Справа № 461/5845/20 Головуючий у 1 інстанції: Мисько Х.М.
Провадження № 22-ц/811/3193/21 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.

за участі секретаря: Савчук Г.В.,

з участю представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 , представника Львівської обласної ради Савчук І.В., представника Управління майном спільної власності Львівської обласної ради Горака Я.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 12 липня 2021 року у справі за позовом адвоката Дмитрука Максима Орестовича в інтересах ОСОБА_1 до Комунального закладу Львівської обласної ради Львівського обласного будинку учителя, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача: Львівська обласна рада, Управління майном спільної власності Львівської обласної ради про зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2020 року адвокат Дмитрук М.О. в інтересах ОСОБА_1 звернувся з позовом до Комунального закладу Львівської обласної ради Львівського обласного будинку учителя, за участю третіх осіб: Львівська обласна рада та Управління майном спільної власності Львівської обласної ради, про зобов`язання відновити електропостачання та стягнення моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивував тим, що на підставі рішення Виконавчого комітету залізничної районної ради народних депутатів м.Львова від 14 травня 1991 року №181, ОСОБА_1 була поселена у службову квартиру разом із чоловіком ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає по даний час.

Дане приміщення являє собою окремий будинок та водночас є частиною об`єкту нерухомого майна Львівського обласного будинку вчителя загальною площею 1556,9 кв.м., перебуває у власності Львівської обласної ради на підставі свідоцтва про право власності, виданого Львівським Обласним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки від 30 жовтня 2007 року.

Зазначав, що позивачка є споживачем електричної енергії, незалежно від того, що користувалась електрикою з моменту вселення будинку без укладення договору на електропостачання аж до 2010 року часу, з якого її самовільно та незаконно позбавлено електропостачання.

Так, у 2010 році в службовій квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , без будь-яких на те законних підстав, зникло електропостачання.

Водночас, таке по даний час безперебійно подається КЗ ЛОР «Львівський обласний будинок вчителя» за адресою: АДРЕСА_2 .

Позивачка неодноразово зверталася у відповідні інстанції з приводу припинення постачання електроенергії до її квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, 02 квітня 2020 року ОСОБА_1 направляла звернення в Управління Держенергонагляду у Львівській області, зміст якого полягав у проханні відреагувати на порушення права на неналежне одержання житлово-комунальних послуг.

Відповіді на вказані звернення позивачка не отримала, що порушує приписи ЗУ «Про звернення громадян» та свідчить про те, що відповідач уникає вирішення наявної проблеми.

Відсутність електроенергії позбавляє її можливості користуватись вказаною житлово-комунальною послугою, а тому приносить глибокі душевні страждання.

З урахуванням зазначених обставин просила:

зобов`язати відповідача усунути перешкоди у користуванні службовою квартирою за адресою: АДРЕСА_1 шляхом зобов`язання відновити електропостачання та стягнути моральну шкоду в розмірі 20000,00 гривень.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 12 липня 2021 року в задоволенні позову адвоката Дмитрука Максима Орестовича в інтересах ОСОБА_1 - відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 .

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що право власності на спірне приміщення ОСОБА_3 не набував.

Зазначає, що вона була поселена до службового приміщення на правовій підставі рішенні Залізничної ради народних депутатів м. Львова, де вона проживає безперервно з 1991 року, тому вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що вона не має права без договору вимагати усунення перешкоди у користуванні приміщенням.

Вважає, що вона має право на дане житло як квартиронаймач, несе витрати по його утриманню, не допускала утворення заборгованості та як квартиронаймач має право на безперебійне отримання електропостачання з боку балансоутримувача.

Звертає у вагу на те, що вона зверталася до КЗ ЛОР «Львівський обласний будинок вчителя» з письмовою пропозицією укладення письмового договору про надання електропостачання до службової квартири про укладення договору та відповіді на пропозицію не було надано.

Також не погоджується із твердженням суду, що вона не є споживачем електроенергії в розумінні положень норм закону.

Вважає, що їй також була заподіяна моральна шкода.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на підтримання апеляційної скарги, пояснення представника Львівської обласної ради Савчук І.В., представника Управління майном спільної власності Львівської обласної ради Горака Я.П., на заперечення її доводів, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що після припинення сімейних відносин 27 листопада 1999 року між позивачем та її чоловіком ОСОБА_3 , якому рішенням Виконавчого комітету Залізничної районної ради народних депутатів м.Львова №181 від 14 травня 1991 року надано дозвіл на проживання та прописку (реєстрацію) з дружиною, ОСОБА_1 , як колишній член сім`ї користувача квартири за адресою: АДРЕСА_1 , не укладено жодних угод з приводу користування позивачем житлом в подальшому.

Крім цього, суд першої інстанції зазначив, що позивач не є споживачем електроенергії в розумінні положень норм закону, оскільки не укладала з енергопостачальником договору про надання послуг електропостачання, підстави вважати що має місце порушення прав позивача з боку Комунального закладу Львівської обласної ради Львівського обласного будинку учителя відсутні.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується з з таких підстав.

Судом та матеріалами справи встановлено, що згідно Витягу з рішення Виконавчого комітету Залізничної районної ради народних депутатів м.Львова №181 від 14 травня 1991 року «Про надання службових квартир організаціям, установам і підприємствам району та про передачу підвальних і непридатних для проживання квартир громадянам і організаціям для використання за призначенням», погоджено, щоб в службовій квартирі Будинку вчителя по АДРЕСА_1 проживав і був прописаний двірник будинку вчителя ОСОБА_3 , сім`я якого 2 особи /він і дружина ОСОБА_1 , 1966 р.н. (а.с.20).

Згідно копії паспорту серії НОМЕР_1 , виданого Галицьким РВ ЛМУ УМВС України у Львівській області 25 грудня 2003 року місце проживання ОСОБА_1 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 з 22 серпня 1991 року (а.с.18-19).

Вищенаведене свідчить, що позивачка правомірно на підставі рішення набула право проживання у службовій квартирі Будинку вчителя по АДРЕСА_1 , встановлено що вона постійно проживає і зареєстрована там, не має іншого житла на момент подання позову, тому колегія суддів вважає, що є підстави стверджувати, що вона має достатні та триваючі зв`язки з конкретним місцем проживання, а зазначена квартира є її «житлом» у розумінні статті 8 Конвенції.

Згідно з частиною четвертою статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.

У постанові Львівського апеляційного суду від 29 жовтня 2019 року у справі № 461/1093/19, яка набрала законної сили та не оскаржувалась в касаційному порядку, встановлено, що КЗ ЛОР «Львівський обласний будинок вчителя» оперативний облік службових приміщень не веде.

При цьому, за наявності рішення виконавчого комітету Залізничної районної ради народних депутатів м. Львова від 14.05.1991 року № 181 колегія суддів не може погодитися із висновком районного суду про те, що рішення щодо включення жилого приміщення до числа службового за адресою: АДРЕСА_2 , немає.

Разом з цим, відповідно до п. 6 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні, а також у випадках, коли в установленому порядку воно виключено з числа жилих. Сам по собі факт проживання в службових жилих приміщеннях робітників і службовців, які припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, не є підставою для виключення цих приміщень з числа службових.

Виключення жилого приміщення з числа службових провадиться на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.

Про виключення жилого приміщення з числа службових у журналі обліку службових жилих приміщень робиться відповідна відмітка.

Отже, право ініціювати питання щодо виключення житлового приміщення з числа службових належить виключно підприємству, установі організації у віданні якої знаходиться таке приміщення.

В свою чергу, питання щодо виключення житлового приміщення з числа службових Львівський обласний будинок вчителя не піднімав, протилежних доказів апеляційним судом не встановлено.

Вищезазначене спростовує доводи відповідача щодо відсутності рішення щодо включення жилого приміщення до числа службового за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 379 ЦК України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Статтею 123 ЖК УРСР передбачено, що порядок користування службовими жилими приміщеннями встановлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР.

Згідно приписів ст. 64 ЖК УРСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач і члени його сім`ї.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права.

Особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права. у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, яка міститься у главі 29 цього Кодексу, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження майном особа, яка має речове право на чуже майно, має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні майном.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що колишній член сім`ї користувача (наймача) квартири, без наявності договору, не наділений правом вимагати від власника/балансоутримувача житла усувати перешкоди в користуванні жилим/нежилим приміщенням.

Відключення відповідачем квартири ОСОБА_1 від енергопостачання з метою створення таких умов, щоб остання самостійно покинула це житлове приміщення є очевидним втручанням у право на повагу до її житла в розумінні ст.8 Європейської конвенції з прав людини.

Відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_2 від 30 жовтня 2007 року та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» №16512434 від 02 листопада 2007 року, будівлі за адресою: АДРЕСА_2 є комунальною власністю Львівської обласної ради на підставі рішення №101 VIII сесії V го демократичного скликання від 25.10.2006 року (а.с.89, 90).

Колегія суддів звертає увагу на те, що матеріали справи не містять інформації про те, відповідачем чи іншою зацікавленою особою, пред`являлись вимоги про зняття позивача з реєстрації.

Щодо висновку суду першої інстанції про те, що позивачка не є споживачем електроенергії в розумінні положень норм закону, колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи встановлено, що позивачка ОСОБА_1 сплачувала на користь відповідача плату за комунальні послуги, в тому числі і за електропостачання, що підтверджується копіями квитанції до прибуткового касового ордера № 147 від 25 грудня 2009 року, квитанції до прибуткового касового ордера № 148 від 25 грудня 2009 року, квитанції до прибуткового касового ордера № 25 від 25 березня 2010 року.

Крім цього до матеріалів справи долучено розрахунок кількості та вартості електроенергії, спожитої в службовій квартирі квартиронаймачем ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 на 2009 рік та нарахування комунальних послуг квартиронаймачу ОСОБА_1 за IV квартал 08 р.- І квартал 09 р.

Відсутність договору про надання послуг не спростовує того, що між сторонами фактично виникли правовідносини стосовно житлово-комунальних послуг, а саме послуг з електропостачання та водопостачання, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що позивачка є належним суб`єктом звернення за захистом свого порушеного права.

На підтвердження факту відсутності електропостачання у приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , позивачем надано Акт обстеження житлового приміщення комісією в складі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 від 21.09.2020 року (а.с.114).

Зазначена обставина підтверджується також показами свідків, допитаних у суді першої інстанції.

03 березня 2020 року ОСОБА_1 скеровано на адресу КЗ ЛОР «Львівський обласний будинок учителя» звернення про надання інформації з приводу відсутності електропостачання (світла) у службовій квартирі будинку вчителя по АДРЕСА_1 (а.с.24-25).

03 березня 2020 року ОСОБА_1 скеровано на адресу Львівської обласної ради звернення про надання інформації з приводу відсутності електропостачання (світла) у службовій квартирі будинку учителя по АДРЕСА_1 (а.с.36-37).

03 березня 2020 року ОСОБА_1 скеровано на адресу Управління майном спільної власності Львівської обласної ради звернення про надання інформації з приводу відсутності електропостачання (світла) у службовій квартирі будинку вчителя по АДРЕСА_1 (а.с.39-40).

05 березня 2020 року ОСОБА_1 скеровано на адресу Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області звернення про вжиття заходів щодо усунення порушень вимог закону (ненадання електропостачання по АДРЕСА_1 ) та притягнення винних осіб до відповідальності (а.с.43-44).

26 березня 2020 року Начальником управління майном спільної власності Львівської обласної ради Кусим В. надано відповідь ОСОБА_1 , якою останню повідомлено про те, що відповідно до отриманої інформації, балансоутримувач повідомив, що жодних дій щодо електропостачання у займаних нежитлових приміщеннях не здійснював. Також повідомлено, що за запитуваною адресою не обліковувалась та не обліковується службове приміщення, яке зайняте ОСОБА_1 (а.с.42).

01 квітня 2020 року ОСОБА_1 скеровано на адресу КЗ ЛОР «Львівський будинок вчителя» претензію щодо позбавлення житла електропостачання (а.с.21).

01 квітня 2020 року ОСОБА_1 скеровано на адресу КЗ ЛОР «Львівський будинок вчителя» заяву з пропозицією укладення письмового договору про надання електропостачання до службової квартири за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.27).

02 квітня 2020 року ОСОБА_1 скеровано на адресу Управління Держенергонагляду у Львівській області звернення про направлення уповноважених працівників (державних інспекторів з електричного нагляду) до адреси місця проживання: АДРЕСА_1 з метою належного підтвердження відсутності електропостачання у помешкання та винесення припису про усунення порушення (а.с. 33-34).

04 червня 2020 року адвокатом Дмитруком М.О. на адресу Управління Держенергонагляду у Львівській області скеровано адвокатський запит за вих.№1П про надання інформації щодо можливості направлення уповноважених працівників для проведення огляду на предмет відсутності світла та наступного документального підтвердження факту відсутності електропостачання у будинку ОСОБА_1 (а.с.29).

Суд першої інстанції зазначив, що позивачкою не доведено, що відключення електропостачання сталось з вини відповідача.

Однак, судом не взято до уваги на те, що сплата за комунальні послуги здійснювалась позивачем саме відповідачу, що підтверджується квитанціями до прибуткового касового ордеру, які сформовані Львівським обласним будинком вчителя за підписом головного бухгалтера ОСОБА_7 .

Крім цього, встановлено, що спірне приміщення є частиною об`єкту нерухомого майна Львівського обласного будинку вчителя загальною площею 1556,9 кв.м. та не є самостійним виокремленим майном.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що з матеріалів справи та в ході судового розгляду встановлено та доведено наявність перешкод у користуванні службовою кватирою, які чиняться позивачці ОСОБА_1 . Комунальним закладом Львівської обласної ради «Львівський обласний будинок вчителя», а тому позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення, шляхом зобов`язання Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівський обласний будинок учителя» відновити електропостачання в службовій квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

Щодо позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, колегія суддів зазначає наступне.

У відповідності до положень ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Згідно положень ст.1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до п.п.2 п.5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.

Позивачем не доведено факту належними та допустими доказами заподіяння їй моральної шкоди чи втрат немайнового характеру, тому вимога про відшкодування моральної шкоди до задоволення не підлягає.

З урахуванням вищезазначеного апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до задоволення частково, рішення Галицького районного суду м. Львова від 12 липня 2021 року скасуванню на підставі пп.1-3 ч.1 ст.376 ЦПК України з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст., 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст. 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 12 липня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов`язати Комунальний заклад Львівської обласної ради «Львівський обласний будинок вчителя» усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні службовою квартирою за адресою: АДРЕСА_1 шляхом зобов`язання Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівський обласний будинок учителя» відновити електропостачання в службовій квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

В решті вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 03 березня 2022 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.