29.08.2022 227/4817/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

29.08.2022 м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Хоменко Д.Є.

при секретарі судового засідання Дзюба Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: виконавчий комітет Білозерської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 (далі також позивач) звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (далі також відповідачі), про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, третя особа: виконавчий комітет Білозерської міської ради.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що вона є головним наймачем квартири АДРЕСА_1 , яка перебуває у комунальній власності органу місцевого самоврядування. На даний час у вказаній квартирі зареєстровані позивач та відповідачі, але останні не проживають там з 2012 року, оскільки за власним бажанням виїхали на постійне місце проживання до іншого населеного пункту і більше не повертались. Фактично ОСОБА_2 та ОСОБА_3 змінили постійне місце свого проживання, яке позивачу не відоме, будь якого спільного побуту сторони не мають. На теперішній час спілкування з відповідачами відсутнє, внаслідок чого знятися відповідачам з реєстрації в досудовому порядку не вбачається можливим. Позбавлення відповідачів права користування житлом необхідно позивачу для подальшого зняття їх з державної реєстрації місця проживання та вирішення питання щодо подальшої приватизації комунального житла. У зв`язку з чим позивач просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 .

Позивач в судове засідання не з`явилась, але в матеріалах справи мається її заява про розгляд справи без її участі, просила повністю задовольнити її позовні вимоги. Не заперечувала проти заочного розгляду справи у разі неявки в судове засідання відповідачів.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання також не з`являлись, хоча належним чином повідомлялись про місце, день та час розгляду справи в суді, шляхом направлення за адресою реєстрації судових повісток, а також за допомого оголошення про виклик до суду на офіційному сайті Добропільського міськрайонного суду Донецької області веб-порталу Судової влади України. Причини неявки суду не відомі, будь-яких заяв від відповідачів на адресу суду не надходило.

Представник третьої особи, виконавчого комітету Білозерської міської ради в судове засідання не з`явився надавши через канцелярію суду заяву, про розгляд справи за відсутності представника виконавчого комітету Білозерської міської ради та проханням ухвалити рішення на розсуд суду, оскільки заперечень не мають.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Враховуючи, що відповідачі належним чином повідомлялись про дату, час і місце судового засідання, але не з`явились в судове засідання без повідомлення причин, правом подання відзиву на позов не скористались і позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи.

З`ясувавши обставини справи дослідивши докази, суд вважає за необхідне позов задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ордеру №335 від 20.08.1984 року виданого виконавчим комітетом міської ради депутатів м. Білозерське, ОСОБА_1 є головним квартиронаймачем житла за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.9).

Згідно довідки Білозерської міської ради від 01.11.2021 року(а.с.10) вбачається, що за адресою: АДРЕСА_3 , крім позивача також зареєстровані ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , тобто відповідач по справі.

Також місце реєстрації відповідачів у спірній квартирі підтверджуються інформаційними довідками виконавчого комітету Білозерської міської ради №02-02/41 від 05.01.2022 року (а.с.17, 18).

Відповідно до Акту виданого головою ОСББ «Міраж» м.Білозерське від 02.11.2021 року встановлено, що сусіди з квартир АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 та АДРЕСА_6 , зареєстровані, але з 2012 року не проживають ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.11).

Надаючи правову оцінку правовідносинам у справі, суд виходить з наступного.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.ч.1, 5, 6, 7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст.47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст.58 ЖК України, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення.

Відповідно до ст.64 Житлового кодексу Української РСР, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

За правилами ст.71 Житлового кодексу України, при тимчасовій відсутності наймача або члена його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Статтею 72 Житлового кодексу Української РСР, визначається наступний порядок визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням: визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Згідно п.10, 11 Постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України». У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Згідно ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, у якому фізична особа проживає постійно або тимчасово.

Згідно ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.

Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил норм процесуального закону щодо оцінки доказів.

Правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою.

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що позивач перешкоджає проживанню відповідачів в спірній квартирі, а також, будь-якої домовленості між сторонами щодо користування вказаним житлом.

Натомість матеріалами справи встановлено, що відповідачі не проживають у вказаній квартирі більше шести місяців.

Таким чином, у суду не має підстав для сумніву в наданих відомостях позивача, зібрані по справі дані підтверджують факт не проживання відповідачів в квартирі позивача більше шести місяців, що є підставою для визнання відповідачів такими, що втратили право користуватися житловим приміщенням.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.41, 47 Конституції України, ст. 182, 317, 319, 321, 322, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 4, 80, 81, 247, 258, 259, 265, 268, 280 ЦПК України, ст.ст. 64, 71, 72 Житлового Кодексу Української РСР, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: виконавчий комітет Білозерської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення до Добропільського міськрайонного суду Донецької області.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку позивачем, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, повністю або частково до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Копію рішення направити сторонам.

Надруковано в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Суддя Д.Є. Хоменко