Справа № 755/3816/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" серпня 2022 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Яровенко Н.О.,

при секретарі Локотковій І.С.,

за участі

представника позивача Тураш С.М.,

розглянувши за правилами спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Дарницький вагоноремонтний завод» акціонерного товариства «Укрзалізниця» до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, АТ «Українська залізниця, в особі філії «Дарницький вагоноремонтний завод акціонерного товариства «Українська залізниця» звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: визнати ОСОБА_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: кімнатою АДРЕСА_1 ; судові витрати покласти на відповідача.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 01 березня 2001 року, на підставі рішення адміністрації Державного підприємства «Дарницький вагоноремонтний завод», громадянці ОСОБА_2 , був виданий ордер № 69 на право заняття з сім`єю із 4 осіб житлової площі у гуртожитку АДРЕСА_2 , кімната № НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 . Житлова площа надавалася ОСОБА_2 як основному наймачу та робітнику, на той час. Державного підприємства «Дарницький вагоноремонтний завод». 19.02.2016 року розпорядженням голови Київської міської державної адміністрації № 125/1 АДРЕСА_1 було перейменовано на АДРЕСА_1. Згідно наявної у позивача інформації у гуртожитку АДРЕСА_4 кімнати НОМЕР_1, АДРЕСА_3 зареєстровано 5 осіб: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_1 . Реєстрація місця проживання Відповідача за вказаною вище адресою відбулась з підстави укладення шлюбу з ОСОБА_4 (син ОСОБА_2 ). ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_5 вже понад 2 роки не проживає, що підтверджується Актами про не проживання особи за місцем реєстрації від 15 грудня 2020 року та 23 грудня 2021 року (додаються) та зверненням ОСОБА_2 до Позивача від 14.12.2021 року. Вищевказані акти були складені уповноваженими працівниками Позивача за участі мешканців гуртожитку по АДРЕСА_6 . Крім того, факт не проживання Відповідача за місцем реєстрації з 2018 року підтверджується судовим рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 04.09.2020 у справі № 755/8600/20, яким було розірвано шлюб між ОСОБА_4 (син ОСОБА_2 ) та ОСОБА_1 . У зв`язку з тим, що Відповідач не знялася з реєстраційного обліку, Позивач позбавлений можливості вільно розпоряджатися своєю власністю, зокрема не може вести відповідний облік щодо дійсної кількості осіб, які проживають у гуртожитку, відповідно до п. 9 «Примірного положення про користування гуртожитками», затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 20 червня 2018 р. № 498. Відповідач ніколи не перебувала у трудових відносинах з Позивачем, ордер на її ім`я за зазначеною адресою не видавався. Враховуючи факт не проживання за зареєстрованою адресою понад 6 місяців, керуючись нормами законодавства України, Відповідач вважається такою, що втратила право користування житловою площею за адресою АДРЕСА_5 .

Представник позивача в судовому засіданні наполягав на задоволенні позовних вимог та просив суд задовольнити з підстав викладених в позові.

Відповідач в судове засідання не з`явився. Повідомлена належним чином про дату слухання справи. Про причини неявки суд не повідомила.

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився. Не заперечув щодо розгляду справи у його відсутність.

Третя особа ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилась. В поданих письмових поясненням зазначила, що відповідач у вказаному житлі не проживає, особисті речі відсутні, витрати на утримання житла не несе. В добровільному порядку не змогла знятися в реєстрації, оскільки їй було відмовлено. Не заперечує щодо задоволення позовних вимог та просить справу розглядати у відсутність особи.

Треті особи ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися. Повідомлялися належним чином. Про причини неявки суд не повідомили.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27 червня 2022 відкрито провадження у цій справі за правилами спрощеного провадження з повідомленням сторін та призначено судове засідання.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, допитавшии свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

З пояснень та матеріалів справи вбачається, що 01 березня 2001 року, на підставі рішення адміністрації Державного підприємства «Дарницький вагоноремонтний завод» громадянці ОСОБА_2 був виданий ордер № 69 на право заняття з сім`єю із 4 осіб: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (чоловік ОСОБА_2 ), ОСОБА_4 (син ОСОБА_2 ) та ОСОБА_6 (донька ОСОБА_2 ), житлової площі у гуртожитку АДРЕСА_7 .

Житлова площа надавалася ОСОБА_2 як основному наймачу та робітнику, на той час. Державного підприємства «Дарницький вагоноремонтний завод».

Згідно із Витягом з Єдиного реєстру об`єктів державної власності щодо державного майна від 22 листопада 2021 року № 10-15-27640 гуртожиток №3 за адресою: АДРЕСА_8 перебуває на балансі АТ «Українська залізниця».

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 04 вересня 2020 року по справі № 755/8600/20 шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , зареєстрований 06 листопада 2004 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Рокитнянського районного управління юстиції Київської області, актовий запис № 79 було розірвано.

Згідно актів про не проживання особи за місцем реєстрації від 15.12.2021, 23.12.2021 року ОСОБА_1 не проживає за адресою: АДРЕСА_5 більше одного року.

Правовідносини щодо користування жилою площею у гуртожитках врегульовані окремою главою 4 розділу ІІІ Житлового кодексу Української РСР.

Згідно зі статтею 127 Житлового кодексу Української РСР для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.

Відповідно до вимог статті 128 Житлового кодексу Української РСР жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідно профспілкового комітету.

Стаття 129 Житлового кодексу Української РСР передбачає, що на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Відповідно до пункту 1 розділу 2 Положення про гуртожитки, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 27 квітня 2015 року № 84, вселення до гуртожитків проводиться власником гуртожитку або уповноваженою ним особою на підставі ордера, форма якого наведена у додатку до Положення, виданого відповідно до статті 129 Житлового кодексу Української РСР, з одночасним укладенням договору найму жилого приміщення в гуртожитку.

З аналізу вказаних правових норм вбачається, що житлове законодавство України пов`язує виникнення права на користування жилим приміщенням в гуртожитках виключно з отриманням ордеру.

Як роз`яснено у пунктах 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 Житлового кодексу), норми яких розповсюджуються і на гуртожитки, необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресування кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

У відповідності до частини третьої статті 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків (стаття 6 Житлового кодексу Української РСР).

Частиною четвертою статті 9 Житлового кодексу Української РСР визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Статтею 71 Житлового кодексу Української РСР передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Згідно зі статтею 72 Житлового кодексу Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку.

Відповідно до пункту 18 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР від 03 червня 1986 року № 208 (чинного на час виникнення спірних правовідносин), про гуртожитки, робітники, службовці, студенти, учні, інші громадяни, які проживають у гуртожитку, зокрема зобов`язані: використовувати надану жилу площу відповідно до її призначення, забезпечувати схоронність приміщень, обладнання й інвентарю; зберігати чистоту й порядок у жилих приміщеннях, своєчасно вносити плату за користування жилою площею і за комунальні послуги. Примірне положення про гуртожитки не передбачає збереження площі у гуртожитках за відсутніми мешканцями.

Статтями 29, 310 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо) у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання, а також має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом.

Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом не встановлено будь-яких законних підстав для збереження за відповідачем права користування вказаним жилим приміщенням. Також, не встановлено намірів відповідача на використання або намір використання права користування жилим приміщенням чи будь-якого зв`язку з даним жилим приміщенням. З доданих до позовної заяви актів про не проживання осіб вбачається, що відповідачі у справі протягом року не проживають у вказаній кімнаті. Наявність реєстрації відповідача за даною адресою є перешкодою для позивача у здійсненні ним своїх прав у складі права власності, таких як вільне володіння, розпорядження та користування своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів та показами свідків.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_7 надала свідчення, що вона є сусідкою та проживає в кімнаті № 28. 30. З відповідачем не має ніяких відносин. Третіх осіб знає як сусідів. Відповідач не проживає у вказаних кімнатах, речей не має та перешкод у вселенні ніхто не чинив.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні надала свідчення, що проживає в кімнатах АДРЕСА_9 . З третіми особами знайома як з сусідами. Відповідача не знає. Також не бачила, щоб відповідач проживала у кімінатах АДРЕСА_10 .

З урахуванням наведеного, у суду не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками, даних про його заінтересованість в результаті розгляду справи судом не встановлено, покази свідків об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, суд доходить висновку про задоволення позову Акціонерного товариства «Українська залізниця, в особі філії «Дарницький вагоноремонтний завод акціонерного товариства «Українська залізниця» до ОСОБА_9 , ОСОБА_10 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В порядку ст. 141 ЦПК України з відповідачів солідарно на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 2 481,00 грн., який був сплачений позивачем при зверненні до суду з цим позовом.

Керуючись статтями 6, 9, 71, 72, 127-129 ЖК України, статтями 2, 10, 76, 77-81, 89, 141, 265, 280, 289, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов Акціонерного товариства «Українська залізниця (, м. Київ вул. Єджи Гедройця, 5), в особі філії «Дарницький вагоноремонтний завод акціонерного товариства «Українська залізниця» (, м. Київ вул. Алматинська, 74) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса зареєстраваного місця проживання: АДРЕСА_5 ), треті особи: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_5 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_5 ), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_5 ), ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_5 ) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: кімнатою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця, в особі філії «Дарницький вагоноремонтний завод акціонерного товариства «Українська залізниця» судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2 481,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 08 серпня 2022 року.

Суддя Н.О. Яровенко