Єдиний унікальний номер 341/685/22
Номер провадження 2/341/310/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2022 року м. Галич

Івано-Франківська область в складі:

головуючого судді Островської Н. І.,

за участю секретаря судового засідання Сегін І. І.,

позивача ОСОБА_1 , представник за довіреністю ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у залі суду м. Галич Івано-Франківської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

у с т а н о в и в:

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 .

Як підставу позову зазначила, що вона є власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

У спірній квартирі зареєстрована її дочка ОСОБА_3 . Однак, з 2011 року остання у вказаній квартирі не проживає, оскільки виїхала в США на постійне проживання.

Відповідач не проживає в даній квартирі, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має і взагалі квартирою не цікавиться. Добровільно виписатись з спірної квартири відмовляється.

Позивач вказує, що оскільки за вищевказаною адресою відповідач не проживає, виникають проблеми із оформленням субсидії, чим об`єктивно порушуються її права, як власника житла.

У підготовчому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили задовольнити.

У підготовче судове засідання відповідач не з`явилася, належним чином повідомлена про розгляд справи. Поштове повідомлення повернулось із відміткою, що адресат відсутній за вказаною адресою. При цьому, відповідач електронною поштою надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності. Зазначила, що позовні вимоги позивача визнає. Підтверджує той факт, що більше десяти років не проживає за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки проживає за межами України.

У відповідності до вимог ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому ст. 206 цього Кодексу.

Згідно положень ч. ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Перевіривши матеріали справи, дослідивши наявні докази, з`ясувавши позиції сторін, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплені принципи непорушності права приватної власності, який означає право особи не безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб.

Положеннями ст. 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Право власності є непорушним.

У відповідності до вимог ст. ст. 316, 328 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16.09.2019, виданого державним нотаріусом Галицької районної державної нотаріальної контори, власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 значиться ОСОБА_1 /а. с. 6/.

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 від 21.06.2022, ОСОБА_3 з 2002 року не проживає та не з`являється /а. с. 7/.

Відповідно до будинкової книги для прописки громадян, що проживають у будинку АДРЕСА_2 , квартири АДРЕСА_2 , значиться ОСОБА_3 /а. с. 8-10/.

Копіями квитанцій підтверджується, що ОСОБА_4 здійснює оплату за комунальні послуги /а. с 21-26/.

Довідкою, виданою міським головою Галицької міської ради № 482 від 29.06.2022 підтверджується, що за адресою: АДРЕСА_1 , значиться ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 /а. с. 20/.

Частиною 1 статті 383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Згідно з частиною 4 статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені у частині 2 статті 64 цього Кодексу, тобто дружина (чоловік), діти і батьки кожного з подружжя. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Позивач є власником спірного житлового будинку, де зареєстрована відповідач, яка не є власником нерухомого майна. Предметом позову є визнання відповідача такою, що втратила право користування житлом у зв`язку з не проживанням в ній з 2002 року.

Отже, на встановлені правовідносини поширюються норми статей 64, 156 ЖК України, статті 405 ЦК України.

Відповідно до статті 405 Цивільного кодексу України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Отже, тільки наявність перешкод у користуванні житлом з боку його власника унеможливлює визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Викладене узгоджується з постановою Верховного Суду № 621/795/17 від 27.12.2018)

З огляду на викладене вище, суд вважає, що є правові підстави для задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 89, 200, 206, 263-265, 280-282 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ст. ст. 316, 328, 391 Цивільного кодексу України, ст. 71, 72, 150 Житлового кодексу Української РСР, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

у х в а л и в:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 .

Копію рішення направити відповідачу.

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій ст. 358 цього Кодексу.

СуддяНаталя ОСТРОВСЬКА