УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2022 року

м. Київ

справа № 401/4103/14-ц

провадження № 61-3996ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Русинчука М. М. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Дундар І. О., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 грудня 2021 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 24 березня 2022 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Світловодського міськрайонного відділу державної виконавчої служби в Олександрійському районі Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Невкритого Олега Андрійовича, заінтересована особа (стягувач) - ОСОБА_2 , про визнання дій у виді накладення арешту на рахунок в банківській установі, незаконними,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця, у якій, просив визнати дії державного виконавця Світловодського відділу державної виконавчої служби в Олександрійському районі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) у вигляді блокування з накладенням арешту на поточний рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , валюта UAН/908, відкритого у відділенні «Кропивницьке № 43» Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», неправомірними та зобов`язати його усунути дане порушення шляхом розблокування зі зняттям арешту з цього поточного рахунку.

Скарга мотивована тим, що на виконанні Світловодського міськрайонного відділу державної виконавчої служби в Олександрійському районі Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (далі - Світловодський МВ ДВС) перебуває виконавчий лист, виданий Світловодським міськрайонним судом Кіровоградської області 06 листопада 2014 року № 401/4103/14, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 16 вересня 2014 року і до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_1 як фізична особа-підприємець одноособово займається основним видом економічної діяльності, а саме дослідженням і експериментальними розробками у сфері інших природничих і технічних наук та діяльністю у сфері інжинірингу, геології та геодезії і наданням послуг технічного консультування в цих сферах. З причин погіршення стану здоров`я ОСОБА_1 у нього утворилась заборгованість по сплаті аліментів. Державний виконавець наклав арешт на розрахунковий рахунок заявника № НОМЕР_1 , валюта UAН, та на його електронну картку № НОМЕР_2 , відкритих у АТ КБ «ПриватБанк». Зазначив, що із цього розрахункового рахунку ним перераховуються обов`язкові податки, а електронна картка використовується на заробітну плату, а тому накладений державним виконавцем арешт є незаконним.

Ухвалою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 грудня 2021 року скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Світловодського міськрайонного відділу державної виконавчої служби в Олександрійському районі Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Невкритого О. А. залишено без задоволення.

Ухвала суду мотивована тим, що державний виконавець діяв в межах своїх повноважень та відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», підстави для задоволення скарги відсутні. АТ КБ «ПриватБанк» постанову державного виконавця про накладення арешту на кошти боржника виконало, що свідчить про те, що банк також не визнав рахунок ОСОБА_1 та кошти на ньому такими, на які законом заборонено накладати арешт та звертати стягнення. Рахунок ОСОБА_1 в АТ КБ «ПриватБанк» не відноситься до рахунків зі спеціальним чи обмеженим режимом використання, накладення арешту на кошти на якому заборонено, кошти після зарахування на рахунок отримувача є його власністю, втратили свій цільовий статус (пенсії, соціальних виплат тощо), та набули статусу вкладу.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 24 березня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця, встановивши фактичні обставини справи, що рахунок ОСОБА_1 не відноситься до рахунків зі спеціальним чи обмеженим режимом використання. Державний виконавець діяв в межах своїх повноважень та відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження».Державний виконавець арешт наклав не на сам рахунок, а на кошти в межах суми розміру заборгованості по аліментам, що містяться на вказаному рахунку, зазначення про порушення державним виконавцем конституційних прав на працю та отримання прибутку спростовуються матеріалами справи, які не містять доказів того, що рахунок, кошти на якому були арештовані в межах виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 аліментів, призначений для виплати боржнику заробітної плати.

Апеляційний суд, також, зазначив, що законність визначення державним виконавцем розміру заборгованості по аліментам не є предметом розгляду скарги.

29 квітня 2022 року (згідно з штемпелем на поштовому конверті) ОСОБА_1 , з пропуском строку на касаційне оскарження, у якій просить, поновити строк на касаційне оскарження, скасувати ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 грудня 2021 року тапостанову Кропивницького апеляційного суду від 24 березня 2022 року, ухвалити нове рішення про задоволення скарги, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права.

Ухвалою Верховного Суду від 12 травня 2022 року касаційну скаргузалишено без руху, скаржнику надано строк, продовжений ухвалою цього ж суду від 21 червня 2022 року, (десять днів з моменту отримання ухвали) для усунення недоліків касаційної скарги. Запропоновано особі, яка подала касаційну скаргу, а саме надати суду касаційної інстанції, а саме, докази на підтвердження наведених підстав поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження ухвалених в цій справі судових рішень, або навести інші підстави для поновлення строку, документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

У липні 2022 року ОСОБА_5 усунув ці недоліки касаційної скарги, а саме, надіслав документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, поштове відправлення.

Відповідно до частин першої, другої статті 390 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Враховуючи те, що особа, яка подала касаційну скаргу, отримала повний текст оскарженого судового рішення 08 квітня 2022 року та подала скаргу протягом тридцяти днів з дня вручення цього судового рішення, тому наведені підстави належить визнати поважними, строк на касаційне оскарження необхідно поновити.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не звернули увагу на те, що державний виконавець неправомірно відмовив у розблокуванні карткового рахунку із якого ОСОБА_1 перераховує обов`язкові податки та перерахунку заборгованості по аліментам, оскільки заявник не погоджується з цим розміром, вважає, що він завищений і відповідає погашеній сумі в розмірі 43 371,50 грн, а не 100 2225,56 грн, які нарахував державний виконавець, зазначив, що погашення заборгованості є підставою для зняття арешту з його рахунку. Оскільки його рахунок заблокований, то він позбавлений конституційного права на працю та винагороду за працю, вказує, що ці обставини призведуть до подальших заборгованостей до аліментів.

Суд апеляційної інстанції в оскарженому судовому рішення застосував норму права без урахування висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 17 січня 2021 року у справі № 340/1018/19, що рахунки, які передбачені для виплати заробітної плати та сплати податків, зборів і обов`язкових платежів до Державного бюджету України, є рахунками із спеціальним режимом, на які виконавчою службою відповідно до вимог законодавства арешт не накладається, а виокремлення таких рахунків належить до повноважень виконавчої служби.

У відкритті касаційного провадження належить відмовити з таких підстав.

Суди встановили, що постановою державного виконавця ВДВС Світловодського міськрайонного управління юстиції 12 листопада 2012 року відкрито виконавче провадження № 45421079 з виконання виконавчого листа № 401/4103/14-ц, виданого 06 листопада 2014 року Світловодським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від усіх видів щомісячного доходу відповідача, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16 вересня 2014 року і до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 включно.

Згідно довідки-розрахунку заборгованості по аліментам станом на 01 жовтня 2021 року, ОСОБА_1 має заборгованість в сумі 13 7842, 44 грн.

Постановою державного виконавця накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках банківських установ на ім`я ОСОБА_1 , зокрема, арештовано грошові кошти, які знаходяться на картковому рахунку № НОМЕР_1 в АТ КБ «ПриватБанк», який відкритий на ім`я ФОП ОСОБА_1

Державний виконавець Світловодського ВДВС 27 вересня 2021 року до АТ КБ «Приватбанк» направив платіжну вимогу № 45421079 про списання з рахунку платника ОСОБА_1 135 332, 19 грн, призначення платежу - виконавчий лист № 401/4103/14-ц, виданий 06 листопада 2014 року Світловодським міськрайонним судом Кіровоградської області.

Відповідно до частин першої та другої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Зокрема виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Питання організації, порядку та умов виконання судових рішень і рішень інших органів, що підлягають примусовому виконанню, зокрема звернення стягнення на кошти боржника на рахунках в банках, передбачені як Законом № 1404-VIII, так і Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року (далі - Інструкція).

Відповідно до частини сьомої статті 26 Закону № 1404-VIII у разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника. У разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону.

Якщо у заяві про відкриття виконавчого провадження не зазначено майно боржника та/або його кошти на рахунках у банківських установах, то у відповідності до статті 36 Закону № 1404-VIII розшук майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням.

Відповідно до частин першої та другої статті 56 Закону № 1404-VIII арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах (абзац перший частини другої статті 48 Закону № 1404-VIII).

Крім того, частина восьма розділу VIII Інструкції визначає, що на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт, про що виноситься постанова виконавця. У постанові про накладення арешту зазначається сума коштів, яка підлягає арешту, з урахуванням вимог за виконавчим документом, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця та вказуються реквізити рахунку, на якому знаходяться кошти, що підлягають арешту, або зазначається, що арешт поширюється на кошти на всіх рахунках боржника, у тому числі тих, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів.

При цьому частина перша та друга стаття 48 Закону № 1404-VIII чітко визначають порядок звернення стягнення на майно боржника та обмеження щодо накладення арешту на кошти, що знаходяться на банківських рахунках боржника, у випадках визначених Законами зазначеними у частині другій цієї статті та на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

При цьому законом забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом (абзац другий частини другої статті 48 Закону № 1404-VIII).

Зняття арешту з коштів, що складають заробітну плату, здійснюється виконавцем відповідно до частини четвертої статті 59 Закону № 1404-VIII на підставі поданих боржником документів, підтверджуючих статус коштів виключно із заробітної плати, або на підставі повідомлення банку про заборону накладення арешту на такий рахунок відповідно до частини другої вищевказаної статті.

Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону (абзац другий частини другої статті 59 Закону № 1404-VIII).

Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі знаходження на рахунку коштів, накладення арешту на які заборонено, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19 (провадження № 12-28гс20) , а також підтверджений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 квітня 2022 року в справі № 756/8815/20 (провадження № 14-218цс21).

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 квітня 2022 року в справі № 756/8815/20 (провадження № 14-218цс21) викладено висновки про те, що, передбачене абзацом другим частини другої статті 59 Закону № 1404-VIII зобов`язання виконавця зняти арешт на підставі повідомлення банку не виключає зняття такого арешту на підставі повідомлення боржника, та за наслідками здійснення контролю за правильністю стягнення на підставі наданих звітів про стягнення, оскільки у відповідності до підпункту 1 частини четвертої статті 59 цього закону підставами для зняття виконавцем арешту з майна боржника або його частини є отримання ним документального підтвердження, що звернення стягнення на такі кошти боржника заборонено законом.

Для боржника надання вищевказаних підтверджуючих документів є процесуальною можливістю відновити свої права, порушені у зв`язку накладенням незаконного арешту, а для виконавця зняття такого арешту є здійсненням повноважень для усунення спричинених негативних наслідків. Однак це не виключає зобов`язання банку при виконанні приписів державного та/або приватного виконавця окремо від боржника повідомити виконавця про неможливість накладення арешту на грошові кошти боржника у зв`язку з забороною встановленою законом.

Наявність у виконавчому провадженні звітів підприємства, установи, організації, фізичної особи-підприємця, що здійснюють боржнику певні виплати про нарахування доходів та розмір утримань з цього доходу на погашення боргу, надає можливість виконавцю здійснювати не тільки контроль за правильністю такого утримання, а й можливість визначення розмір коштів, які складають дохід боржника, з якого здійснення стягнення неможливе.

У випадку, коли на стадії накладення арешту на грошові кошти боржника-фізичної особи, що знаходяться на рахунку боржника та є заробітною платою боржника, виконавцю не вдалось виявити правову природу (статус) цих грошових коштів, як коштів на які накладення арешту заборонено законом, то арешт на такі грошові кошти підлягає зняттю на підставі відповідного повідомлення банку або заяви боржника з наданням ним відповідних документів на підтвердження цього та/або за результатами перевірки зазначених звітів.

Встановивши, що арешт накладений на грошові кошти на рахунках банківських установ, які не відноситься до рахунків зі спеціальним чи обмеженим режимом використання рахунок, кошти на рахунку не призначені для виплати боржнику заробітної плати, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції обґрунтовано відмовили у задоволенні скарги.

Колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги про те, що державний виконавець неправильно нарахував розмір заборгованості по аліментам, оскільки зазначені дії не є предметом розгляду цієї скарги.

Посилання на висновок викладений у постанові Верховного Суду від 17 січня 2021 року у справі № 340/1018/19 є необґрунтованими, оскільки у тій справі встановлені інші фактичні обставини, де суди встановили, що розрахунковий рахунок є таким, з якого позивачем здійснюється виплата заробітної плати, сплата податків та зборів, що вказує на відмінність правовідносин у цій справі і справі, що переглядається.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

У частині четвертій статті 394 ЦПК України передбачено, що у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Правильне застосовування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, у зв`язку з чим у відкритті касаційного провадження відмовити.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 грудня 2021 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 24 березня 2022 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Світловодського міськрайонного відділу державної виконавчої служби в Олександрійському районі Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Невкритого Олега Андрійовича, заінтересована особа (стягувач) - ОСОБА_2 , про визнання дій у виді накладення арешту на рахунок в банківській установі, незаконними.

Копію ухвали, касаційну скаргу та додані до неї матеріали направити особі, яка подала скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді М. М. Русинчук

Н. О. Антоненко

І. О. Дундар