Справа № 442/5773/20 Головуючий у 1 інстанції: Кучаковський Ю.С.
Провадження № 22-ц/811/3513/21 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
Категорія справи:10
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів Ванівського О.М. та Шеремети Н.О.,

за участю секретаря Симця В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03 вересня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , у якому просив на підставі статей 16, 220 ч.2, 392 ЦК України визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 (в подальшому «спірна квартира»), укладений між ним та відповідачкою відповідно до розписки від 30.08.2019 року, та визнати за ним право власності на спірну квартиру.

Позовні вимоги обгрунтовувалися тим, що у березні 2019 року ОСОБА_5 запропонував позивачу бути його представником та оформити документи на спадщину з подальшим продажем позивачу спірної квартири, мотивуючи це відсутністю у нього необхідних коштів, та 03.04.2019 року видав йому Довіреність, згідно якої позивач отримав право продажу та оформлення відповідних документів на відповідну частку спірної квартири, а позивач (в свою чергу) передав йому 1 500 доларів США. Зазначалося, що всі витрати по оформленню спадщини несе позивач.

Стверджувалося, що з такою ж пропозицією до позивача звернулась і відповідачка, яка також 22.03.2019 року оформила на позивача Довіреність, а останній також дав їй 1 500 доларів США, на підтвердження чого отримав Розписку.

Зазначалося, що на підставі вищезгаданих Довіреностей позивачем 06.04.2019 року були оформлені Свідоцтва про право на спадщину за законом на ОСОБА_5 та відповідачку ОСОБА_5 - про отримання ними по 1/2 частці спадкового майна після смерті бабці ОСОБА_6 .

Стверджувалося, що відповідно до усних домовленостей ОСОБА_5 та відповідачка ОСОБА_5 , як співвласники спірної квартири, мали продати йому цю квартиру за 6 000 доларів США, а позивач мав оплатити оформлення документації та сплатити борги по комунальних послугах, однак ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, після чого відповідачка запропонувала позивачу доплатити їй ще 4 500 доларів США за купівлю 100% часток спірної квартири.

На підтвердження отримання нею 4 500 доларів США відповідачка написала Розписку на суму 4 500 доларів США та надала позивачу Довіреність від 30.08.2019 року, якою уповноважила його відчужити (продати) від її імені спірну квартиру на його умовах та на його власний розсуд.

Однак, після оформлення права на спадщину відповідачка відкликала Довіреність про право вчиняти правочини та відмовляється від підписання договору купівлі-продажу спірної квартири на попередніх умовах, а саме: що вона попередньо отримала всі кошти за спірну квартиру, як завдаток, плюс витрати по оформленню документації та оплаті комунальних послуг. Зазначалося, що у випадку, коли сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд у відповідності до ч. 2 ст. 220 Цивільного кодексу України може визнати такий договір дійсним. Враховуючи наведене, просила заявлені нею позовні вимоги задовольнити (том 1, а.с. 2-4).

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено (том 1, а.с. 181-184).

Дане рішення оскаржив позивач.

Апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, покликаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та на порушення норм процесуального і неправильне застосування норм матеріального права (том 1, а.с. 229-241).

Представник позивача (апелянта), адвокат Овчаренко В.В., будучи своєчасно (01.03.2022 року) належним чином повідомленим про апеляційний розгляд справи (том 2, а.с. 86), в судове засідання не з`явився і про причини такої неявки суд не повідомив.

Судова повістка надіслана на адресу позивача (апелянта), зазначену останнім у поданій ним апеляційній скарзі, повторно повернулася без вручення її адресату: з відміткою пошти «адресат відсутній» (том 2, а.с. 80-81, 92).

Однак, вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі (частина 5 статті 130 ЦПК України).

За вищенаведених обставин колегія суддів вважає можливим апеляційний розгляд справи за відсутності апелянта та його представника на підставі наявних у ній даних та доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що:

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);

- в апеляційній скарзі мають бути зазначені в чому полягає незаконність і (або) необґрунтованість рішення або ухвали (неповнота встановлення обставин, які мають значення для справи, та (або) неправильність установлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок необґрунтованої відмови у прийнятті доказів, неправильного їх дослідження чи оцінки, неподання доказів з поважних причин та (або) неправильне визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин тощо); нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції (п.п. 5 і 6 частини 2 статті 356).

Як вбачається з позовної заяви, заявлені позовні вимоги позивач обґрунтовує посиланням на частину другу статті 220 ЦК України.

Відмову у задоволенні позовних вимог суд мотивував тим, що предметом договору купівлі-продажу, визнання якого дійсним є предметом позовних вимог, є нерухомість, право власності на яку підлягає державній реєстрації.

В той же час, згідно з роз`ясненнями, які містяться у пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", норма частини другої статті 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації.

Доводи апеляційної скарги вищенаведених висновків суду першої інстанції не спростовують.

Натомість, доводи апеляційної скарги фактично повторюють доводи позовної заяви, яким суд дав належну оцінку в оскаржуваному рішенні.

В той же час, в апеляційній скарзі не зазначено, в чому саме полягає незаконність і (або) необґрунтованість оскаржуваного рішення (які саме обставини та (чи) докази, що мають значення для справи, судом встановлені та (чи) оцінені неповно та (або) неправильно); які саме нові обставини і (або) докази підлягають встановленню, дослідженню чи оцінці в ході апеляційного розгляду справи тощо; які саме конкретно норми матеріального та (чи) процесуального права було порушено судом при ухваленні оскаржуваного рішення, так само, як у ній не наведено заперечень проти доказів, використаних судом першої інстанції.

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03 вересня 2021 року- без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 14 березня 2022 року.

Головуючий: Цяцяк Р. П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.