Провадження № 2/761/2138/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2022 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Пономаренко Н.В.

за участю секретаря Бражніченко І.О.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному провадженні в залі суду в місті Києві клопотання цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буждиганчук (Мартиненко) Євдокія Юріївна, про визнання заповіту недійсним, -

в с т а н о в и в :

в листопаді 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом до ОСОБА_3 в якому просила визнати недійсним заповіт, укладений ОСОБА_5 13.05.2019 року на користь ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буджиганчук Є.Ю., зареєстрований в реєстрі №463.

В ході розгляду справи позивач змінила підстави позову, подавши 15.04.2020 року відповідну заяву про зміну підстави позову.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла дружина її двоюрідного діда ОСОБА_5 , яка була власником квартири АДРЕСА_1 . Після смерті ОСОБА_5 позивач звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, після чого з`ясувалося про існування заповіту, складеного ОСОБА_5 на користь відповідача ОСОБА_3 . Позивач у позові зазначила, що добровільне складання ОСОБА_5 заповіту на користь третіх осіб, а не на неї чи інших родичів є неможливим, оскільки померла не була знайома з ОСОБА_3 , тому вважає, що заповіт було складено під психологічним чи фізичним впливом.

Також у позові позивач зазначила, що ОСОБА_5 тяжко хворіла на ішемічну хворобу серця, дифузійний кардіосклероз, цукровий діабет, хронічну ішемію мозку, судину деменцію з грубим інтелектуально-мнестичними розладами. Приймаючи до уваги наявні хвороби ОСОБА_5 , їх перебіг, загальний стан здоров`я, позивач вважає, що на момент посвідчення заповіту ОСОБА_5 знаходилась в стані, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та/або не могла керувати ними.

У зв`язку з чим, позивач просить визнати недійсним оспорюваний заповіт на підставі ч. 1 ст. 225 ЦК України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.11.2019 року справу передано судді Кондратенко О.О.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 21.11.2019 року відкрито провадження у даній справи, розгляд справи вирішено проводити за правилами позовного (загального) провадження, встановлено процесуальний строк для подання заяв по суті справи.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.10.2020 року справу передано судді Пономаренко Н.В.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 06.10.2020 року прийнято до розгляду дану справу та призначено у справі підготовче судове засідання.

02.03.2021 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач, заперечуючи проти позову, зазначила, що протягом останніх кількох років свого життя ОСОБА_5 жодним чином не давала, в тому числі поведінкою, приводу думати, що вона страждає психічною хворобою. За своє життя ОСОБА_5 не була визнана судом недієздатною чи обмежено дієздатною та над нею не було встановлено судом опіки чи піклування, на день укладання спірного правочину на обліку не перебувала та за медичною допомогою не зверталася. У ОСОБА_5 жодних обмежень, встановлених чинним законодавством України, на укладання будь-яких правочинів, в тому числі заповіту, не існувало. ОСОБА_5 13.05.2019 року заповіт, який посвідчений нотаріально, було прочитано вголос та нею був підписаний особисто. Також відповідач зазначила, що ОСОБА_5 сама за своєю волею та за своїм бажанням, без будь-якого примусу з будь-якого боку звернулася до приватного нотаріуса КМНО Буждиганчук Є.Ю. щодо укладання оскаржуваного заповіту, мала при собі всі документи щодо її особи. ОСОБА_5 повністю розуміла зміст та правові наслідки складання й підписання заповіту. Ніхто її не обманював і не вводив в оману щодо вказаних дій.

Окрім того, у відзиві відповідач вказала, що всі надані позивачем письмові докази у справі у їх сукупності дають беззаперечні підстави вважати, що жодних належних й допустимих доказів на підтвердження позову стороною позивача не надано.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 28.05.2021 року закрито підготовче провадження у даній справі та призначено її до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні.

В судовому засідання позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали, просили його задовольнити.

Відповідач та її представник в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися в установлений законом порядок.

Третя особа приватний нотаріус КМНО Буждиганчук (Мартиненко) Є.Ю. в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась в установлений законом порядок, направила до суду заяву про розгляд справи без її участі.

Вислухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, також оцінивши наявні у справі докази, судом встановлені наступні обставини а відповідні ним правовідносини.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданого Бориспільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області 19.09.2019 року.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина до якої входить, зокрема, квартира АДРЕСА_1 .

21.09.2019 року за заявою позивача про прийняття спадщини приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Селецькою Т.А. заведено спадкову справу №24/2019 щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 .

Після прийняття заяви від позивача нотаріусом було перевірено спадковий реєстр (заповіти/спадкові договори) та встановлено про існування заповіту, складеного ОСОБА_5 13.05.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю.,яким померла ОСОБА_5 заповідала все своє рухоме та нерухоме майно на користь відповідача ОСОБА_3 .

Позивач, вважаючи, що заповіт було складено під психологічним чи фізичним впливом, оскільки добровільне складання ОСОБА_5 заповіту на користь третіх осіб, а не на неї чи інших родичів є неможливим, так як померла не була знайома з ОСОБА_3 та, враховуючи хвороби у ОСОБА_5 , їх перебіг, загальний стан здоров`я, наслідок чого на момент посвідчення заповіту ОСОБА_5 знаходилась в стані, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та/або не могла керувати ними, через свого представника звернулася до Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві із заявою про вчинення кримінального правопорушення.

Даним управлінням поліції відомості по заяві ОСОБА_1 25.09.2019 року були внесені до ЄРДР №0009112 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбачено ч. 2 ст. 190 КК України.

Із змісту витягу із ЄРДР №0009112 вбачається, що на протязі 2019 року невстановлені слідством особи, шляхом шахрайства намагались заволодіти чужим майном ОСОБА_5 .

Відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Статтею 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю ( ч. 1 ст. 1234 ЦК України).

За своєю юридичною природою заповіт є одностороннім правочином, який дійсний за умови додержання встановленої законом форми та змісту. Отже, на заповіт, як односторонній правочин розповсюджуються загальні норми цивільного законодавства стосовно підстав та наслідків визнання недійсності правочинів.

До такого висновку прийшов Верховний Суд в постанові від 28.11.2019 року у справі №723/3247/18.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Статтею 1 ст. 225 ЦК України передбачено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

За змістом п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 105 ЦПК зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 89 ЦПК.

При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК суд відповідно до статті 105 ЦПК за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов`язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

За клопотанням представника позивача судом до матеріалів справи було долучено висновок Київського міського центру судово-психіатричної експертизи№22 від 16.01.2021 про проведення посмертної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи з метою встановлення психічного стану померлої ОСОБА_5 під час складання оспорюваного заповіту.

Дана експертиза була проведена в рамках кримінального провадження № 0009112 на підставі постанови слідчого від 25.08.2020 року.

За результатами проведеної експертизи, встановлено, що під час складання заповіту 13.05.2019 року ОСОБА_5 виявляла ознаки «Судинної деменції». Через наявність психічного розладу «Судинна деменція» ОСОБА_5 під час складання заповіту 13.05.2019 року не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. За своїм психічним станом під час складання заповіту 13.05.2019 року ОСОБА_5 не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.

Суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача, що висновок судово-психіатричної експертизи, який проведений в рамках кримінального провадження, не може слугувати належним та допустимим доказам в цивільній справі, з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами.

Так, за змістом статей 77-80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Таким чином, виходячи із положення ст. 95 ЦПК України, окремі матеріали кримінального провадження №0009112 є доказами у кримінальному провадженні та зберігають доказову силу в цивільному судочинстві, як письмові докази, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Вказана посмертна комплексна судова психолого-психіатрична експертиза проведена відповідно до поставлених питань шляхом вивчення наданих на дослідження матеріалів кримінального провадження №0009112 та медичної документації, яка стосується стану здоров`я померлої ОСОБА_5 .

Оцінюючи вказаний експертний висновок, судом було враховував дотримання вимог ст. 70 та ч. 2 ст. 102 КПК України, згідно яких експертів попереджено про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на них обов`язків за ст.ст. 384, 385 КК України.

Враховуючи правовий висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 05.02.2020 року у справі № 461/3675/17, при вирішенні даної справи, суд враховує допустимість висновку експерта як доказ, оскільки експертиза проведена у кримінальному провадженні містить інформацію щодо предмета доказування у цивільному провадженні, незважаючи на те, що на момент розгляду справи вирок у кримінальній справі не ухвалений.

Таким чином, суд приходить до висновку, що на момент складання заповіту від 13.05.2019 року ОСОБА_5 не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, а отже, її волевиявлення щодо складання заповіту на користь відповідача ОСОБА_3 не було вільним і не відповідало її волі, що є наслідком для визнання недійсним оспорюваного заповіту та задоволення позовних вимог повністю.

Жодних доказів протилежного відповідачем у відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України суду надано не було.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768,40 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 15, 16, 202, 203, 215, 225, 1233, 1234, 1257 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-82, 89, 95, 103, 229, 258, 259, 263-266, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буждиганчук (Мартиненко) Євдокія Юріївна, про визнання заповіту недійсним - задовольнити повністю.

Визнати заповіт, укладений ОСОБА_5 13 травня 2019 року на користь ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Євдокією Юріївною, зареєстрований в реєстрі за №463, - недійсним.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Інформація про сторін у справі:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 .

Повний текст складений 12.08.2022.

Суддя: