ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4190/22 Справа № 190/1/22 Суддя у 1-й інстанції - Фирса Ю.В. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2022 року Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до Селянсько фермерського господарства «Абсолют», Верхівцевської міської ради Кам`янського району Дніпропетровської області про визнання права власності

за апеляційною скаргою Селянсько фермерського господарства «Абсолют»

на ухвалу судді П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2022 року, -

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою судді П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2022 року заяву представника позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Селянсько фермерського господарства «Абсолют», Верхівцевської міської ради Кам`янського району Дніпропетровської області про визнання права власності - задоволено.

Заборонено суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, що виконують функції державного реєстратора прав, вчиняти будь-які реєстраційні дії, приймати рішення щодо внесення змін до Державного реєстру речових прав щодо земельної ділянки площею 6,640 га, кадастровий номер :01:002:0003, яка розташована на території Грушуватської сільської ради П`ятихатського району Дніпропетровської області.

Заборонено будь-яким державним кадастровим реєстраторам та особам, які виконують функції державного кадастрового реєстратора вносити до Державного земельного кадастру будь-які відомості, які стосуються земельної ділянки площею 6,640 га, кадастровий номер :01:002:0003, яка розташована на території Грушуватської сільської ради П`ятихатського району Дніпропетровської області (а.с.57).

В апеляційній скарзі СФГ «Абсолют» посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків судді 1 інстанції обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, а тому просить оскаржувану ухвалу судді скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову (а.с. 59-64)).

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали судді в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу судді - залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про задоволення заяви про забезпечення позову, суддя 1 інстанції посилаючись на положення ст. ст. 149, 150 ЦПК України виходив з того, що такий вид забезпечення позову, як заборона вчиняти певні дії є співмірним із заявленими позивачем вимогами, зокрема заборона вчиняти певні дії забезпечить збереження майна.

Із вказаними висновками суду погоджується й колегія суддів.

Згідно з ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України встановлено, що позов може бути забезпечено накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Пленум Верховного Суду України у п. 4 своєї постанови від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

При розгляді заяви про забезпечення позову, суд має враховувати практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 рішення по справі «Шмалько проти України», право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Колегія суддів вважає, що обраний вид забезпечення позову є цілком співмірним із заявленими позовними вимогами, оскільки між сторонами дійсно існує спір щодо витребування з незаконного володіння СФГ Абсолют земельної ділянки, яка належить позивачу.

З огляду на те, що між сторонами наявний спір та обставини, які можуть утруднити або зробити неможливим виконання судового рішення в разі задоволення позовних вимог, суд першої інстанції вірно вирішив питання забезпечення позову шляхом заборони суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, що виконують функції державного реєстратора прав, вчиняти будь-які реєстраційні дії, приймати рішення щодо внесення змін до Державного реєстру речових прав щодо земельної ділянки площею 6,640 га, кадастровий номер :01:002:0003, яка розташована на території Грушуватської сільської ради П`ятихатського району Дніпропетровської області та шляхом заборони будь-яким державним кадастровим реєстраторам та особам, які виконують функції державного кадастрового реєстратора вносити до Державного земельного кадастру будь-які відомості, які стосуються земельної ділянки площею 6,640 га, кадастровий номер :01:002:0003, яка розташована на території Грушуватської сільської ради П`ятихатського району Дніпропетровської області (а.с.57).

Колегією суддів не встановлено будь-яких обставин, які б свідчили про невідповідність вжитих заходів дійсним обставинам справи, а тому суддя першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку саме про необхідність вжиття заходів забезпечення позову саме шляхом заборони вчинення певних дій.

Отже, враховуючи, характер спірних правовідносин, суддею першої інстанції у відповідності з положеннями ст.150 ЦПК України правомірно забезпечено позов для захисту матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідачів, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля збереження майна та унеможливлення його відчуження на користь третіх осіб.

Обставини на які вказує апелянт, не спростовують висновки суду першої інстанції та не є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, оскільки зводяться лише до переоцінки доказів та тлумачення норм права на власний розсуд.

Таким чином, передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, тому оскаржувана ухвала підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 259, 367,368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Селянсько фермерського господарства «Абсолют» залишити без задоволення.

Ухвалу судді П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: