Постанова

Іменем України

20 липня 2022 року

м. Київ

справа № 295/2933/15-ц

провадження № 61-2628св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Русинчука М. М.,

учасники справи:

заявник (стягувач) - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт»,

суб`єкт оскарження - приватний виконавець виконавчого округу Житомирської області Волкова Євгенія Олегівна,

заінтересована особа (боржник) - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від

30 червня 2021 року у складі судді Кузнєцова Д. В. та постанову Житомирського апеляційного суду від 21 грудня 2021 року в складі колегії суддів: Талько О. Б., Коломієць О. С., Шевчук А. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог скарги

У травні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Форінт» (далі - ТОВ «ФК «Форінт») звернулося до суду зі скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Волкової Є. О. (далі - приватний виконавець), заінтересована особа - ОСОБА_1 .

Скарга мотивована тим, що на виконанні у приватного виконавця перебуває виконавче провадження № 63795600 з примусового виконання виконавчого листа № 295/2933/15-ц, виданого Богунським районним судом м. Житомира

26 серпня 2016 року, про звернення стягнення на іпотечне майно - квартиру

АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 17 січня 2019 року замінено боржника у вказаному виконавчому провадженні з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на ТОВ «ФК Форінт».

Постановою приватного виконавця від 04 грудня 2020 року здійснено опис та арешт майна боржника - 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1

19 квітня 2021 року на адресу стягувача надійшов висновок про вартість описаного та арештованого майна. Цього ж дня ТОВ »ФК «Форінт» погоджено оцінку майна боржника та заявлено клопотання про невідкладне вжиття приватним виконавцем заходів з метою реалізації описаного та арештованого майна боржника через ДП «Сетам».

26 квітня 2021 року на адресу стягувача надійшло повідомлення приватного виконавця про відмову у передачі майна на реалізацію та неможливість звернення стягнення на майно боржника з тих підстав, що у вказаній квартирі зареєстровані та проживають неповнолітні діти: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які не є дітьми боржника, а доводяться йому племінниками. Їхні батьки зареєстровані за іншою адресою. Проте рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради від 03 лютого 2021 року № 97 відмовлено у наданні дозволу приватному виконавцю Волковій Є. О. на реалізацію 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 .

Заявник стверджує, що звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду є кінцевою стадією виконання рішення суду, а тому попередній дозвіл органу опіки та піклування на відчуження квартири, право користування якою належить дитині, законом не вимагається.

Також звертає увагу на ту обставину, що зазначене нерухоме майно лише формально є об`єктом житлової нерухомості, а фактично вказана квартира використовується як магазин непродовольчих товарів. Наявна в матеріалах справи відповідь голови ОСББ «Кольоровий Світ» містить інформацію про те, що квартири АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 фактично є одним реконструйованим приміщенням з окремим входом. За вказаною адресою малолітні діти не проживають, приміщення для проживання людей не використовується. Обставина, що зазначене нерухоме майно не є житловим приміщенням, також підтверджується звітом про оцінку цього майна.

Заявник вважає, що реєстрація неповнолітніх дітей за вказаною адресою є способом ухилення боржника від виконання рішення суду. Такі дії слід розцінювати як зловживання боржником своїми правами та неналежне виконання зобов`язань за іпотечним договором.

Вказані обставини залишились поза увагою приватного виконавця, яка без достатніх правових підстав відмовила у передачі спірного майна на реалізацію.

Враховуючи зазначене, заявник просив:

визнати неправомірними дії приватного виконавця щодо відмови у проведенні необхідних заходів для примусової реалізації 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 ,

зобов`язати приватного виконавця здійснити усі необхідні дії з метою примусової реалізації зазначеного нерухомого майна, зокрема, передати арештоване майно на реалізацію без попередньої згоди органів опіки та піклування.

Короткий зміст судових рішень

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 30 червня 2021 року, залишеною без змін постановою Житомирського апеляційного суду від

21 грудня 2021 року, у задоволенні скарги відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що враховуючи вимоги Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», а також положення Інструкції з організації примусового виконання рішень і Порядку реалізації арештованого майна, державний виконавець або приватний виконавець зобов`язаний у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, отримати попередню згоду органу опіки та піклування або відповідне рішення суду. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 25 листопада 2019 року у справі

№ 718/482/15-ц (провадження № 61-16089св19) та від 23 січня 2018 року в справі № 453/1540/15-ц (провадження № 61-1513св17).

Судом установлено, що приватний виконавець звернулася до Служби (управління) у справах дітей Житомирської міської ради з приводу надання дозволу на реалізацію 1/4 частини квартири

АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , де зареєстровані діти ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Однак рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради № 97 від 03 лютого 2021 року приватному виконавцю відмовлено у наданні дозволу на реалізацію 1/4 частини квартири

АДРЕСА_1 , враховуючи те, що за даною адресою зареєстровані діти, які у подальшому будуть мати право користування житловою площею.

Згідно повідомлення-пропозиції за вих. №63795600/2526 від 20 квітня 2021 року приватний виконавець повідомила про неможливість звернення стягнення на майно боржника, керуючись рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради № 97 від 03 лютого 2021 року про відмову у наданні дозволу на реалізацію 1/4 частини квартири

АДРЕСА_1 .

Вказане свідчить, що приватний виконавець діяв відповідно до положень чинного законодавства, а причини та умови, які ускладнюють виконання рішення, не пов`язані з діями приватного виконавця.

Доводи ТОВ «ФК «Форінт» щодо того, що боржник ОСОБА_1 в порушення вимог діючого законодавства України та умов іпотечного договору, зареєстрував в іпотечній квартирі неповнолітніх дітей вже після укладення іпотечного договору з метою ухилення від виконання рішення суду не заслуговують на увагу, оскільки даний факт не впливає на встановлений порядок передачі на реалізацію нерухомого майна, право користування яким мають (або матимуть у подальшому) неповнолітні діти.

Окрім того, стягувач не позбавлений права захистити порушення своїх прав, спричинене порушення умов іпотечного договору, у спосіб, встановлений іншими нормами законодавства України.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції, оскільки приватний виконавець діяла у відповідності до вимог законодавства. Суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що доводи стягувача про те, що вказане приміщення не використовується як житлове та ОСОБА_1 , в порушення умов іпотечного договору, зареєстрував у цьому приміщенні неповнолітніх дітей з метою ухилення від виконання рішення суду, не є підставою для задоволення скарги, оскільки ці обставини не впливають на встановлений порядок передачі майна на реалізацію й не позбавляють виконавця обов`язку враховувати висновок органу опіки та піклування щодо можливості передачі на примусову реалізацію нерухомого майна, право користування яким мають неповнолітні діти. При цьому, суд правильно звернув увагу на можливість захисту прав стягувача у інший спосіб, передбачений законом.

Аргументи учасників справи

У лютому 2022 року ТОВ «ФК «Форінт» подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій і ухвалити нове рішення про задоволення скарги.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що суди керувалися статтями 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства», статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» та пунктом 29 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, при цьому судами не враховано роз`яснення Великої Палати Верховного Суду щодо правильного застосування зазначених положень законодавства. Велика Палата Верховного Суду за наслідками розгляду справи №678/301/12 в постанові від

15 травня 2019 року зазначила, що судом апеляційної інстанції обґрунтовано зазначено про відсутність порушення статей 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства», статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» внаслідок проведення прилюдних торгів та продажу предмета іпотеки, оскільки за змістом вказаних правових норм дозвіл органу опіки та піклування на відчуження житлового приміщення, право користування яким мають неповнолітні, необхідний на момент укладення договору іпотеки.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 02 жовтня 2019 року за наслідками розгляду справи №754/15589/14-ц, розглядаючи питання надання дозволу органами опіки та піклування на реалізацію майна за рішенням суду, оскільки звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду є кінцевою стадією виконання рішення суду, а тому попередній дозвіл органу опіки та піклування на відчуження квартири, право користування якою належить дитині, законом не вимагається. Така згода потрібна при укладенні договору іпотеки, якщо предметом іпотеки мають право користуватись чи володіти діти, а не при виконанні рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, коли дії по реєстрації місця проживання дітей вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки.

Судом апеляційної інстанції не враховано добросовісність дій боржника у виконавчому провадженні. Верховним Судом у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 07 грудня 2018 року у справі

№ 910/7547/17 зроблено висновок, що з конструкції частини третьої статті 12 ЦК України випливає, що дії особи, які полягають у реалізації такою особою свого права, однак вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, є формою зловживання правом. Згідно укладеного договору іпотеки іпотекодавці, в тому числі боржник, зобов`язалися не реєструвати право проживання будь - яких третіх осіб без попередньої згоди письмової згоди іпотекодержателя (Банку). Таким чином, власники квартири АДРЕСА_1 , зловживаючи своїми правами, всупереч укладеному договору іпотеки, після передачі квартири в іпотеки банку, з метою недопущення реалізації майна за рішенням суду, не здійснили державної реєстрації зміни цільового призначення об`єкту нерухомості з житлової в комерційну та зареєстрували в квартирі (предмет іпотеки), що використовується як об`єкті комерційної нерухомості (магазині), неповнолітніх дітей. Такі дії іпотекодавців є зловживанням правом, є недобросовісними та направленими не на захист прав та інтересів дітей, а виключно на перешкоджання виконання рішення суду. Судами не було враховано, що рішення суду проголошене іменем України вже понад 5 років залишається невиконаним. Протиправні дії боржників (іпотекодавців), направлені на неможливість виконання рішення суду, призвели до того, що фактично стягувач, як кредитор, позбавлений можливості задовольнити свої вимоги та захистити порушене право.

В аналогічній справі 26 січня 2022 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в аналогічній справі № 295/2933/15-ц (провадження № 61-16109св21) касаційну скаргу ТОВ «ФК «Форінт» задовольнив частково, постанову Житомирського апеляційного суду від 15 вересня 2021 року скасував, а справу направив на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рух справи межі та підстави касаційного перегляду

Ухвалою Верховного Суду від 13 травня 2022 року відкрито касаційне провадження у справі.

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначено, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені абзацом 2 частини другої статті 389 ЦПК України.

Ухвалою Верховного Суду від 27 червня 2022 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи

Суди встановили, що рішенням Богунського районного суду м. Житомира від

15 жовтня 2015 року в рахунок погашення заборгованості у сумі 637 521,11 грн за кредитним договором № Z012/110/684 від 12 жовтня 2007 року, у сумі 60 062,38 дол. США за кредитним договором № Z012/110/301 від 27 червня

2008 року звернено стягнення на предмет іпотеки, зокрема, на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 65,1 кв. м, яка належить ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на підставі свідоцтва на право власності на житло, виданого Відділом приватизації державного житлового фонду 07 березня 2003 року за № 43671, яке зареєстровано в Житомирському обласному державному комунальному підприємстві по технічній інвентаризації 26 травня 2004 року за № 1223138, шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах зі встановленням початкової ціни на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 16 березня 2016 року рішення Богунського районного суду м. Житомира від 15 жовтня 2015 року змінено та викладено перші речення другого та третього абзаців у наступній редакції: «У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 12.10.2007 року №Z012/110/684 у сумі 637521,11 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту у сумі 382882,98 грн; заборгованості за процентами за користування кредитом у сумі 241525,18 грн.; заборгованості за пенею, нарахованою на тіло кредиту, у сумі 6768,51 грн.; заборгованості за пенею, нарахованою на проценти за користуванням кредиту, у сумі 6344,44 грн. та погашення заборгованості за кредитним договором від 27.06.2008 року №Z012/110/301 у сумі 58401,78 дол. США і 26831,64 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту у сумі 33589,08 дол. США; заборгованості за процентами за користування кредитом у сумі 24812,70 дол. США; заборгованості за пенею, нарахованою на тіло кредиту, у сумі 16220,01 грн.; заборгованості за пенею, нарахованою на проценти за користування кредитом, у сумі 10611,63 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки.».

З метою примусового виконання вказаного судового рішення 26 серпня

2016 року Богунським районним судом м. Житомира видано виконавчий лист, який скеровано до приватного виконавця Волкової Є. О.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 17 січня 2019 року замінено сторону (стягувача) у виконавчому провадженні з виконання виконавчих листів № 295/2933/15-ц від 26 серпня 2016 року, виданих Богунським районним судом м. Житомира, за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на правонаступника - ТОВ «ФК «Форінт».

У ході примусового виконання виконавчого провадження № 63795600 приватним виконавцем 04 грудня 2020 року винесено постанову про опис та арешт майна боржника (предмета іпотеки) - 1/4 частину приміщення квартири АДРЕСА_1 , вжито заходи для отримання висновку про вартість майна, яка станом на 29 березня 2021 року становила 308 297,00 грн.

21 грудня 2020 року за вих. № 10-09/816/3 Управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради повідомило приватного виконавця, що боржник за виконавчим документом ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4

з 28 лютого 2007 року. Окрім того повідомлено, що за адресою: АДРЕСА_5 зареєстровано 4 особи, в тому числі двоє дітей: 2005 та 2011 року народження.

Приватний виконавець звернулася до Служби (управління) у справах дітей Житомирської міської ради з приводу надання дозволу на реалізацію 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , де зареєстровані діти ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради № 97 від 03 лютого 2021 року приватному виконавцю відмовлено у наданні дозволу на реалізацію 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 , враховуючи те, що за даною адресою зареєстровані діти, які у подальшому будуть мати право користування житловою площею.

Згідно повідомлення-пропозиції за вих. №63795600/2526 від 20 квітня 2021 року приватний виконавець, керуючись положеннями Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», статтею 177 Сімейного кодексу України, пунктом 28 VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень повідомила про неможливість звернення стягнення на майно боржника. Приватний виконавець керувалася рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради №97 від 03 лютого 2021 року про відмову у наданні дозволу на реалізацію 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 .

Позиція Верховного Суду

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (частини друга, третя статті 451 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2021 року у справі

№ 755/12052/19 (провадження № 14-113цс21) вказано, що «на відміну від виконання судових рішень, які безпосередньо передбачають звернення стягнення на конкретно визначене житлове приміщення у конкретно визначений спосіб, для інших судових рішень, які передбачають загальне право стягнення боргу (в тому числі солідарного) з боржника (його поручителя) на визначену суму зобов`язань, отримання Держвиконавцем відповідного дозволу органу опіки та піклування є обов`язковим в силу самого факту існування права власності або права користування неповнолітньої дитини щодо нерухомого майна, яке реалізується в рамках виконавчого провадження. Захист відповідних прав неповнолітньої дитини забезпечує орган опіки та піклування в межах своїх повноважень, приймаючи рішення про надання зазначеного дозволу або відмову у наданні зазначеного дозволу Держвиконавцю, а також суд у випадку звернення до нього уповноваженої особи щодо дій Держвиконавця та/або органу опіки та піклування. Зазначене стосується також і дій приватних виконавців.

Верховний Суд у постанові від 08 червня 2021 року у справі № 607/8145/18, посилаючись на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 06 травня 2019 року у справі № 639/5828/15-ц (провадження № 61-29627св18), від 06 листопада 2019 року у справі № 346/432/16-ц (провадження

№ 61-29148св18) та від 19 червня 2019 року у справі № 695/2714/15-ц (провадження № 61-29000св18), зазначив, що чинним законодавством не передбачено обмежень при реалізації права власника на розпорядження майном в залежності від того чи мають право на користування ним інші особи, зокрема, малолітні діти, якщо власник не є їх батьком (матір`ю) або ж особою, яка замінює останніх.

Розглянувши справу Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про необхідність отримання держаним (приватним) виконавцем дозволу органу опіки і піклування на примусову реалізацію житлової нерухомості, право на користування якою мають діти, однак саме у цій справі не погодилася з доводами скаржниці, оскільки дійшла висновку, що у її онуків житлові права на її нерухомість не виникли з огляду на недобросовісні дії скаржниці щодо реєстрації місця проживання власних онуків саме з метою перешкоджання виконавчому провадженню».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 січня 2022 року в справі № 295/2933/15-ц (провадження № 61-16109св21) зазначено, що «пункт 1 частини п`ятої статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що боржник зобов`язаний утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення. У разі звернення особи, яка вважає, що її права порушено діями або бездіяльністю державного/приватного виконавця, оцінку діям виконавця щодо виконання судового рішення із урахуванням прав дітей (якщо такі права порушуються) надає саме суд, враховуючи конкретні обставини справи, а також доводи сторін спору.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що приватний виконавець обґрунтовано керувалася рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради № 96 від 03 лютого 2021 року, яким відмовлено у наданні дозволу на реалізацію 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 , оскільки в спірній квартирі зареєстровані діти: ОСОБА_5 , 2005 року народження, та ОСОБА_7 , 2011 року народження. Водночас суди не звернули уваги на те, що в межах виконавчого провадження № 63793573 виконується рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки і не встановили коли були зареєстровані діти в спірній квартирі та ким вони доводяться боржнику ОСОБА_2 , частку якого стягувач просить передати на реалізацію, зокрема чи є ОСОБА_2 їх батьком або особою, яка замінює батька. Крім того, суди не дали оцінки доводам заявника про те, що майно на яке звернуто стягнення судом використовується не як житло, а як магазин. Верховний Суд вважає, що тільки після встановлення вказаних обставин можливо правильно оцінити дії приватного виконавця, які оскаржені ТОВ «ФК «Форінт» в межах розглядуваної справи».

У скарзі ТОВ «ФК «Форінт» зазначало, що висновок приватного виконавця щодо необхідності отримання згоди органів опіки та піклування при виконанні рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки не ґрунтується на положеннях законодавства; вказане нерухоме майно не є житловим приміщенням, а з 2005 року використовується для здійснення підприємницької діяльності, - як магазин непродовольчих товарів; власники цього майна вже після завершення реконструкції вказаного нерухомого майназареєстрували за цією адресою неповнолітніх дітей, чим створили перешкоди в реалізації іпотекодержателем своїх прав; зареєстровані за цією адресою неповнолітні особи не є дітьми ОСОБА_1 , а доводяться йому племінниками; іпотекодавець порушив умови договору іпотеки та без отримання письмової згоди зареєстрував неповнолітніх дітей в квартирі, що є предметом іпотеки.

У справі, що переглядається, суди зробили помилковий висновок, що вказані доводи та відповідні їм обставини не впливають на встановлений порядок передачі майна на реалізацію і не позбавляють виконавця обов`язку враховувати висновок органу опіки та піклування щодо можливості передачі на примусову реалізацію нерухомого майна, право користування яким мають неповнолітні діти.

Разом з цим, реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на електронних аукціонах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України«Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону (частина перша статті 41 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення (частина перша, пункт 1 частини другої, пункт 10 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі

№ 904/7326/17 (провадження № 12-197гс18) вказано, що «право сторони виконавчого провадження на звернення зі скаргою до суду на підставі статті 339 ГПК України пов`язане з порушенням прав такої сторони під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2020 року в справі № 641/7824/18 (провадження № 61-10355св19) вказано, що «завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим».

Суди встановили, що на виконанні приватного виконавця перебуває виконавче провадження щодо виконанню рішення Богунського районного суду

м. Житомира від 15 жовтня 2015 року, частково зміненого рішенням апеляційного суду Житомирської області від 16 березня 2016 року, про звернення стягнення на предмет іпотеки -квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 65,1 кв. м, яка належить ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах зі встановленням початкової ціни на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

В матеріалах справи, що переглядається, відсутні докази, які б підтверджували підстави для примусової реалізації у вказаному виконавчому провадженні «1/4 частини квартири» АДРЕСА_1 , зокрема судових рішень про поділ майна або звернення стягнення на частку боржника у праві спільної власності на квартиру, що є предметом іпотеки.

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесений до Реєстру.

Аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що у справі

№ 295/2933/15-ц судових рішень про відповідну зміну порядку і способу виконання рішення не приймалось.

За таких обставин відсутні підстави для задоволення скарги ТОВ «ФК «Форінт», оскільки дії приватного виконавця Волкової Є. О. щодо відмови у проведенні необхідних заходів для примусової реалізації «1/4 частини квартири» прав стягувача не порушують.

Тому суди правильно відмовили в задоволенні скарги, проте помилилися у мотивах такої відмови.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що оскаржені судові рішення частково ухвалені без додержання норм матеріального та процесуального права, тому касаційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржені судові рішення змінити в мотивувальній частині, а в іншій частині - залишити без змін.

Керуючись статтями 400, 402, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» задовольнити частково.

Ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 30 червня 2021 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 21 грудня 2021 року змінити, виклавши їх мотивувальні частини в редакції цієї постанови.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук