Справа № 447/1481/21 Головуючий у 1 інстанції: Головатий А.П.
Провадження № 22-ц/811/4465/21 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.

за участі секретаря: Савчук Г.В.,

без участі сторін, розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Моторного ( Транспортного) страхового бюро України на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 15 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України, ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення та стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 15 листопада 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 16 947 (шістнадцять тисяч дев`ятсот сорок сім) гривень 60 копійок завданої майнової шкоди.

Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 понесені витрати на правову допомогу у розмірі 3 325 (три тисячі триста двадцять п`ять) гривень 00 копійок.

Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні 00 копійок у користь держави.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 9 702 (дев`ять тисяч сімсот дві) гривні 40 копійок завданої майнової шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 000 (одну тисячу) гривень 00 копійок завданої моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати на правову допомогу у розмірі 1 806 (одна тисяча вісімсот шість) гривень 15 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні 00 копійок у користь держави.

Рішення суду оскаржило Моторно (Транспортно) страхове бюро України.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що скутер «Honda Dio» під керуванням ОСОБА_2 на дату ДТП не був зареєстрованим в уповноваженому органі МВС та був без номерного знака, у зв`язку чим його експлуатація заборонялась згідно з Правилами дорожнього руху і Законом України «Про дорожній рух», а отже він не був допущеним до дорожнього руху в розумінні п. 1.5 ст. 1 Закону та його не можна вважати таким транспортним засобом, відповідальність за шкоду, заподіяну яким покладається на МТСБУ.

Стверджує, що розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг від 09 липня 2010 року № 566 для мотоциклів та моторолерів встановлено коригуючи коефіцієнти до 300 куб. см. - о34, а понад 301 куб. см. - 068. Щодо таких транспортних засобів як скутери вони не передбачені.

Зазначає, що суд першої інстанції не обґрунтував чим керувався відносячи транспортний засіб під керуванням ОСОБА_2 до зазначеної категорії транспортних засобів, щодо яких встановлені коригуючи коефіцієнти, не маючи підтвердження цьому відповідним документом (технічним паспортом, свідоцтвом про реєстрацію).

Звертає увагу на те, що вартість матеріального збитку без ПДВ буде становити 16812,25 грн., а не 26365,79 грн.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи судом апеляційної інстанції проведено без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі "Axen v. Germany", заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року "VarelaAssalinocontrelePortugal", заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 24 лютого 2021 року, ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням винного з потерпілим на підставі ст. 46 КК України, закрито кримінальне провадження №0000321 від 13 вересня 2020 року про обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Цивільний позов ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, залишено без розгляду.

Вищевказаною ухвалою встановлено наступне.

ОСОБА_2 13 вересня 2020 року приблизно о 19:00 годині, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи без наявного права на керування транспортними засобами відповідної категорії, технічно-справним скутером марки HONDA , моделі DIO , без реєстраційного номера, рухаючись у світлу пору доби по автодорозі, що проходить по вул. Біласа і Данилишина у населеному пункті с. Розвадів, Миколаївського району Львівської області, без застебнутого мотошолома, перевозячи на сидінні малолітнього пасажира ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , легковажно розраховуючи на свої водійські навички та вміння керувати транспортним засобом, не врахувавши дорожньої обстановки, не вибравши безпечної швидкості та не дотримавшись безпечної дистанції, здійснив попутне зіткнення у задню частину автомобіля марки RENAULT, моделі LAGUNA, із державним реєстраційним номером НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Дана дорожньо-транспортна пригода, відбулася внаслідок грубого порушення водієм ОСОБА_2 вимог Правил дорожнього руху України, а саме: п. 12.3: У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників об`їзду перешкоди; п. 13.1: Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

Порушення ОСОБА_2 вищевказаних вимог Правил дорожнього руху України призвело до того, що пасажир скутера малолітній ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження у вигляді множинних забійних ран та саден обличчя, тулуба, кінцівок травматичного потрійного перелому нижньої щелепи, які відносяться до тілесного ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалості розладу здоров`я.

Такими діями, ОСОБА_2 допустив порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому ОСОБА_3 середньої важкості тілесні ушкодження, тобто скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України.

Вказана ухвала набрала законної сили 04 березня 2021 року (а.с. 7-9).

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду в справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Так як обставини події встановлені і викладені ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 24 лютого 2021 року, такі є обов`язковими та враховуються судом при розгляді справи про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої постановлена ця ухвала.

Відтак, суд дійшов правильного висновку, що факт вчинення ДТП та наявності вини відповідача ОСОБА_2 не підлягає доказуванню.

12 березня 2021 року ОСОБА_5 звернувся до МТСБУ із заявою про страхове відшкодування, у якому вказав дату ДТП, місце її вчинення, обставини ДТП та її учасників (а.с. 10-11).

19 березня 2021 року МТСБУ надало відповідь на вищевказану заяву за вих. №3-01-б/10146, у якій відмовило у відшкодуванні шкоди, у зв`язку з відсутністю правових підстав для виплати відшкодування з фонду захисту потерпілих, оскільки шкода, заподіяна транспортним засобом, для якого ЗУ Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не встановлено коригуючий коефіцієнт (а.с. 12).

01 квітня 2021 року ОСОБА_1 повторно направлено заяву із проханням переглянути заяву від 13 березня2021 про страхове відшкодування із наведеними мотивами (а.с. 13).

08 квітня 2021 року М(Т)СБУ надало відповідь на вищевказану заяву за вих. №3-01-б/12847, згідно якої МТСБУ не вбачає підстав для перегляду раніше прийнятого рішення (а.с. 14).

Відповідно до висновку автотоварознавчої експертизи №16/2/906 від 25 вересня 2020 року, вартість відновлювального ремонту представленого на дослідження автомобіля марки RENAULT LAGUNA, 2010 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , станом на 13 вересня 2020 року становить 53 860,86 грн.

Вартість матеріального збитку, завданого власникові вищевказаного транспортного засобу станом на 13 вересня 2020 становить 26 365,79 грн. (а.с. 15-38).

Крім цього, на підтвердження своїх вимог щодо відшкодування майнової позивач подав копії: калькуляції по ремонту автомобіля (а.с. 39), акту виконаних робіт (а.с. 40), рахунків №462, 463 від 05 грудня 2020 (а.с. 41-42), квитанції до прибуткового касового ордеру №463 від 05 грудня 2021 (а.с. 43), квитанції до прибуткового касового ордеру б/н від 06 жовтня 2020 (а.с. 44).

На підтвердження позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди позивач подав копії: скерування на УЗД (а.с. 47), МРТ головного мозку (а.с. 48), консультації ангіохірурга (а.с. 49), ультразвукового обстеженні гілок дуги аорти (а.с. 50), звіту про проведення холтерівського моніторингу (а.с. 51).

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з наступного.

Відповідно до статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Статтею 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У постанові Верховного Суду України у справі №6-183цс14 від 03.12.2014, виклав правовий висновок, відповідно до якого законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен довести факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що спричинення наслідків перебуває у причинному зв`язку із діяннями ОСОБА_2 , а саме вчиненням ним ДТП, який не застрахував цивільно-правову відповідальність як власник транспортного засобу.

Правовідносини щодо відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України, регулюються, зокрема, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно п. 22.1 ст. 22 вищевказаного Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про страхування», страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до п. 1.5 ст. 1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», наземні транспортні засоби - це пристрої, призначені для перевезення людей та/або вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів, які підлягають державній реєстрації та обліку у територіальних органах Міністерства внутрішніх справ України та/або допущені до дорожнього руху, а також ввезені на митну територію України для тимчасового користування, зареєстровані в інших країнах. Не вважається транспортним засобом пристрій, який підпадає під ознаки, зазначені у цьому пункті, але щодо якого не встановлено коригуючий коефіцієнт залежно від типу транспортного засобу.

У п. 1.10 ПДР України зазначається, що транспортний засіб - це пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів. Механічний транспортний засіб - це транспортний засіб, що приводиться в рух з допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини і механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт.

Будь-який транспортний засіб, що приводиться в рух за допомогою двигуна, незалежно від його робочого об`єму, належить до механічних транспортних засобів.

Вказане узгоджується із правовою позицією, наведеною у постанові ВС у справі №278/3362/15-к, провадження №51-877км18.

Крім того, згідно Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України Про деякі питання здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №566 від 09 липня 2010 року, пунктом 6 визначено коригуючи коефіцієнти щодо мотоциклів та моторолерів, а саме до 300 кубічних сантиметрів (включно) на рівні 0,34, та понад 301 кубічний сантиметр - 0,68.

Таким чином, колегія суддів погоджується з тим, що посикання представника М(Т)СБУ у відзиві щодо не встановлення коригуючого коефіцієнту є необгрунтованим.

Згідно ст. 29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до пп. а п. 41.1. статті 41 вищевказаного Закону, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відмова МТСБУ у виплаті страхового відшкодування є необґрунтованою та такою, що порушує право позивача на отримання страхового відшкодування.

Згідно калькуляції по ремонту автомобіля та акту виконаних робіт, вартість матеріального збитку складає 26 305,00 грн., які були сплачені позивачем (а.с. 41-42).

З 13 вересня 2020 року по 06 жовтня 2020 року автомобіль позивача перебував на арешт-майданчику, за стоянку на якому він сплатив 345,00 грн. (а.с. 44).

Згідно п. 8.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092, вартість матеріального збитку (У), завданого власнику КТЗ, визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням зазначення коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу та величини втрати товарної вартості за формулою: Свр (вартість відновлювального ремонту) = Ср (вартість ремонтних робіт) + См (вартість необхідних для ремонту матеріалів) + Сс (вартість нових складових) х (1-Ез) (розрахунковий коефіцієнт фізичного зносу, що рівний 0,64) + ВТВ (величина втрати товарної вартості, що рівна 0,00), що становить: 9 000,00 (а.с. 40) + 2 145,00 (а.с. 39 (п. 5-9) + 15 160,00 (а.с. 39 (п. 1-4) х (1-0,64 (а.с. 32)) + 0,00 = 16 602,60 грн.

Крім цього, до стягнення підлягають 345,00 грн., сплачених за стоянку автомобіля на арешт-стоянці (а.с. 44).

Враховуючи викладене, суд першої інстанції обґрунтовано визначив, що саме у розмірі 16 947,60 грн. МТСБУ повинно відшкодувати шкоду, завдану ОСОБА_1 пошкодженням транспортного засобу внаслідок ДТП.

Також суд першої інстанції правильно зазначив, що враховуючи те, що з МТСБУ підлягає стягнення відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, то з відповідача ОСОБА_2 підлягає до стягнення різниця між вартістю відновлювального ремонту та вартістю матеріального збитку, а саме 26 305,00 грн. - 16 602,60 грн. = 9 702,40 грн.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовної вимоги про стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача моральної шкоди, з огляду на наступне.

Згідно з ст. 23 ЦК моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із душевними стражданнями. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до п. 9 цієї постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Моральна шкода полягає, зокрема у душевних переживаннях, яких позивач зазнав у зв`язку з пошкодженням його майна.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 , суд врахував вину ОСОБА_2 , глибину та тривалість моральних страждань позивача, яких він зазнав внаслідок пошкодження його майна внаслідок ДТП, докази, подані позивачем, та із застосуванням принципів розумності і справедливості, приходить висновку про стягнення з відповідача ОСОБА_2 1 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Також, відповідно до практики ЄСПЛ, зокрема у справі «Гарсіа Руіз проти Іспанії (Garcia Ruiz v. Spain) від 21.01.1999 року (заява 30544/96), п. 26: «…при відхиленні скарги апеляційний суд може в принципі просто схвалити обґрунтування рішення суду нижчого суду…».

Зважаючи на вказане колегія суддів вважає за можливе в цілому схвалити мотиви суду першої інстанції щодо розгляду усіх позовних вимог, викладені в оскаржуваному рішенні, вважаючи такі належними та відповідними до встановлених обставин, що мають значення та вимог закону, без додаткового дублювання.

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу Моторного (Транспортного) страхового бюро України залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 15 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 14 березня 2022 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.