13.10.2004 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 (т.1 а.с.13, т.2 а.с.152)

Заявою від 13.10.2004 року ОСОБА_1 надала згоду на купівлю ОСОБА_2 спірної квартири (т.1 а.с.197).

Згідно з висновком №386 інженерно-технічної експертизи, складеного 30 липня - 26 серпня 2020 року (т.1 а.с.131-171), ринкова вартість спірної квартири становить 1370821 грн.

13.10.2004 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №CVH0G000000082, згідно з яким ОСОБА_2 отримав кошти в сумі 22144 доларів США, з них 20000 доларів США на придбання житла (т.2 а.с.7-10).

В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 13.10.2004 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та третіми особами ОСОБА_3 й ОСОБА_4 було укладено два договори поруки (т.2 а.с.138-139).

Рішенням №24-05 Чернівецького регіонального відділення Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву від 03.11.2004 року вирішено укласти угоду про надання часткової компенсації відсоткової ставки кредиту комерційного банку з позичальником ОСОБА_2 (т.2 а.с.4).

04.11.2004 року між Чернівецьким регіональним відділенням Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву та ОСОБА_2 укладено договір №24-05 про надання часткової компенсації відсоткової ставки кредитів комерційних банків і наведене свідчить, що спірна квартира була куплена в кредит за допомогою програми молодіжного кредитування, впровадженого Державним фондом сприяння молодіжному житловому будівництву (т.2 а.с.12-14).

Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно квартира АДРЕСА_1 передана в іпотеку 13.10.2004 року, розмір основного зобов`язання 22144 доларів США, строк зобов`язання 10.10.2014 року, боржник за основним зобов`язанням ОСОБА_2 . Договір іпотеки посвідчений приватним нотаріусом Балацьким О.О. Після остаточного погашення кредиту, одержаного на придбання квартири, у 2008 році іпотечні обтяження були зняті за заявою ЗАТ КБ «Приватбанк» (т.1 а.с.195-196).

Відповідно до договору купівлі-продажу частини нежитлової будівлі від 27.12.2010 року, укладеного між ТОВ «Ринок Головний ТК» та ОСОБА_2 , останній придбав у власність 2/1000 ідеальних частин нежитлової будівлі в торговельному комплексі літ. «С»: торговий зал (106-1), загальною площею 16,40 кв.м по АДРЕСА_2 за ціною 11300 грн., які продавець повністю отримав від покупця до підписання договору (п.3 договору).

Згідно з пунктом 11 Договору, його сторони стверджують, що він не носить характеру фіктивного та удаваного правочину, відповідає дійсним намірам сторін, не приховує іншого правочину, а в пункті 14 його змісту зазначено, що договір вчинено за згодою дружини покупця ОСОБА_1 , що підтверджується згодою ОСОБА_1 , посвідченою приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Соколик О.О. 27.12.2010 року (т.1 а.с.14).

Відповідно до звіту про оцінку майна ринкова вартість 2/1000 ідеальних частин нежитлової будівлі в торговельному комплексі літ. «С»: торговий зал (106-1), загальною площею 16,40 кв.м по АДРЕСА_2 становить 461316 грн (т.1 а.с.25-36).

Як вбачається з договорів позики, укладених в період з 17.10.2005 року по 15.12.2015 року, позивач ОСОБА_1 неодноразово брала позики на потреби сім`ї, в тому числі на проведення ремонтних та будівельних робіт, на придбання меблів, на придбання автомобіля, зокрема 17.10.2005 року на суму 19300 грн, 19.12.2007 року на суму 20000 грн, 01.06.2009 року на суму 80100 грн, 15.12.2009 року на суму 10000 грн, 10.01.2011 року на суму 55000 грн, 30.01.2012 року на суму 86000 грн, 27.06.2014 року на суму 16000 грн, 15.12.2015 року на суму 100000 грн (т.1 а.с.198-205).

Крім того, позивач ОСОБА_1 в період з 15.09.2004 року по 13.09.2005 року отримувала грошові перекази з Німеччини за виконану роботу, що підтверджується повідомленнями (т.1 а.с.213-237).

Під час перебування в зареєстрованому шлюбі позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 придбали два автомобілі: легковий автомобіль марки «FORD FUSION», реєстраційний номер НОМЕР_3 , VIN № НОМЕР_4 , 2008 року випуску, та автомобіль марки «FORD KUGA», 2010 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN № НОМЕР_2 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (т.1 а.с.15).

Відповідно до звіту про оцінку майна колісних транспортних засобів ринкова вартість автомобіля марки «FORD FUSION» становить 158631 грн, ринкова вартість автомобіля марки «FORD KUGA» становить 389657 грн (т.1 а.с.37-46).

Крім того, в судовому засіданні було встановлено. що автомобіль марки «FORD KUGA», 2010 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , був відчужений відповідачем ОСОБА_2 04.07.2020 року, тобто після подання позову до суду, що підтверджується повідомленням Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Чернівецькій області, без згоди та відома позивача ОСОБА_1 (т.2 а.с.71).

В силу ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

У відповідності до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ст.61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується ст.63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у ст.69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч.2 ст.364 ЦК України).

У постанові ВП ВС від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17 зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує».

Тобто, той із подружжя, який заявляє про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують, на підставі належних та допустимих доказів.

Відповідно до статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Тлумачення положень ст.71 СК України дає підстави для висновку про те, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку.

Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених ЦК України (ст.365 цього Кодексу), у першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду.

У п.1-3 ч.1 ст.365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим.

Правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються ст.364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки.

Отже, у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач, не вимагається обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 03 лютого 2020 року у справі №235/5146/16-ц від 03 червня 2020 року у справі №487/6195/16-ц; від 30 вересня 2020 року у справі №552/1514/19.

Суд першої інстанції вірно встановив обставини, із застосування релевантних норм матеріального права у процесуальний спосіб прийшов до вірних висновків.

Доводи апеляційної скарги третіх осіб із самостійними вимогами не спростовують таких висновків, оскільки законність набуття майна у власність за встановленим законом порядку подружжям презюмується, а норми СК України, що регулюють правила відступлення від рівності часток та/або визнання спірного майна особистою власністю одного з них стосуються відносин виключно між подружжям та на третіх осіб не поширюються. Таким чином, чинність договорів щодо набуття майна у власність одним із подружжя нівелюють заявлені права на це майно третіми особами без оскарження самих правочинів, що стали підставою набуття у власність.

Аналогічно, стосується доводів про надання коштів третіми особами набувачу майна, відомості про що не містяться в договорі купівлі-продажу або не оформлені у спосіб, передбачений законом.

Також, проведенню будь-яких ремонтних робіт чи/та реконструкції приміщень відмінними від власника особами передує досягнення згоди з його власником (власниками), що третіми особами із самостійними вимогами не доведено. Вчинення ними таких робіт на власний розсуд лише з мотивів вважати існування прав на спірне майно обмежується лише ризиком здійснення витрат і не породжує прав на нього ні в частині, ні в цілому.

Доводи апелянтів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про те, що вони за власні кошти придбали нежитлову будівлю, однак через перебування ОСОБА_3 на державній службі останній не міг оформити документи на себе, є безпідставними з причин, крім тих, що були викладені вище, також з того, що укладення договору з метою уникнення повідомлення про зміни в майновому стані та оподаткування зводяться до досягнення мети з використанням приватно-правового інструменту як зловживання правом на шкоду кредиторам («фраудаторність»), у негативні наслідки яких, за умови їх дійсності, потрапили треті особи.

Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги відносно того, що договори позики, які укладалися ОСОБА_1 в інтересах сім`ї, є неналежними доказами, оскільки не впливають на законність ухваленого рішення, а лише можуть бути предметом оцінки при запереченнях одного із подружжя за умови вимог іншого про визнання спірного майна особистим майном подружжя або відступлення від рівності часток, що первинним позивачем не заявлялось.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при вирішенні справи сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, встановив фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, а його висновки про часткове задоволення первісного позову є обґрунтованими та такими, що відповідають завданням цивільного судочинства, яке полягає у справедливому та неупередженому вирішені справ із метою ефективного захисту порушених прав, оскільки у всіх справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права, а доводи апеляційної скарги третіх осіб їх не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, яким судом першої інстанції дана належна правова оцінка.

В силу п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи додаткове рішення суду та частково задовольняючи вимоги первісного позивача суд першої інстанції врахував характер виконаної адвокатами роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатами роботи та прийшов до висновку про наявність підстав для зменшення розміру витрат та стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати за надану правничу допомогу в розмірі 12000 грн.

Крім того, відмовляючи у стягненні витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом зустрічного позову суд наголосив на тому, що ні ОСОБА_1 , ні її представниками разом з першою заявою по суті спору не подано суду попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які вона очікує понести у зв`язку з розглядом зустрічної позовної заяви.

З такими висновками колегія суддів частково не погоджується.

Згідно з ч.1 та 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1, п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Згідно з ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частин 3-4 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною ч.5 ст.137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з ч.6 ст.137 ЦПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові ВП ВС від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».

У постанові ВС від 30 вересня 2020 року, справа №379/1418/18 вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення».

Процесуальними нормами встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Судова практика наразі сформувала широкий перелік доказів, які можуть слугувати підтвердженням заявленого розміру витрат. Такими доказами можуть бути: договір про надання правової допомоги, акт прийому-передачі документів, акт здачі-приймання виконаних робіт, протокол наданих послуг, рахунки на оплату, банківські документи про оплату послуг. Звісно, даний перелік не є вичерпним.

Варто також зауважити, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами ВС у справах №923/560/17, №329/766/18, №178/1522/18.

Процесуальним законодавством передбачено механізм зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката шляхом подання відповідного клопотання. Слід зауважити, що на сторону, яка подає клопотання про зменшення витрат, покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат.

Так, в питанні зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу варто враховувати висновки Об`єднаної Палати ВС у справі №922/445/19 викладені в постанові від 03 жовтня 2019 року, в якому, серед іншого наголошено, що: зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт; суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи; суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) з врахуванням критеріїв ч. ч. 5-7, 9 ст.129 ГПК України, може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Так, на підтвердження понесених судових витрат первісним позивачем було подано наступні докази:

-з позовною заявою подано попередній розрахунок суми судових витрат, які понесено і які очікується понести у зв`язку із розглядом справи із зазначенням обсягу та тарифу 1400 грн/год;

-витрати на незалежну професійну оцінку майна в розмірі 5800 грн;

-витрати на професійну правничу допомогу (первинна консультація 0,5 год. 700 грн, вивчення письмових матеріалів 1 год. 1400 грн, підготовка письмової пропозиції щодо поділу майна 1 год. 1400 грн, проведення переговорів щодо позасудового врегулювання спору 1 год. 1400 грн, підготовка і надсилання адвокатського запиту 0,25 год. 350 грн, аналіз судової практики 1 год. 1400 грн, складання позовної заяви 3,5 год. 4900 грн, витрати на транспорт та поштові відправлення 400 грн, оплата витрат на канцтовари 400 грн) на загальну суму 28600 грн; а також зазначено витрати, які очікується понести;

-вивчення відзиву на позовну заяву 2 год. 2800 грн, представництво в судових засіданнях 1 засідання 1400 грн, підготовка клопотань 0,5 год. 700 грн, аналіз доказів та підготовка виступу в судових дебатах 1 год. 1400 грн, орієнтовні витрати на розгляд справи в суді апеляційної інстанції 4 год. 5600 грн;

-сплачений судовий збір 10 510 грн (т.1 а.с.92-93).

ОСОБА_1 тричі зверталась із заявами про забезпечення позову, за які сплачувала судовий збір в сумі по 420,40 грн., що підтверджується квитанціями від 10.08.2020 року (т.1 а.с.114), від 05.11.2020 року (т.2 а.с.56) та від 12.04.2021 року (т.3 а.с.95).

26.02.2020 року між ОСОБА_1 та Адвокатським об`єднанням «Адвокатська компанія «Лекстер» укладено договір про надання професійної правничої (правової) допомоги №259 (т.3 а.с.159-160).

Позивач ОСОБА_1 відповідно до акту приймання-передачі правової допомоги від 02.12.2021 року (т.3 а.с.161) сплатила Адвокатському об`єднанню «Адвокатська компанія «Лекстер» грошові кошти в розмірі 56 150 грн за надання правничої допомоги, що підтверджується платіжними дорученнями, кошти за якими сплачено на розрахунковий рахунок UA1508057, який зазначений у договорі про надання правничої допомоги №259 від 26.02.2020 року (т.3 а.с.162-168).

07.10.2020 року між ОСОБА_1 та адвокатом Чорною С.О. укладено договір про надання правничої допомоги та відповідно до акту прийому-передачі виконаних робіт від 01.12.2021 року позивач сплатила адвокату грошові кошти в розмірі 9 900 грн за надання правничої допомоги, що підтверджується квитанціями прибуткового касового ордеру (т.3 а.с.170-173).

Крім того, матеріали справи місять ордер серії СЕ №1007521 від 01.06.2020 року, який виданий ОСОБА_10 відповідно до договору про надання правової допомоги №259 від 26.02.2020 року (т.1 а.с.99).

З урахуванням наведених норм процесуального права та матеріалів справи, доказів наданих стороною позивача та усних заперечень представника відповідача за первісним позовом ОСОБА_11 щодо розміру, не співмірності та нерозумності понесених позивачем витрат, з урахуванням доходу відповідача ОСОБА_2 , колегія суддів вказує, що витрати на професійну правничу допомогу в присудженому судом першої інстанції розмірі є співмірними зі складністю цієї справи, наданими адвокатами обсягу послуг у суді першої інстанції, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, обґрунтовані, отже підстав для зміни розміру суми цих витрат у суду апеляційної інстанції немає.

Однак, що стосується доводів апеляційної скарги відносно неправомірності відмови в задоволенні стягнення витрат на професійну правничу допомогу, пов`язаних з розглядом зустрічного позову, то колегія суддів зазначає таке.

Як вбачається з матеріалів справи ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 04.12.2020 року залучено до участі у цій справі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в якості третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору та прийнято до провадження їх позовну заяву (т.2 а.с.189). В подальшому, на вказану позовну заяву ОСОБА_1 було подано відзив (т.2 а.с.205-209).

З наданого стороною позивача акту приймання-передачі правової допомоги від 02.12.2021року правова допомога щодо зустрічного позову полягала в опрацюванні позову третіх осіб, підготовці відзиву (п.6 акту - 3500 грн) та участі судових засіданнях. Так як треті особи залучені ухвалою суду від 04.12.2020року, витрати по правовій допомозі за представництво у судових засіданнях повинні бути покладені від вказаної дати в рівних частинах як на відповідача, так і на третіх осіб, тобто з них підлягає стягненню 13 300 грн.

Матеріали справи заперечень щодо зазначеної суми понесених витрат не містять.

Відмовляючи в їх задоволенні суд першої інстанції виходив з того, що ні ОСОБА_1 , ні її представниками разом з першою заявою по суті спору не подано суду попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які вона очікує понести у зв`язку з розглядом зустрічної позовної заяви.

Однак колегія суддів з таким висновком суду не погоджується.

Так, у ряді постанов Верховного Суду у справах №922/676/21 від 14.12.2021 року, №905/716/20 від 08.04.2021 року, №916/2087/18 від 31.03.2021 року, №922/3812/19 від 10.12.2020 року зазначається, що у разі неподання учасником справи попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто, сам по собі факт неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат разом з першою заявою по суті спору не є безумовною та абсолютною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат.

Крім того, з урахуванням усіх матеріалів справи та наявних доказів, сторона позивача за первісним позовом спростовувала вимоги третіх осіб, що, в свою чергу, покладено в основу рішення суду, яким було відмовлено в задоволенні зустрічного позову.

В силу п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 у вказаній частині підлягає задоволенню, а додаткове рішення суду в щодо відмови в задоволенні вимоги про стягнення понесених витрат на правничу допомогу щодо розгляду зустрічного позову скасуванню з ухваленням нового про задоволення вказаної вимоги та стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 13 300 грн витрат на правничу допомогу.

Згідно ч.2 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 і ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30 листопада 2021 року залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11 січня 2022 року в частині відмови в задоволенні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку із розглядом зустрічного позову скасувати та ухвалити нове.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у зв`язку із розглядом зустрічного позову у розмірі 13300 грн у рівних частках з кожного по 6650 грн.

В решті додаткове рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий Лисак І.Н.

Судді: Височанська Н.К.

Литвинюк І.М.