РІШЕННЯ

Іменем України

05.08.2022 року Франківський районний суд м.Львова в складі:

головуючого судді Мартьянової С.М.

за участю секретаря Сеньків А.Т.

за участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівського міського комунального підприємства «Львівводоканал» про визнання недійсним договору,

в с т а н о в и в :

позивач звернувся з позовом до Львівського міського комунального підприємства «Львівводоканал» про визнання недійсним договору. В обґрунтування позову вказує, що з повідомлення правління ОСББ «Наукова 2-в» на дверях під`їзду в якому розташована квартира його сім`ї, йому стало відомо, що з грудня 2016 року постачальником послуг водопостачання і водовідведення для кожного мешканця будинку є ЛМКП «Львіводоканал», який відкрив кожному споживачу особовий рахунок. На підставі цього оголошення він звернувся рекомендованими листами з рекомендованими повідомленнями до керівництва ЛКП «Львівводоканал» з заявою про заключення з ним договору з надання послуг з водопостачання та водовідведення та повідомленням про вчинення кримінального правопорушення. На заяву про укладення договору відповіді не отримав. Станом на сьогоднішній день від ЛМКП «Львіводоканал» надходять повідомлення на оплату послуг в той час як договірні відносини відсутні. Договір на який посилається керівництво ЛМКП «Львіводоканал» відсутній. Просить позов задоволити.

Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 12.01.2018 відкрито провадження у справі.

23.03.2018 представником відповідача подано відзив на позовну заяву. Вказує, що твердження позивача про те, заява до ЛМКП «Львівводоканл» про укладення договору залишилась без реагування не відповідає дійсності, оскільки 28.02.2017 ОСОБА_1 було направлено для підписання два примірника договору про приєднання № про надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення мешканцям багатоквартирного будинків ( з використанням внутрішньо будинкових систем). 15.03.2017 на адресу ЛМКП «Львівводоканал» надійшла скарга позивача з відмовою від підписання договору, оскільки він не відповідає вимогам положень постанови Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630. Відмова позивача від підписання договору приєднання не є підставою для несплати послуг з централізованог7о постачання холодної води і водовідведення.

11.01.2019 від представника відповідача надійшли доповнення до відзиву. Зазначає, що запропонований позивачу договір розроблено на підставі Типового договору, форму якого затверджено постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005 року. Позивач не вправі відмовлятися від укладення договору. Крім цього, позивачем було подано позовну заяву про визнання недійсним договору ще до того, к ЛМКП «Львівводоканал» направило ОСОБА_1 для підписання два примірника договору приєднання №. Просить відмовити у позові.

06.02.2019 від позивача надійшли заперечення на доповнення до відзиву. Вказує, на свою заяву про укладення договору він отримав відповідь від ЛМКП «Львівводоканал» , яка свідчить про те, що він дійсно ініціював укладення договору. Договір був складений з порушенням вимог типового договору. Не було враховано пільг, а також не було додатків до договору. Після цього ним було отримано новий примірник договору з яким він погодився.

26.03.2019 від представника відповідача на адресу суду надійшли заперечення на заперечення на доповнення до відзиву. Зазначає, що твердження позивача про те, що у договорі не було враховано його пільги, не відповідає дійсності. Так, позивачу з грудня 2016 року здійснюється нарахування послуг водопостачання та водовідведення з врахуванням пільг ветерана органів внутрішніх справ на двох зареєстрованих осіб за адресою: АДРЕСА_1 . З огляду на це, позивач погодився з умовами договору приєднання № від 28.03.2017 року, а тому відсутній предмет позову. Просить відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 10.10.2019 суддею Мартьяновою С.М. справу прийнято до свого провадження на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, розпорядження керівника апарату Франківського районного суду м.Львова №110/Р від 25.09.2019 року.

Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 06.04.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

21.05.2021 року представником відповідача надано додаткові пояснення по справі, в яких вказує, що позивачем було подано позовну заяву про визнання недійсним договору ще до того, як ЛМКП «Львівводоканал» направило ОСОБА_1 для підписання два примірника договору приєднання №. Просить відмовити у задоволенні позову.

14.07.2021 року представник відповідача подав заперечення на пояснення позивача від 14.05.2021 року. Вказує, що запропонований позивачу договір було розроблено на підставі Типового договору запропонованого відповідачем. Вимоги позивача про відшкодування матеріального збитку та моральної шкоди в розмірі 50 000 гривень не підлягають задоволенню, оскільки ним не вказано якими неправомірними діями ЛМКП «Львівводоканал» йому завдано матеріальних збитків, з яких міркувань позивач виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами підтверджується заподіяння йому моральної шкоди. Просить відмовити у задоволенні позовної заяви.

01.11.2021 року представник відповідача подав заперечення на доповнення до позовної заяви від 22.02.2017 року. Вказує, що у даній справі відсутній предмет позову, а також членами сім`ї позивача, які зареєстровані в квартирі АДРЕСА_2 не подано жодних заперечень стосовно визнання недійсним договору.

07.06.2022 року представником відповідача подано додаткові пояснення у справі, в яких просить відмовити у задоволенні позовної заяви в повному обсязі.

В судовому засіданні позивач підтримали позовні вимоги в повному обсязі, які просить задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, зважаючи на обставини викладені в заявах по суті справи.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Вимогами ст. 24 Конституції України передбачено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Вимогами ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Статтею 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

Статтею 1 Протоколу N12 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено загальну заборону дискримінації, а саме: здійснення будь-якого передбаченого законом права забезпечується без дискримінації за будь-якою ознакою, наприклад за ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національної меншини, майнового стану, народження або за іншою ознакою. Ніхто не може бути дискримінований будь-яким органом державної влади за будь-якою ознакою, наприклад за тими, які зазначено в пункті 1.

Судом встановлено, що позивач 24.01.2017 року звернувся до ЛМКП «Львівводоканал» з заявою про укладення з ним договору з надання послуг з водопостачання та водовідведення.

Згідно відбитку поштового штемпеля 29.03.2017 року ОСОБА_1 скеровувався договір № 28.03.2017 року, а з позовною заявою позивач звернувся до суду 27.02.2017 року.

Таким чином, суд приходить до висновку, що такий позов є передчасним, так як на момент звернення до суду з позовною заявою, предмет спору був відсутній.

Законом України «Про питну воду та питне водопостачання» 10січня 2002 року №2918-III (у редакції станом на день укладення договору) визначено, що централізоване питне водопостачання-господарська діяльність із забезпечення споживачів питною водою за допомогою комплексу об`єктів,споруд,розподільних водопровідних мереж, пов`язаних єдиним технологічним процесом виробництва та транспортування питної води; централізоване водовідведення-господарська діяльність із відведення та очищення стічних вод за допомогою системи централізованого водовідведення; споживач питної води - юридична або фізична особа, яка використовує питну воду для забезпечення питних фізіологічних, санітарно-гігієнічних, побутових та господарських потреб. Статтею 7 вказаного закону передбачено гарантії захисту прав споживачів у сфері питної води та питного водопостачання шляхом, зокрема: задоволення потреб населення у питній воді шляхом пріоритетного розвитку систем централізованого питного водопостачання та водовідведення, створення резервних систем питного водопостачання.

Статтею 16 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» визначено, що у населених пунктах питне водопостачання може здійснюватися як підприємством питного водопостачання, так і самостійно споживачами питної води в цих населених пунктах.

Статтею 19 вказаного закону передбачено, що послуги з питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання на підставі договору, зокрема, з: власниками будинків, що перебувають у приватній власності. Договір про надання послуг з питного водопостачання укладається безпосередньо між підприємством питного водопостачання або уповноваженою ним юридичною чи фізичною особою і споживачем, визначеним у частині першій цієї статті. Порядок надання споживачам послуг з питного водопостачання встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального

Стаття 20 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» передбачає, що Істотними умовами договору про надання послуг з питного водопостачання є: режим надання послуг; обсяги питного водопостачання за нормативами питного водопостачання; порядок надання послуг з водовідведення; розмір та порядок оплати послуг централізованого водопостачання і водовідведення; права та обов`язки сторін договору; відповідальність сторін договору. У договорі про надання послуг з питного водопостачання повинні бути зроблені посилання на нормативні документи, на підставі яких здійснюватиметься питне водопостачання. За згодою сторін договору про надання послуг з питного водопостачання у ньому можуть бути зазначені інші умови.

Договір про надання послуг з питного водопостачання набирає чинності після досягнення домовленості з усіх його істотних умов та підписання сторонами. За бажанням сторін договір про надання послуг з питного водопостачання посвідчується нотаріально (стаття 21 вказаного закону).

Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. № 630 встановлено, що централізоване водовідведення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у відведенні стічних вод, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових централізованих систем водовідведення; централізоване постачання холодної та гарячої води - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у холодній та гарячій воді, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем холодного та гарячого водопостачання.

Наказом Міністерства з питань житлового господарства України від 27.06.2008 №190 було затверджено Правила користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, згідно з якими межа балансової належності - лінія розподілу елементів систем водопостачання та водовідведення і споруд на них між власниками або користувачами.

Виходячи зі змісту пункту 3 частини першої статті 3 (свобода договору як засада цивільного законодавства), пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 509, частини першої статті 627ЦК України укладення договору із погодженням сторонами його умов, що визначені на розсуд сторін з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, та становлять зміст договору, зобов`язує сторони виконувати зобов`язання за цим договором належним чином відповідно до його умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526, частина перша статті 628, стаття 629 ЦК України).

Згідно ч. 1ст.648ЦК України зміст договору, укладеного на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, обов`язкового для сторін (сторони) договору, має відповідати цьому акту.

Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Пунктом 1 статті 9 Закону України «Про житлово комунальні послуги» передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Саме тому сам факт відсутності договору про надання житлово комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від сплати послуг в повному обсязі.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання ЛМКП «Львівводоканал» здійснити перерахунок нарахувань за надані послуги, то така на думку суду є безпідставною.

Позивач у своїй позовній заяві такої вимоги не вказує, а також не надано жодних обґрунтувань для заявлення такої.

Вимоги про стягнення на користь позивача відщкодування завданої йому моральної шкоди у розмірі 25 000 грн. не підлягають задоволенню з огляду на настпне.

Відповідно до роз`яснень викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди" під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Приписами статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

При з`ясуванні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.

На підставі ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

На думку суду, при зверненні до суду, позивач належним чином не обґрунтував свої вимоги щодо стягнення з відповідача моральної шкоди та не надав доказів, які б підтверджували факт завдання моральної шкоди, її розмір, наявність вини відповідачів у її завданні та, які підтверджують взаємозв`язок між укладенням договору та завданою шкодою.

В зв`язку з зазначеним, суд не знаходить підстав для задоволення вимоги про стягнення на користь позивача моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Керуючись ст.ст.12,13,76-89,95,258,259,263-265,280-284 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Львівського міського комунального підприємства «Львівводоканал» про визнання недійсним договору відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту до Львівського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 08.08.2022 року.

Суддя Мартьянова С.М.