КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/7742/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2022 року місто Київ

справа № 759/20971/21

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючогосуддіБорисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 09 лютого 2022 року, ухвалене під головуванням судді Войтенко Ю.В., повний текст складено 14 лютого 2022 року у справі за позовом Державного підприємства водних шляхів «УКРВОДШЛЯХ» до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2021 року позивач звернувся до Святошинськогорайонного суду міста Києва з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з останнього безпідставно набуті кошти у розмірі106973,48 грн., а також стягнути сплачену суму судового збору у розмірі 2270грн.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що з листопада 2017 року по липень 2018 року ОСОБА_1 обіймав посаду виконуючого обов`язки начальника ДП водних шляхів «УКРВОДШЛЯХ».

Вказував, що в подальшомувідповідача було звільнено на підставі п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України.

Зазначав, що після звільнення ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ДП водних шляхів «УКРВОДШЛЯХ» про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та середнього заробітку за несвоєчасне проведення розрахунку при звільненні.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 06 лютого 2020 рокуу задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 02вересня 2020 року, рішення Святошинського районного суду міста Києва від 06 лютого 2020 рлоку скасовано та ухвалено нове рішенняпро часткове задоволення позову.

Стягнуто з ДП водних шляхів «УКРВОДШЛЯХ» на користь ОСОБА_3 не виплачену заробітну плату за період з 18травня 2018 року по 26 липня 2018 року в сумі 22249,42 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 1500000 грн. Стягнуто з ДП водних шляхів «УКРВОДШЛЯХ» на користь ОСОБА_3 судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 3615,89 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Позивач посилався на те, що у жовтні 2020 року постанова апеляційного суду була виконана ДП водних шляхів «УКРВОДШЛЯХ»у повному обсязі.

Вказував, що постановою Верховного Суду від 24 лютого 2021 року скасовано рішення Святошинського районного суду міста Києва від 06 лютого 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 вересня 2020 року та ухвалено нове рішення, яким стягнуто з ДП водних шляхів «УКРВОДШЛЯХ» середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 18 травня 2018 року по 26 липня 2018 року у сумі 33374,14 грн., а також, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 33374,14 грн., а всього стягнуто 66748,28 грн. з відрахуванням податків і зборів.

Позивач вважає, що оскільки ним рішення було виконано у повному обсязі ще до ухвалення остаточного рішення Верховного Суду, відповідач зобов`язаний повернути ДП водних шляхів «УКРВОДШЛЯХ» 106973,48 грн. надмірно сплачених коштів відповідно до статті 1212 ЦК України.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 09 лютого 2022 року позов ДП водних шляхів «УКРВОДШЛЯХ» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ДПводних шляхів «УКРВОДШЛЯХ» грошові кошти в розмірі 105501,14 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ДПводних шляхів «УКРВОДШЛЯХ» сплачену суму судового збору в розмірі 2247,30 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що з урахуванням взаємозаліків, визначених Верховним Судом, ДП водних шляхів «УКРВОДШЛЯХ» помилково вважає, що ОСОБА_1 повинен повернути близько 100000 грн. підприємству як надмірно стягнуті за судовим рішенням безпідставно утримані грошові кошти.

Вказував, що стягнуті грошові кошти за судовим рішенням були стягнуті та сплачені у якості середнього заробітку за весь період затримки виплати, як-то визначено остаточним рішенням Верховного Суду від 24 лютого 2021 року.

Звертав увагу, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі №755/12623/19 дійшла висновку, що середній заробіток за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню з роботодавця при поновленні працівника на роботі, за своєю правовою природою є різновидом заробітної плати. На думку Великої Палати Верховного Суду, середній заробіток за час вимушеного прогулу за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин.

Зазначав, що матеріали справи не містять жодних доказів недобросовісності в процесуальній поведінці ОСОБА_1 , та відсутні належні та допустимі докази того, що виплата здійснена ОСОБА_1 внаслідок помилки розрахунку або з аналогічної причини.

Посилався на те, що відсутність розрахункової помилки та добросовісність набувача презюмується, а тягар доказування наявності розрахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника.

Вважає, що до вказаних правовідносин підлягає застосуванню ст.1215 ЦК України, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

24 червня 2022 року від позивача до апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вказував на те, що скарга є необґрунтованою, а її доводи не спростовують висновків суду першої інстанції, просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

18 липня 2022 року представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_2 подав до Київського апеляційного суду пояснення по справі.

27 липня 2022 року від ДП водних шляхів «УКРВОДШЛЯХ» надійшли заперечення на письмові пояснення апелянта.

У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Тому розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що підстава, на якій відбулось перерахування коштів відповідачу, згодом відпала у зв`язку зі скасуванням судом вищої інстанції рішення апеляційного суду, та враховуючи положення статті 1212 ЦК України дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 105501,14 грн.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 06 лютого 2020 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ДП водних шляхів «УКРВОДШЛЯХ» про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та середнього заробітку за несвоєчасне проведення розрахунку при звільненні.

Постановою Київського апеляційного суду від 02 вересня 2020року, рішення Святошинського районного суду містаКиєва від 06лютого 2020року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.

Стягнуто з ДПводних шляхів «УКРВОДШЛЯХ» на користь ОСОБА_4 не виплачену заробітну плату за період з 18травня 2018 року по 26липня 2018 в сумі 22249,42 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 150000 грн.

Стягнуто з ДПводних шляхів «УКРВОДШЛЯХ» на користь ОСОБА_4 судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 3615,89 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постанову Київського апеляційного суду від 02 вересня 2020 року було виконано ДП водних шляхів «УКРВОДШЛЯХ» в повному обсязі в межах виконавчих проваджень №63131970, №63131860, №63129454 грошові кошти були перераховані ОСОБА_1 до розгляду справи у Верховному Суді.

Згідно постанов старшого державного виконавця Подільського РВ ДВС у місті Києві Центрального МУМЮ (м.Київ) Бабенко О.О. від 23 жовтня 2020 року виконавчі провадження №63131970, №63131860, №63129454 закриті у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Постановою Верховного Суду від 24 лютого 2021 року скасовано рішення Святошинського районного суду міста Києва від 06лютого 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 вересня 2020 року та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ДП водних шляхів «УКРВОДШЛЯХ» середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 18 травня 2018 року по 26 липня 2018 року у сумі 33374,14 грн., а також, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 33374,14 грн., а всього, стягнуто 66748,28 грн. з відрахуванням податків і зборів.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ДП водних шляхів «УКРВОДШЛЯХ» на користь ОСОБА_4 понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5591,50 грн.

Стягнуто з ДПводних шляхів «УКРВОДШЛЯХ» на користь держави судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 768,40 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір за перегляд справи у суді касаційної інстанції у розмірі 869,31 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ДП водних шляхів «УКРВОДШЛЯХ» у рахунок взаємозаліку судовий збір у розмірі 2143,55 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, грошові кошти у сумі 106973,48 грн., про повернення яких як безпідставно збереженого майна ставиться питання у даному судовому процесі позивач, були сплачені ДП водних шляхів «УКРВОДШЛЯХ» на виконання постанови Київського апеляційного суду від 02 вересня 2020 року у справі №759/10161/19, прийнятого на користь ОСОБА_4 , яке у подальшому скасованого судом касаційної інстанції.

Згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зі змісту цієї норми вбачається, що зобов`язання у зв`язку з безпідставним набуттям майна виникають за наявності трьох умов: набуття або зберігання майна; набуття або зберігання майна за рахунок іншої особи; відсутність правових підстав для такого набуття чи зберігання або припинення таких підстав згодом.

З матеріалів справи вбачається, що підстава, на якій відбулось перерахування ДП водних шляхів «УКРВОДШЛЯХ» коштів відповідачу у розмірі 172249,42 грн. та 3615,89 грн. судового збору, згодом відпала у зв`язку зі скасуванням судом вищої інстанції рішення апеляційного суду.

При визначенні суми безпідставно набутих коштів, суд першої інстанції вірно врахував, що згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Відтак, врахуванню у даному випадку суми судових витрат не підлягають.

Оскільки відповідачу на підставі рішення апеляційної інстанції було перераховано грошові кошти у розмірі 172249,42 грн. (22249,42 грн. - невиплачена заробітна плата за період з 18 травня 2018 року по 26 липня 2018 року та 150000 грн. - середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні), а касаційна інстанція постановила до сплати 66748,28 грн. (середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 18 травня 2018 року по 26 липня 2018 року у сумі 33374,14 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 33374,14 грн.) з відрахуванням податків і зборів, а відтак виходячи з принципу диспозитивності, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для застосування до спірних правовідносин положень ст.1212 ЦК України та стягнення з ОСОБА_1 на користь ДП водних шляхів «УКРВОДШЛЯХ» грошових коштів у розмірі 105501,14 грн. (172249,42 грн. - 66748,28 грн.), які були сплачені ДП водних шляхів «УКРВОДШЛЯХ» як середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

До аналогічного висновку дійшов і Верховний Суд у постановах від 27 лютого 2019 року у справі №243/10392/16-ц, від 26 лютого 2020 року у справі №263/2983/16-ц.

Колегія суддів враховує, що позивачем рішення суду першої інстанції не оскаржується.

Доводи апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять жодних доказів недобросовісності в процесуальній поведінці ОСОБА_1 та про помилковість застосування до спірних правовідносин положень статті 1212 ЦК України, колегія суддів відхиляє, оскільки обов`язок повернути безпідставно набуте майно є різновидом цивільно-правової санкції, а не мірою відповідальності, тому наявність провини в поведінці особи, яка безпідставно збагатилася, не потрібна. Вказана цивільно-правова санкція застосовується і в тих випадках, якщо безпідставно придбане майно є результатом події, поведінки самого потерпілого або третіх осіб.

При цьому, правила глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, виникло безпідставне збагачення внаслідок дій набувача майна, самого потерпілого, третіх осіб, або виникло незалежно від всіх обставин.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що сума коштів, що була перерахована позивачу як середній заробіток за весь період затримки виплати заробітної плати відповідно до статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню, оскільки є заробітною платою, колегія суддів вважає неспроможними виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до статті 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; інше майно, якщо це встановлено законом.

Згідно з ч.1 ст.94 КЗпП України, приписи якої кореспондуються із ч.1 ст.1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Структура заробітної плати згідно зі статтею 2 Закону України «Про оплату праці» складається із основної, додаткової заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

До інших заохочувальних та компенсаційних виплат належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відповідно до пунктів 3.9 Інструкції зі статистики заробітної плати, розробленої відповідно до Законів України «Про державну статистику» та «Про оплату праці», затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року №5, суми, нараховані працівникам за час затримки розрахунку при звільненні, не належать до фонду оплати праці, тобто не є заробітною платою та виплатами, які прирівнюються до неї.

Аналогічні висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №910/4518/16.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у праві №755/12623/19дійшла висновку, що правова природа середнього заробітку за час вимушеного прогулу відрізняється від правової природи середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Середній заробіток за час вимушеного прогулу - це заробітна плата, а середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні таким не є. Заробітна плата не може сплачуватися особі, яка не перебуває в трудових відносинах з роботодавцем, який проводить виплату. При виплаті середнього заробітку за час вимушеного прогулу особа поновлюється на роботі з дня звільнення, тобто вважається такою, що весь цей час перебувала в трудових відносинах.

Середній заробіток за статтею 117 КЗпП України за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій) та є своєрідною санкцією для роботодавця за винні дії щодо порушення трудових прав найманого працівника. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанцій і не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, які передбачені ст.376 ЦПК України, як підстави для скасування рішення суду.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції щодо частково задоволення позову є законним і обґрунтованим, відповідає обставинам справи та положенням матеріального закону.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, судова колегія приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення та залишення без змін рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 09 лютого 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: