КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/6267/2022
справа № 362/7424/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2022 року Київський апеляційний суд в складі:

Суддя - доповідач: Андрієнко А.М.

Суддів: Соколової В.В.

Поліщук Н.В.

При секретарі Моторіній В.А.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 29 листопада 2021 року, постановлене суддею Лебідь-Гавенко Г.М. у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання договору між батьками про місце проживання, виховання дитини та участь у її утриманні,

У С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2019 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Вказувала, що 13 жовтня 2015 року між нею та відповідачем був укладений договір між батьками про місце проживання, виховання дитини та участь у її утриманні, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним М.А. та зареєстрований у реєстрі за № 945. Однак, всупереч взятим на себе зобов`язанням, відповідач не виконав жодних своїх обов`язків за вказаним договором, а тому вважає, що з відповідача на її користь підлягає стягненню заборгованість за договором між батьками, з урахуванням позовної давності 3 роки, за грудень 2016 року, з січня 2017 року по грудень 2019 року включно в розмірі 352,118,40 грн, із них: щомісячні платежі- 141 242 грн, додаткові кошти на оздоровлення і відпочинок за 2017 - 2019 роки- 11 678 грн, інфляційні втрати (збитки), з урахування позовної давності 3 роки, за період з 01 січня 2017 року по 01 грудня 2019 року - 130 799, 78 грн і 3% річних - 68 398,62 грн.

У серпні 2020 року позивач подала заяву про збільшення (уточнення) позовних вимог, у якій зазначала, що вона підтримує свої вимоги позову, поданого в грудні 2019 року в частині стягнення з відповідача 302 118, 40 грн. (враховуючи єдину оплату відповідача в розмірі 50 000 грн 24.02.2020 року, здійснену після відкриття провадження у цій справі). Разом з цим, зазначала, що минуло 8 місяців з часу подання нею позову, тому підлягає стягненню з відповідача також заборгованість за цей період, яка на думку позивача, становить 35 888,00 грн, в тому числі - 11 000 грн, ураховуючи навчання дитини в Фінансово-правовому коледжі, оплата якого у 2020/2021становить 22 200 - 50% вартості навчання дитини (п. 3.9 Договору в доповнення, що містяться в п.п. 3.3. та 3.6.-3.8.цього Договору). Отже, розрахунок заборгованості становить 302 118, 40 + 35 888,00 грн + 11000 грн, всього 349 106,40 грн.

В подальшому, у вересні, лютому, грудні 2020 року позивач подала до суду заяви про уточнення та збільшення своїх позовних вимог, остаточно уточнивши та збільшивши свої позовні вимоги згідно з заявою поданою у лютому 2021 року, просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість за договором між батькамив розмірі 393 584,40 грн, із них: 296 118,40 грн - сума коштів за грудень 2016 року та з січня 2017 року по грудень 2019 року включно, з урахуванням позовної давності та сплачених коштів відповідачем; 64 166,00 грн - сума коштів за період з січня 2020 року по лютий 2021 року включно; 50% вартості освітньої послуги за весь строк навчання дитини в розмірі 33 300 грн, загальна вартість яких складає 66 600 грн, згідно з доданим розрахунком.

У лютому 2020 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подала до суду зустрічний позов, в якому просила розірвати укладений між позивачем та відповідачем договір між батьками про місце проживання, виховання дитини та участь у її утриманні від 13.10.2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним М. А. та зареєстрований у реєстрі за № 945.

В обґрунтування зустрічного позову зазначала, що 13.10.2015 року сторони уклали договір між батьками про місце проживання, виховання дитини та участь у її утриманні. Відповідно до умов вказаного договору сторони визначили місце проживання дитини разом з матір`ю, та участь батька у утриманні дитини, що полягає у щомісячних витратах на потреби дитини, розмір яких за домовленістю сторін дорівнює частині від усіх видів заробітку та/або іншого доходу, але в будь-якому випадку цей розмір не може бути меншим від подвійного розміру прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку (п. 3.3. Договору). Окрім вказаних п. 3.3. витрат Договором також передбачено сплату батьком витрат на оздоровлення і відпочинок дитини, але не менше розміру щомісячних витрат. Місце відпочинку та оздоровлення визначається за згодою сторін, з урахуванням вибору дитини (п. 3.7. Договору).

Крім того, вказаним Договором також передбачено, що батько має право безперешкодно відвідувати сина, забирати до свого місця проживання для ночівлі, провидити з ним більше часу у період канікул та інше (п.п. 2.1.1. - 2.1.3. Договору). Проте, ОСОБА_3 обмежує батька дитини та й самого сина у їх спілкуванні, що свідчить про порушення права ОСОБА_2 , як батька дитини.

Також зазначала, що ОСОБА_2 отримує мінімальну заробітну плату, на його утриманні перебуває малолітній син та дружина, з якою він зареєстрував шлюб 06.02.2018 року, а тому він не має можливості сплачувати визначений договором розмір аліментів, що складають понад 50% його заробітної плати, в деяких випадках сягають 90% заробітної плати, крім того, позивач обмежує відповідача-батька у спілкування з сином та відповідно до вимог ст. ст. 182, 192 СК України, представник позивача просила позов задовольнити.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 29 листопада 2021 року первісний позов задоволено.

Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором між батьками в розмірі 393 584,40 грн. та понесені судові витрати в розмірі 3 935,85 грн.

В задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, 03.02.2022 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подала на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким первині позовні вимоги ОСОБА_3 залишити без задоволення, а зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнити, мотивуючи тим, що рішення постановлене з порушенням вимог матеріального та процесуального права, зокрема зазначала що у договорі від 13.10.2015 року не було зазначено розрахункового рахунку на який потрібно було щомісячно сплачувати аліменти, а позичав умисно не надавала розрахунковий рахунок, проте апелянт залежно від своїх фінансових можливостей відкладав кошти на потреби свого сина, які згодом було перераховано на імя позивача.

Також в обґрунтування апеляційної скарги зазначала, що суми нараховані позивачем в порядку ч. 2 ст. 635 ЦК України щодо індексу інфляції та 3% річних підлягають перерахунку.

Вказує, що ОСОБА_2 не має можливості сплачувати визначений розмір аліментів, оскільки нараховані суми складають понад 50% його заробітної плати, а в деяких випадках сягають 90% заробітної плати, саме ці обставини вважає істотними для розірвання договору.

Представник ОСОБА_2 ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити з підстав, що викладені в ній.

Представник позивача просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з?ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги первісного позову та відмовляючи у задоволенні зустрічного, суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості первісного, та відсутності наявних допустимих доказів наданих на підтвердження позовних вимог зустрічного позову.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 05 липня 2003 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб, про що складено актовий запис № 511, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 10).

Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що складено відповідний актовий запис № 358, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 12).

Згідно з рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2012 року в справі № 2604/21339/12 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано (а.с. 11).

13 жовтня 2015 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали договір між батьками про місце проживання, виховання та участь у утриманні сина. Договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним М. А. та зареєстрований в реєстрі за № 945 (далі - Договір) (а.с.14 - 15).

Зазначеним Договором сторони визначили місце проживання дитини, спільні зобов`язання батьків щодо участі у вихованні та утриманні дитини, і окремо кожного з них, відповідальність, порядок внесення змін та розірвання Договору.

Відповідно до пунктом 2.1 Договору місцем проживання дитини батьки визначили місце проживання матері.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 проживають за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою виданою ТОВ «Управляюча компанія «Оранжпарк-Сервіс» від 28 листопада 2019 року № 28/11-1 (а.с. 35).

Пунктами 2.1.1 Договору передбачено, що батько має право безперешкодно відвідувати Дитину, з обов`язковим урахуванням бажань та інтересів Дитини , але без порушень режиму дня, завчасно попередивши Матір про свій приїзд по телефону, або за допомогою іншого засобу зв`язку. Додатково, Батько має право та зобов`язується кожного робочого дня забирати Дитину від місця її проживання та супроводжувати до місця навчання Дитини з урахуванням того, що Дитина буде доставлена до місця не раніше 07.45 години ранку.

Пунктами 2.1.2. - 2.1.3. Договору передбачено, що у вихідні та святкові дні Батьки мають право проводити з Дитиною в порядку черговості, з урахуванням права Батька кожного парного тижня року з 18.00 години п`ятниці до 18.00 години неділі забирати Дитину до свого місця проживання для ночівлі із Дитиною, з обов`язковим урахуванням положень п. 2.1.1. цього Договору. Зміна черговості не допускається. У період шкільних канікул кожен із Батьків має право проводити більше часу разом із Дитиною. Кожен із Батьків має право відпочивати разом з нею в Україні або за кордоном. Порядок та тривалість відпочинку з Дитиною визначається за взаємною домовленістю Батьків, з урахуванням права Батька відпочивати разом з Дитиною не менше чотирьох тижнів на рік у сукупності чи одночасно. У разі одночасного виїзду, перевага першої поїздки надається Матері.

28 листопада 2019 року ОСОБА_2 надіслав до Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві адміністрації рекомендованим листом заяву, в якій просив зобов`язати ОСОБА_3 не чинити йому перешкоди у вихованні та вільному спілкуванні з неповнолітнім ОСОБА_4 на умовах, визначених Договором (а.с. 99-100).

Відповідно з пунктом 3.3. Договору сторони домовились, що участь Батька у утриманні Дитини полягає у щомісячних витратах на потреби Дитини , розмір яких за домовленістю сторін дорівнює 1/4 частині від усіх видів його заробітку та/або іншого доходу, але в будь-якому випадку цей розмір не може бути меншим від подвійного розміру прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку.

Дохід ОСОБА_2 , починаючи з липня 2015 року, згідно з довідками: від 19.11.2019 № ОК-00000007, виданою ТОВ «Офіс Констракш» за період з 01.07.2015 року по 29.06.2016 року - 148 481,89 грн. із них: утримано - 28 937,88 грн, до виплати - 119 544,01 грн; від 20.11.2019 року № 1143/02/3601-12, виданою Київським обласним центром занятості за період з 13.09.2016 року по 15.09.2017 року - 50 865, 03 грн; від 18.11.2019 року № №1,2, 3, виданими ТОВ «БК» за період з 09.10.2017 року по 31.12.2017 року - 15 000 грн, із них утримано - 2 925,00 грн, до виплати - 12 075,00 грн; за період з 01.02.2018 року по 31.03.2018 року - 10 000 грн, із них утримано - 1 950, 00 грн, до виплати - 8 050,00 грн; за період з 13.04.2018 року по 31.01.2019 року - 69 400,00 грн, із них утримано - 13 533,00 грн, до виплати - 55 867,00 грн. (а.с. 101 - 105).

Окрім витрат суми коштів, передбаченої у п.3.3. цього договору, Батько, для забезпечення оздоровлення і відпочинку Дитини, тривалістю не менше чотирьох тижнів на рік, додатково витрачає кошти, але не менше розміру одномісячних витрат. Місце та час відпочинку та оздоровлення визначається за спільною згодою Сторін із врахуванням вибору Дитини ( п.3.7. Договору).

Пунктом 3.9. Договору визначено, що у доповненнях до зобов`язань, що містяться в п.п. 3.3. та 3.6 - 3.8. цього договору, Батько виплачує Матері грошові кошти на оплату п`ятдесяти відсотків вартості навчання Дитини у навчальних закладах для отримання нею середньої загальної та вищої освіти, а також інші витрати пов`язані із навчанням. Вибір навчальних закладів визначається Батьками із урахуванням вибору Дитини.

Згідно з довідкою від 31.07.2020 року № 2865, виданою Фінансово-правовим коледжем ОСОБА_4 зарахований на перший курс Фінансово-Правового коледжу за спеціальністю 081 Право денної форми навчання (а.с. 187).

Відповідно до договору про надання освітніх послуг № 334/09-20 від 01.09.2020 року загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання ОСОБА_4 в Приватному вищому навчальному закладі «Фінансово-правовий коледж», а саме Надання вищої освіти/фахової передвищої освіти за денною формою навчання фаховий молодший бакалавр Право, становить 66 600 грн. (а.с. 198-199).

У довідках від 03.11.21 № 1917 та від 05.11.21 № 1925, виданих Фінансово-Правовим коледжем зазначено, що ОСОБА_4 є студентом другого курсу спеціальності Право, денної форми навчання, терміном з 01 вересня 2020 по 30 червня 2023 року, та він дійсно навчається в Приватному вищому навчальному закладі «Фінансово-правовий коледж», II курс спеціальності 081 Право. Сума навчання за період з 01 вересня 2020 року по 31 жовтня 2021 року складає 25 900,00 грн.

Відповідно до квитанції від 08.11.2021 року ОСОБА_3 перерахувала кошти Фінансово-правовому коледжу за листопад в розмірі 1 850,00 грн.

Розділом 5. Договору сторони визначили порядок внесення змін та розірвання договору.

Згідно з пунктом 5.1. Розділу 5 Договору за згодою сторін в період дії Договору зміни та доповнення вносяться шляхом укладення додаткового договору, посвідченого нотаріально. Таким же шляхом цей договір може бути розірвано. Одностороння відмова від виконання Договору або одностороння зміна його умов не допускається. При відсутності домовленості між сторонами питання зміни чи розірвання цього Договору вирішується в судовому порядку.

З усіх інших питань, що не врегульовані цим Договором, Сторони керуються чинним законодавством України (п.5.2. Розділу 5 Договору).

14 листопада 2019 року ОСОБА_3 направила ОСОБА_2 вимогу про сплату заборгованості за Договором в розмірі 193 350 грн шляхом перерахування вказаних коштів у 7-денний строк від дня пред`явлення вимоги за вказаними в ній банківськими реквізитами, що підтверджується накладною № 412 від 14.11.2019 та інформацією про відправлення Укрпошти експрес (а.с. 16-19).

Відповідно до положень ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Положеннями ст. 189 СК України встановлено, що батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується. У разі невиконання одним із батьків свого обов`язку за договором аліменти з нього можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Статтею 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Зі змісту ст. 27 Конвенції про права дитини та ч. 2 ст. 182 СК України вбачається, що при визначенні розміру аліментів суд має враховувати ряд обставин, як стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів. Разом з тим, визначальним при вирішенні питання про розмір аліментів є інтереси дитини. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Як вбачається з матеріалів справи, 13 жовтня 2015 року сторони уклали договір між батьками про місце проживання, виховання та участь у її утримання, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним М. А. та зареєстрований в реєстрі за № 945 в якому визначається розмір аліментів.(а.с.14 - 15)

З матеріалів справи вбачається, що позивач надала належні та допустимі докази, із яких вбачаються витрати на навчання дитини, а тому колегія судів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо доведеності позивачем позовних вимог в частині стягнення коштів на навчання сина.

Відповідач за основним позовом не спростував ту обставину, що ним не виконувалися умови договору щодо сплати аліментів на утримання сина, а тому суд першої інстанції правомірно стягнув заборгованість, яка виникла в результаті несплати аліментів та застосував ст.. 625 ЦК України за невиконання грошового зобов`язання відповідачем. Розрахунок заборгованості є вірним та не спростований відповідачем, а тому колегія суддів погоджується із задоволенням позовних вимог за основним позовом.

Щодо зустрічного позову, то колегія суддів вважає, що підстав для розірвання укладеного між сторонами договору не вбачається. Відповідач за основним позовом має аліментні зобов`язання щодо утримання до досягнення повноліття свого сина , а тому він повинен нести такі зобов`язання не лише в силу укладеного між сторонами договору, а і в силу вимог закону.

Та обставина, що матеріальний стан відповідача за основним позовом , на його думку, не дозволяє йому сплачувати аліменти в розмірі, що передбачений договором, є підставою для внесення змін в умови договору, а не для його розірвання. В суді апеляційної інстанції представники сторін пояснили, що сторони не вирішували питання зміни умов договору, не звертався позивач за зустрічним позовом з такими вимогами до суду, а тому суд не може вийти за межі позовних вимог та прийняти рішення з цього питання в межах цього судового розгляду.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про задоволення первісного позову, та відмову у задоволені зустрічного позову..

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375 ЦПК України колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 29 листопада 2021 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови виготовлено 22 серпня 2022 року.

Суддя - доповідач:

Судді: