КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №759/1513/21 Головуючий у 1 інстанції: Кириленко Т.В.
провадження №22-ц/824/6887/2022 Головуючий суддя: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

10 серпня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Сушко Л.П., Суханової Є.М.,

при секретарі: Шпильовій Я.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЕНСІОН-ЮА» на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 06 грудня 2021 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЕНСІОН-ЮА» до ОСОБА_1 про перерозподіл часток у праві власності на квартиру та припинення прав власності на незначну частку у спільній частковій власності та визнання права власності, -

в с т а н о в и в :

У січні 2021 року позивач ТОВ «ПЕНСІОН-ЮА» звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому з врахуванням уточнених позовних вимо, просив змінити розмір часток у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 та визнати за ним право власності на 37/100 часток квартири, а за відповідачем право власності на 13/100 частин квартири, припинити право власності відповідача на 13/100 частин квартири і визнати за ним право власності на зазначені 13/100 частин квартири, стягнувши з позивача на користь відповідача вартість 13/100 частин квартири, яка складає 207 480 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що ТОВ «ПЕНСІОН-ЮА» є власником Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 на підставі договору довічного утримання 3 845 від 19.05.2016 року.

Власником іншої Ѕ частини квартири є відповідач ОСОБА_1 .

Оскільки спірна квартира знаходилась у аварійному, антисанітарному стані та терміново потребувала ремонту, в 2020 році позивачем за власний рахунок було зроблено ремонт у квартирі, загальна вартість якого становить 609 459 грн 28 коп., що підтверджується висновком судово-будівельної експертизи № 12.05.2021 року від 12.05.2021 року.

Вказував, що листом від 24.06.2020 року відповідача було повідомлено про намір виконати ремонтні роботи, надіслано їх перелік та запропоновано розділити витрати на ремонт відповідно до частки кожного співвласника.

Відповідно до висновку експерта, ринкова вартість спірної квартири до здійснених поліпшень становить 1 008 000 грн., після проведення капітального ремонту ринкова вартість квартири збільшилась і становить 1 596 000грн.

Враховуючи вартість невід`ємних поліпшень, здійснених позивачем, останній вважав, що його частка у спірній квартирі збільшилась на 37% і становить 37/100 часток. Частка відповідача у спірній квартирі після здійснення ремонту зменшилась до 13/100 частин, у зв`язку з чим позивач вважав необхідним змінити розмір часток у праві власності на спірну квартиру шляхом визнання за ним права власності на 37/100 частин спірної квартири, а за відповідачем - на 13/100 частин спірної квартири.

Кожній із сторін не може бути виділено відокремлену частину квартири з самостійним виходом, а виділ частки квартири відповідача не може мати місце, оскільки відсутня технічна можливість переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

На думку позивача, частка відповідача є незначною і не може бути виділена в натурі.

Фактично сторони не є членами родини, тому позивач вважав, що на заміну 13/100 частин неподільної квартири, яка фактично не потрібна відповідачу, оскільки він в ній тривалий час не проживає, не утримує її, не сплачує комунальні послуги, останній отримає від позивача 207 480 грн. грошової компенсації в рахунок компенсації вартості належної йому частки у спільному майні.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 06 грудня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «ПЕНСІОН-ЮА»з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким позов задовольнити.

Скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції було проігноровано висновок експерта за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи №12/05/21 від 12.05.2021 року, в якому на сторінках 16-17 зазначено, що фізичний знос об`єкту дослідження відповідає технічному стану - незадовільний, тобто експлуатація елементів будівлі можлива лише при умові проведення їх ремонту. Судом першої інстанції також не враховано висновок по третьому питанню, що знаходиться на сторінці 31 висновку експерта (яка вартість невід`ємних поліпшень, проведених в квартирі АДРЕСА_1 станом на час проведення експертизи?), в якому зазначено. що відповідно Національного стандарту №2 «Оцінка нерухомого майна», затвердженого постановою КМУ 29.10.2004 р. №1442 (п.2) - невід`ємне поліпшення нерухомого майна - результати заходів, спрямованих на покращення фізичного (технічного) стану та (або) якісних характеристик, відокремлення яких призведе до зменшення ринкової вартості.

Таким чином вартість невід`ємних поліпшень, проведених в квартирі АДРЕСА_1 , станом на час проведення експертизи складає різницю між ринковою вартістю квартири з поліпшеннями та без них, а саме: 1 596 000,00 - 1 008 000,00 = 588 000,00 (п`ятсот вісімдесят вісім тисяч) гривень, 00 коп.

Отже, висновком експерта за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи №12/05/21 від 12.05.2021 року було повністю доведено вимушеність проведення ремонтних робіт та їх невід`ємність.

Звертає увагу суду на те, що позивач та відповідач не є членами однієї сім`ї, не проживають спільно та не ведуть спільного господарства, а тому спільне володіння та користування майном є неможливим.

Крім того, з боку відповідача не вчиняються жодні дії, спрямовані на утримання, ремонт, облаштування та догляду за квартирою як її співвласника.

Враховуючи те, що частка відповідача у квартирі є незначною, не можливий ні її поділ в натурі між співвласниками, ні виділ частки у спільному майні співвласникам, ні встановлення порядку його користування між співвласниками, а також відповідач жодного дня не проживав у спірній квартирі, не утримував її, не вносив жодних коштів у рахунок її ремонту та плати комунальних послуг, більш того вартість частки є незначною, а відповідач проживає в іншому житлі, припинення за рішенням суду права відповідача на частку у спільному майні, яким є вказана вище квартира, не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача.

Вважає, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам законності і обґрунтованості, не ґрунтується на засадах верховенства права та внаслідок неповного з`ясування обставин справи, встановлення недоведених обставин, невідповідності висновків у оскаржуваному рішенні дійсним обставинам справи та порушення норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню.

Учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, а його тривале не проживання в спірній квартирі, несплата комунальних послуг та ремонтних робіт не є безумовною підставою для позбавлення його права на частку у спільному майні.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судом встановлено, що ТОВ «ПЕНСІОН-ЮА» є власником Ѕ частини квартири

АДРЕСА_1 на підставі договору довічного утримання № 845 від 19.05.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баранець А.М. (а.с. 7-9).

Відповідно до Інформаційної довідки КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» КВ-2020 №7680 від 26.02.2020 року власником іншої Ѕ частини даної квартири є відповідач ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого АТ «Веркон» від 16.09.1994 року (а.с.10).

Листом від 24 червня 2020 року відповідача було повідомлено позивачем про намір виконати ремонті роботи, надіслано їх перелік та запропоновано надати згоду на їх виконання (а.с.11-13).

Як вбачається з договору на виконання ремонтно-монтажних, оздоблювальних робіт №02 від 31.07.2020 року, актів виконаних робіт та квитанцій на придбання будівельних матеріалів, позивачем здійснено ремонт у квартирі АДРЕСА_1 , загальна вартість якого становить 250 439 грн. 28 коп. (а.с.15-24).

За висновком №12/05/21 від 12.05.2021 року, що складений судовим експертом Стасюк М.Ю. за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи, ринкова вартість спірної квартири до здійснених поліпшень становить 1 008 000 грн. Після проведення капітального ремонту ринкова вартість квартири збільшилась і становить 1 596 000 грн. Вартість невід`ємних поліпшень, проведених у квартирі, становить 588 000 грн. (а.с.55-86).

Згідно з висновком експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи №13/05/21 від 13.05.2021 року відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва виділити в натурі 13/100 частин квартири АДРЕСА_1 , не вбачається можливим. Дійсна (ринкова) вартість 13/100 частин квартири становить 207 480 грн. (а.с.89-109).

Відповідно до ч.1 та2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Частинами третьою, четвертою статті 357 ЦК України передбачено, що співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна; співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

За положеннями ч.3 ст.358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Враховуючи вищевикладене, а також той факт, що в матеріалах справи відсутні докази надання відповідачем, як власником Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 згоди на поліпшення спільного майна шляхом проведення ремонтних робіт у квартирі, суд вірно вважав відсутніми правові підстави для задоволення позову в частині збільшення частки позивача у праві спільної часткової власності.

Згідно з ч.ч.4, 5 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості.

Відповідно до положень ст.21, 24 Конституції України, ст.ст.319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Аналогічна за змістом норма міститься в ст.321 ЦК України.

Зокрема, статтею 150 ЖК УРСР визначено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до статті 155 ЖК УРСР власник квартири чи її частки не може бути позбавлений права користування житловим приміщенням, крім випадків, передбачених законодавством.

Частиною першою статті 365 ЦК України передбачено підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов про припинення права особи на частку у спільному майні: частка є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдають істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Зі змісту зазначеної норми закону випливає, що припинення права особи на частку в спільному майні допускається за наявності будь-якого з передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України випадку, але лише в тому разі, коли таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном.

Отже, суд першої інстанції вірно зазначав, що посилання позивача, як на підставу припинення права власності ОСОБА_1 частини квартири АДРЕСА_1 на тривалу відсутність останнього у спірній квартирі та несплату комунальних послуг і ремонтних робіт не є обумовленою підставою для припинення права власності. Крім того, позивач не позбавлений можливості захистити своє права співвласника не шляхом припинення права власності, а в іншій спосіб, відповідно до положень ст.16 ЦК України.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема ст.1 Першого протоколу до неї, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Також, при вирішенні справ цієї категорії істотним є наявність у сторін іншого житла крім спірного, що позивачем не доведено, а саме, наявності у відповідача іншого нерухомого майна.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог і в частині припинення права власності ОСОБА_1 на його частку в спільному майні, з тих підстав, що позивачем не доведено, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, а його тривале не проживання в спірній квартирі, несплата комунальних послуг та ремонтних робіт не є безумовною підставою для позбавлення його права на частку у спільному майні.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЕНСІОН-ЮА» залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 06 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 11 серпня 2022 року.

Головуючий:

Судді: