Справа № 161/3931/22
Провадження № 2/161/2250/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2022 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді - Олексюка А.В.,

при секретарі судових засідань - Гичці М.В.,

за участю позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

відповідача - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання матері,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась через свого представника, адвоката Спас Ю.О., в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання матері.

В обґрунтування заявлених вимог вказує на те, що є пенсіонером та хворіє, у зв`язку із чим потребує допомоги від дитини - ОСОБА_3 , яка мешкає разом із позивачем. Наголошує на тому, що її становище є вкрай нужденним, дочка постійно вчиняє щодо неї домашнє насильство психологічного та фізичного характеру, від чого позивач дуже страждає, часто хворіє і змушена звертатися за медичною допомогою. Розмір пенсії, яку позивач отримує щомісячно становить 3 400 грн., інших джерел доходів не має. Вказує, що змушена купувати дороговартісні ліки, їжу і сплачувати комунальні послуги, для чого самої пенсії не достатньо. Також позивач подарувала житловий будинок, що належав їй на праві власності, своїй дочці - відповідачу ОСОБА_3 .

Позивачем зазначено, що ОСОБА_3 має постійний дохід та має можливість надавати матеріальну допомогу матері, але відмовляється це робити, тому просить стягувати з відповідача аліменти на її утримання в розмірі 2 000 грн. щомісячно.

Ухвалою суду від 20.04.2022 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити.

Представник позивача, адвокат Спас Ю.О., позовні вимоги також підтримала, додаткового наголосила, що відповідач ОСОБА_3 отримує пенсію та додатковий неофіційний дохід.

Відповідач ОСОБА_3 заперечувала щодо задоволення позовних вимог, зазначивши, що не має фінансової спроможності надавати матеріальну допомогу матері. Заперечення обгрунтовувала тим, що є пенсіонером за віком, розмір пенсії - невеликий, додатковий дохід хоч і отримує, однак він є нерегулярним та малим. Також зазначила, що сама хворіє та потребує постійного лікування.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши докази по справі суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є дочкою ОСОБА_5 та ОСОБА_1 (а.с.6,41,44).

Відповідно до копії довідки, виданої Департаментом ЦНАП у м.Луцьку №3614 від 14.02.2022, ОСОБА_3 проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.5).

З копії пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1 , довідки про доходи №8773 6377 8271 1036/911 вбачається, що ОСОБА_1 є пенсіонером, ветераном праці, та отримує пенсію за віком, розмір якої за період з березня 2021 року по лютий 2022 року складає 42 201,42 грн., зокрема, у січні та лютому 2022 року позивач отримала пенсію у розмірі по 3 625 грн. (а.с.32).

Відповідно до копії виписки №365 із медичної карти стаціонарного хворого, ОСОБА_1 встановлено діагноз: серцева недостатність 2Б NYHA III зі зниженою систолічною функцією ЛШ. ІХС. Дифузний кардіосклероз. Дегенаративна комбінована вада аортального клапана: стеноз з недостатністю аортального клапана 1 ст. Недостатність мітрального клапана 2 ст. НТК 2 ст. легенева гіпертензія 1 ст. Фібриляція передсердь, постійна форма, клас ІІІ по EHRA, ризик 3 ступеня по HAS-BLED, ризик 5 по CHA2DS2 - VASC блокада лівої ніжки пучка Гіса. Гіпертонічна хвороба, стадія ІІ, ступінь ІІ, гіпертензивне серце (гіпертрофія ЛШ, ангіопатія сітківки), ризик серцево-судинних ускладнень ІІІ (високий) IV (дуже високий). ЖКХ. Хронічний калькульозний холецистит, ст. ремісії (а.с.4).

Житловий будинок, в якому зареєстрована та проживає позивач ОСОБА_1 належить її дочці - відповідачу ОСОБА_3 на праві приватної власності на підставі договору дарування №1905 від 08.10.2015, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с.33-35).

Згідно копії довідки №2342 від 30.05.2022, відповідач отримує пенсію за віком з 22.09.2021 довічно у розмірі 2 830,02 грн. (а.с.42).

З копії виписок від 29.04.2022, та від 12.09.2019, ОСОБА_3 встановлено діагноз неускладена гіпертонією, гіпертензивна (гіпертонічна) хвороба без (застійної) серцевої недостатності (а.с.36-37).

До спірних правовідносин суд застосовує наступні правові норми.

Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Відповідно до частини першої статті 202 Сімейного кодексу України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба у матеріальній допомозі.

Зі змісту положень частини третьої статті 75 Сімейного кодексу України непрацездатним вважається той з батьків, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом 1, 2 чи 3 групи.

Положеннями статті 205 Сімейного кодексу України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" судам роз`яснено, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України), не є абсолютним.

Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

Право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом.

Зазначене також узгоджується з правовим висновком, зробленим Верховним Судом України в постанові від 13.04.2016 у справі № 6-3066цс15, та Верховним Судом у постанові від 19.09.2018 при розгляді справи № 494/1682/15-ц, де вказано, що право на утримання повнолітньою дочкою, сином виникає у непрацездатних батьків за умови, що їхня заробітна плата, пенсія, доходи від використання майна, інші доходи є меншими за розмір прожиткового мінімуму, встановленого законом.

При цьому, зазначене співвідношення доходу позивача до встановленого законодавцем розміру прожиткового мінімуму має вирішальне значення під час вирішення спору за вимогами, пред`явленими на підставі статей 202, 205 СК України, які визначають підстави виникнення обов`язку повнолітніх дочки, сина утримувати батьків та порядок визначення розміру присуджених аліментів.

Вказане також узгоджується з висновками Верховного Суду, наведеними у постанові від 10.01.2019 при розгляді справи № 369/7004/17.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» установлено, що у 2022 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність визначено у розмірі: з 1 січня 2022 року - 1934 гривень, з 1 липня - 2027 гривень, з 1 грудня - 2093 гривень.

Розмір щомісячної пенсії позивача станом на день звернення до суду у 2022 році становив 3 625 грн., що не заперечувалось позивачем та її представником у судовому засіданні. Вказаний розмір пенсії перевищує прожитковий мінімум на одну особу, яка втратила працездатність.

Також, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05.09.2019 у справі № 212/1055/18-ц дійшов висновку, що тлумачення статті 202 Сімейного кодексу України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей з утримання своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька у матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей з утримання батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність у матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.

Верховний Суд у постанові від 10.10.2018 у справі № 301/160/17 виходив з того, що необхідність стягнення аліментів на утримання непрацездатних батьків має визначатися залежно від їх матеріального становища. При цьому, до уваги має братися отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам по собі факт непрацездатності батьків не породжує виникнення у дітей обов`язку їх утримання, та не свідчить про наявність потреби у наданні матеріальної допомоги.

У відповідності до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вказане, суд приходить до висновку, що доказів, які б підтверджували наявність у ОСОБА_1 витрат, що перевищують її доходи, матеріали справи не містять, тобто відсутні докази того, що вона потребує додаткової матеріальної допомоги.

Так, ОСОБА_1 не надано жодних доказів на підтвердження того, що вона несе значні витрати на придбання продуктів харчування, одягу, лікування, і, відповідно, що вона потребує матеріальної допомоги у зв`язку з понесеними витратами.

Не спростовано позивачем належними доказами, що розмір її доходів менший, ніж прожитковий мінімум для непрацездатної особи.

Посилання позивача на те, що відповідач працює на тимчасових роботах та має нерегулярні доходи, суд відхиляє, оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження факту отримання відповідачем додаткового доходу та його розміру матеріали справи не містять.

Оцінивши доводи позивача та її представника, досліджені в ході розгляду справи докази, суд враховує ті обставини, що позивач є пенсіонером, в правовому розумінні непрацездатною особою, має регулярний дохід у вигляді пенсії, розмір якої перевищує встановлений законом прожитковий мінімум для непрацездатної особи. Суд також звертає увагу на те, що випискою медичного закладу дійсно доводиться, що хворіє, однак, матеріали справи не містять доказів на підтвердження тривалості та вартості такого лікування.

Доказів, які б підтверджували наявність у позивача витрат, що перевищують її доходи матеріали справи не містять.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позивач не довела належними, допустимими та достовірними доказами обставини, передбачені статтею 202 СК України, які є підставою для стягнення аліментів на утримання останньої, а тому в задоволенні даного позову слід відмовити.

Питання судових витрат суд вирішує у відповідності з вимогами статті 141 ЦПК України, оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, витрати зі сплати судового збору необхідно віднести за рахунок держави.

Керуючись статтями 4, 12, 81, 141, 247, 265, 430 ЦПК України, статтями 202, 205 Сімейного кодексу України, суд,

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання матері - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду виготовлено 22.07.2022.

Суддя Луцького міськрайонного суду А.В. Олексюк