ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/5372/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" серпня 2022 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі

головуючого судді Колесника О.М.

при секретарі Єрош Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги збільшила, збільшені підтримала, просила їх задовольнити, пояснивши, що 3.09.2011 року сторони зареєстрували між собою шлюб. Від укладеного шлюбу вони мають двох спільних малолітніх дітей: доньку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом з матір`ю. Тривалий час сторони не проживають в одному помешканні, але відповідач достатньої матеріальної допомоги дітям не надає. При цьому, він забрав і самостійно користується їх спільним автомобілем та будинком в м. Богуславі, придбаними за кошти подружжя, здає в оренду земельну ділянку. За таких обставин просить стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання їх спільних дітей в розмірі 6000 грн. щомісяця на кожну дитину, починаючи з 1.12.2021 року і до досягнення ними повноліття.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_7 , приймаючи участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, позов визнав частково, пояснивши, що з серпня 2019 року відповідач втратив роботу, ніде не працює і проживає спільно зі своєї матір`ю та родиною сестри в будинку в с. Ісайки. По можливості він дітям допомагає, але позивач значно завищила розмір аліментів, який просить стягнути з відповідача. На даний час у зв`язку з пандемією і введенням в країні воєнного стану неможливо знайти роботу, особливо у сільській місцевості. Тому відповідач здатен сплачувати аліменти на утримання їх спільних дітей не більше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що вимоги позову підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, схваленої резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Як передбачає ч.1, ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частина 2 цієї ж статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом положень ч.3, ст.11 Закону України „Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини.

У відповідності до ч.1, ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати до досягнення нею повноліття.

Як наголошує ч.2, ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Як встановлено в судовому засіданні, 3.09.2011 року сторони зареєстрували між собою шлюб. Від укладеного шлюбу вони мають двох спільних малолітніх дітей: доньку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.6-7), які проживають разом з матір`ю. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 8.02.2022 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с.58). Тривалий час сторони не проживають в одному помешканні, але відповідач достатньої матеріальної допомоги дітям не надає. Вказані обставини не були спростовані будь-якими іншими доказами, не заперечувались учасниками справи, тому не підлягають доказуванню в порядку ч.1, ст.82 ЦПК України.

Згідно ч.1, ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

У відповідності до ст.7 Закону України „Про Державний бюджет України на 2022 рік" - установити у 2022 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня - 2393 гривні, з 1 липня - 2508 гривень, з 1 грудня - 2589 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня - 2100 гривень, з 1 липня - 2201 гривня, з 1 грудня - 2272 гривні; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні.

За змістом довідки №218 від 4.08.2022 року виконкому Богуславської міської ради Обухівського району Київської області ОСОБА_2 зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 разом з матір'ю ОСОБА_8 , 1967 року народження, сестрою ОСОБА_9 , 1987 року народження, чоловіком сестри ОСОБА_10 , 1986 року народження та неповнолітньою племінницею ОСОБА_11 , 2009 року народження (а.с.76).

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_7 в судовому засіданні вказав, що з 30.08.2019 року і до даного часу відповідач ніде не працює. Вказані обставини підтверджені довідкою виконкому Богуславської міської ради Обухівського району Київської області, яка видана на підставі трудової книжки ОСОБА_2 (а.с.75), а також інформацією з відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 11.08.2022 року, за якою ОСОБА_2 з 1 кварталу 2021 року по 1 квартал 2022 року доходів не отримував (а.с.78). За таких обставин суд вважає необхідним стягнути аліменти у твердій грошовій сумі, як просить позивач, а не у частці від щомісячного доходу відповідача.

Як регламентує ч.2, ст.27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, схваленої резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За правилами ч.1-2, ст.8 Закону України „Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Підпункт 3, пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснює, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Аналізуючи докази, надані сторонами по справі, суд вважає необхідним, приймаючи до уваги обов`язок відповідача утримувати своїх малолітніх дітей на підставі описаних вище норм права, відсутність інформації про його щомісячні доходи, склад сім`ї, його стан здоров`я, враховуючи вік та стан здоров`я дітей, задовольнити позов частково і стягнути з відповідача аліменти в розмірі 4 000 грн. щомісяця на кожну дитину на користь позивачки, починаючи з 1.12.2021 року - дня подачі позову до суду і до досягнення ними повноліття, у розмірі, що відповідає межам встановленим Законом України „Про Державний бюджет України на 2022 рік" для дітей такого віку (дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні), який не є меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Суд вважає, що такий встановлений розмір аліментів на утримання дітей буде необхідним та достатнім для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Крім того, позивачка не позбавлена в майбутньому звернутись до суду з позовом про стягнення з відповідача на її користь матеріальної допомоги на лікування або навчання дітей в порядку ст.185 СК України або збільшення розміру аліментів згідно ст.192 СК України.

Суд не може покласти в основу рішення показання представника відповідача про те, що відповідач ОСОБА_2 не взмозі, мешкаючи у сільській місцевості, сплачувати аліменти на утримання своїх малолітніх дітей більше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, приймаючи до уваги відсутність будь-якої роботи, що викликано введенням на території України воєнного стану, оскільки вони спростовуються показаннями самого представника відповідача, який пояснив, що ОСОБА_2 на даний час не є мобілізованим до лав Збройних Сил України, не є інвалідом, непрацездатною особою, особою, яка має хронічні захворювання. Тому суд робить висновок, що він має можливість забезпечувати своїх малолітніх дітей у вигляді стягнення аліментів у визначеному розмірі. Відсутність роботи або неможливість працевлаштуватись не є підставою для звільнення батька (матері) від утримання своєї (їх) дитини (дітей), передбаченого ст.141; 180; 182-184 СК України, які є діючими на день розгляду справи.

Згідно ст.133; 141 ЦПК України оскільки суд частково задовольняє позов про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей, тому з відповідача на користь держави необхідно стягнути 992 грн. 40 коп. судового збору, від якого була звільнена позивачка при зверненні до суду.

Керуючись ст.4; 10; 12-13; 76-80; 81; 133; 137; 141; 258-259; 263-265; 430 ЦПК України, на підставі ст.18; 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, схваленої резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року, ст.141; 180-182; 183-184; 191 СК України, ч.3, ст.12 та ч.1, ст.81 ЦПК України, ст.8; 11 Закону України „Про охорону дитинства" ст.7 Закону України „Про Державний бюджет України на 2021 рік", підпункту 3, пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , не працюючого, (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітніх дітей: сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 4 000 грн. щомісяця на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 1.12.2021 року і до досягнення ними повноліття, в задоволенні стягнення решти частини аліментів відмовити.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дітей в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 992 грн. 40 коп. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини рішення.

Суддя :