Справа № 755/145/22
Провадження № 2/755/796/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"10" серпня 2022 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

Головуючого судді - Хромової О.О.

при секретарі - Кошель К.А.

без участі сторін, розглянувши в загальному позовному провадженні в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на його користь аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини її заробітку (доходу), але не менше

50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що у період з 2016 року по 2017 рік вони з відповідачкою проживали спільно без реєстрації шлюбу, від даний стосунків ІНФОРМАЦІЯ_4 у них народилася спільна дочка ОСОБА_3 . Починаючи з 2019 року відповідач почала зловживати алкогольними напоями, часто перебувала у неадекватному стані, взагалі не займалася дитиною та не приділяла їй належної уваги. Весь цей час позивач самостійно займався вихованням доньки, а наприкінці 2019 року змушений був забрати дитину до себе, оскільки залишати її з матір`ю стало небезпечно через алкогольну залежність.

З квітня по жовтень 2020 року дитина сторін проживала разом з батьком та бабусею, мати дівчинки приїздила її провідати один раз, після того дитину не відвідувала та не телефонувала жодного разу. У травні 2021 року, коли дитина перебувала у матері, позивачу зателефонували сусіди та повідомили, що мати дівчинки залишила її вдома саму, дитина була налякана та дуже плакала. Як з`ясувалося пізніше, в той час коли дитина залишалася у матері, остання часто залишала її одну на довгий час.

Близько двох років малолітня дочка сторін проживає разом зі своїм батьком та бабусею і дідусем, позивач створив дівчинці всі належні умови для проживання, забезпечує її всім необхідним, займається її вихованням, навчанням та оздоровленням, матеріально забезпечує. Дівчинка відвідує дошкільний навчальних заклад, гурток з танців та дитячого психолога. Натомість, мати дівчинки, життям своєї дочки не цікавиться, не приймає участі у її вихованні, навчанні, не надає матеріальної допомоги на її утримання. Вона не працює, належних умов для проживання дитини немає, живе за рахунок аліментів, які отримує на утримання старшої дочки.

Зважаючи на викладене вище, позивач вважає, що доцільним буде визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 з ним, а також, враховуючи що дівчинка повністю перебуває на його утриманні вважає за доцільне стягнути з відповідача аліменти на утримання їхньої дочки у розмірі ј частини її доходу.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 21 січня 2022 року відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки.

Крім того, даною ухвалою витребувано від Органу опіки та піклування Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації висновок про визначення місця проживання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 08 червня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

10 серпня 2022 року позивач ОСОБА_1 подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав.

Відповідач ОСОБА_2 в судові засідання жодного разу не з`явилася, про причини своєї неявки суд не повідомила, відзив на позов не подала. 12 липня 2022 року від ОСОБА_2 до суду надійшла заява про відкладення судового засідання у зв`язку з сімейними обставинами, однак в наступне судове засідання відповідач також не з`явилася та не повідомила про причини своєї неявки, будь-яких заяв про розгляд справи за її відсутності або відкладення судового засідання відповідач в подальшому до суду не подавала.

Таким чином, відповідач, будучи належним чином повідомленою про дати та час судових засідань та обізнаю про розгляд даної справи Дніпровським районним судом міста Києва, до суду не з`явилася, про поважність причин неявки не повідомила, та відзив на позов не подала.

Третя особа - Орган опіки та піклування Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, подала до суду заяву про розгляд справи за відсутності їхнього представника. Також направила до суду висновок від 01 червня 2022 року № 103/2322/41/3 про визначення місця проживання дитини.

Відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Суд, прийнявши всі заходи по виклику відповідача, постановив розглянути справу заочно, відповідно до статей 223 та 280 ЦПК України.

Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, керуючись частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини і відповідні їм правовідносини та дійшов таких висновків.

Із свідоцтва про народження вбачається, що ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , її батьками є ОСОБА_2 , та ОСОБА_1 .

Неналежне виконання відповідачем ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків підтверджується матеріалами перевірки кримінального правопорушення, зареєстрованого до єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинення кримінального правопорушення та інші події № 53379. Також позивач ОСОБА_1 неодноразово звертався до Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної умісті Києві державної адміністрації та Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві, за фактом неналежного виконання ОСОБА_2 батьківських обов`язків.

З характеристики закладу дошкільної освіти від 24 грудня 2021 року № 688 вбачається, що ОСОБА_3 почала відвідувати дитячий садок з 27 вересня 2018 року, мала тяжкий адаптаційний період. Мати дівчинки ОСОБА_2 питанням виховання дитини не цікавиться, забирала доньку з дитячого садка інколи у зміненому стані. На збори приходила бабуся ОСОБА_5 , плату за дитячий садок здійснював батько. Останні пів року дівчинка проживає з батьком, бабуся та батько приділяють їй належну увагу, добре впливають на її розвиток.

Згідно із довідкою про доходи від 10 грудня 2021 року ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, загальна сума доходу за період з серпня 2021 року по листопад 2021 року становить

84 000,00 грн.

З психологічного дослідження Центру соціальних служб Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації встановлено, що ОСОБА_3 почуває себе комфортно та безпечно в сім`ї батька.

Згідно із актом обстеження умов проживання від 23 травня 2022 року малолітня ОСОБА_3 проживає з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з ними у квартирі проживають батьки ОСОБА_1 : ОСОБА_6 та ОСОБА_5 . Умови проживання задовільні, в квартирі є все необхідне для проживання дитини.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно квартира за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві власності ОСОБА_6 .

Відповідно до висновку Органу опіки та піклування Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації від 01 червня 2022 року № 103/2322/41/3 (протокол засідання Комісії від

25 травня 2022 року № 6), Орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 .

Згідно із частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Відповідно до статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно із статтею12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого

1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини) держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Статтею 141 СК України визначено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Згідно зі статтею 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору.

Міжнародні та національні норми права не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди, насамперед, мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12 серпня 2021 року у справі № 473/44/20-ц (провадження № 61-8103св21).

Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживають окремо, неповнолітня дочка сторін проживає з позивачем, який офіційно працевлаштований, отримує стабільний дохід, забезпечує дитину всім необхідним.

З наданих суду доказів встановлено, що батько приймає активну участь у навчальному та виховному процесі своєї дитини. Мати дівчинки участі у її вихованні та матеріальному забезпеченні не приймає. Доказів протилежного відповідачем суду не надано та судом не встановлено.

Враховуючи викладене вище, посилаючись на наданий Органом опіки та піклування висновок про доцільність визначення місця проживання дитини з батьком, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в цій частині, оскільки це буде відповідати насамперед найкращим інтересам дитини.

Щодо стягнення з відповідача ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітньої дочки

ОСОБА_3 у розмірі ј частини заробітку (доходу) відповідача, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Частиною третьою статті 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до вимог частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно із частиною другою статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до роз`яснень пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від

15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині другій статті 182 СК України.

За змістом частин першої-третьої статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідач є працездатною, інших стягнень на утримання інших непрацездатних осіб не має, принаймні доказів протилежного суду не надано.

Підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати дитину, передбачених статтею 188 СК України, не встановлено.

Аліменти повинні бути стягнуті у частці від доходу платника аліментів, тобто у спосіб, обраний позивачем.

Враховуючи викладене вище, обставини, що зазначені позивачем, суд приходить до висновку, що присудження аліментів у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача відповідає інтересам дитини і не порушує права кожної із сторін. Таким чином, позов в цій частині також підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

З урахуванням вказаної норми, аліменти підлягають стягненню з 26 грудня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

За змістом пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішень у межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним при подачі даного позову до суду судовий збір за позовною вимогою про визначення місця проживання дитини в розмірі 908,00 грн та в дохід держави підлягає стягненню судовий збір за позовною вимогою про стягнення аліментів у розмірі 908,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Конвенцією про права дитини, Декларацією прав дитини, Законом України «Про охорону дитинства», статями 19, 141, 150, 151, 5, 157, 160, 161, 180-185,191 СК України, статтями 4, 5, 12, 13, 49, 76, 81, 89, 141, 142, 259, 263 - 265, 353 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, - задовольнити.

Визначити місце проживання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків не відомо, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою:

АДРЕСА_3 , аліменти на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше

50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з

26 грудня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків не відомо, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою:

АДРЕСА_3 , судовий збір в розмірі 908,00 грн (дев`ятсот вісім гривень 00 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків не відомо, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , в дохід держави судовий збір в розмірі 908,00 грн (дев`ятсот вісім гривень 00 коп.).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повне рішення суду виготовлено 15 серпня 2022 року.

Суддя О.О. Хромова