УХВАЛА

03 серпня 2022 року

м. Київ

справа № 522/14673/20

провадження № 61-21140св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В.,

Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Горда Ірина Володимирівна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , подану в її інтересах адвокатом Іноземцевим Олексієм Володимировичем, на постанову Одеського апеляційного суду

від 02 грудня 2021 року у складі колегії суддів: Князюка О. В., Заїкіна А. П., Погорєлової С. О.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Гордої І. В.

про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно.

У позовній заяві вказувала, що 25 грудня 2006 року між нею і ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» укладено кредитний договір, відповідно до якого вона отримала кредит у розмірі 140 000,00 дол. США строком до 25 грудня 2016 року.

На забезпечення виконання кредитного договору 25 грудня 2006 року між нею

і ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» укладено іпотечний договір, згідно з яким вона

як іпотекодавець передала в іпотеку квартиру

АДРЕСА_1 .

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 13 листопада 2018 року відмовлено в задоволенні позову ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1

та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором

у зв`язку з недоведеністю позовних вимог.

Із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно їй стало відомо,

що 30 липня 2020 року приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Горда І. В. прийняла рішення про державну реєстрацію прав

та їх обтяжень, індексний номер 53383135, і зареєструвала право власності

на об`єкт іпотеки за ОСОБА_2 згідно з договором про відступлення права вимоги від 29 травня 2020 року.

Посилаючись на те, що рішення про державну реєстрацію вчинено з порушенням договору іпотеки та порядку, встановленого для цієї процедури, просила скасувати рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно і скасувати в Державному реєстрі речових прав реєстрацію квартири

за ОСОБА_2 .

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 31 травня 2021 року

в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанцій вважав, що позовні вимоги не доведені, зокрема позивач не довела,

що державний реєстратор - приватний нотаріус порушила вимоги статті 35 Закону України «Про іпотеку», як не довела і те, що вона постійно проживає

у спірній квартирі та не має у власності іншого житла.

Постановою Одеського апеляційного суду від 02 грудня 2021 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 31 травня 2021 року

скасовано і прийнято нову постанову про задоволення позову.

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 30 липня 2020 року, індексний номер 53383135, прийняте приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гордою І. В.

Скасовано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис

№ 37553811 про державну реєстрацію за ОСОБА_2 права власності

на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 137,1 кв. м.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що документи, додані до заяви про державну реєстрацію права власності, не давали державному реєстратору можливості встановити підстави набуття ОСОБА_2 права власності на спірну квартиру.

Державний реєстратор - приватний нотаріус Горда І. В. не перевірила відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та надані їй документи

на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень, а також не перевірила відповідність вимогам закону подану разом із заявою про реєстрацію довідку про розмір заборгованості, чим порушила пункт 4 частини першої статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно».

Таким чином, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 30 липня 2020 року № 53383135 і дії державного реєстратора Гордої І. В. не відповідають законодавству у сфері державної реєстрації прав.

У грудні 2021 року ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Іноземцев О. В., подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Одеського апеляційного суду від 02 грудня 2021 року і залишити в силі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 31 травня 2021 року.

У касаційній скарзі вказує на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, зазначає, що суд застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19), від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14 (провадження № 14-256цс18), у постанові Верховного Суду України

від 13 березня 2017 року (провадження № 6-224цс17).

Зазначає, що апеляційний суд безпідставно не взято до уваги, що кредитний договір від 25 грудня 2006 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль»

та ОСОБА_4 , відповідно до якого вона отримала кредит у сумі

140 000,00 дол. США на строк до 25 грудня 2016 року, є чинним та не визнаний недійсним. Зобов`язання ОСОБА_4 за цим договором не виконане, а судові рішення про відмову в задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором лише встановили те, що банк як кредитор при зверненні до суду не довів наявність заборгованості та її розмір.

Вважає, що позивач у цій справі обрала неналежний спосіб захисту своїх прав, звернення до суду з позовом до державного реєстратора, у той час як належним способом захисту є віндикаційний позов. Посилається на правові висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20), від 06 квітня 2021 року

у справі № 910/10011/19 (провадження № 12-84гс20).

У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_1 зазначає про безпідставність її доводів про неналежний спосіб захисту, посилаючись на Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень», наголошує на порушенні приватним нотаріусом як державним реєстратором норм цього закону при вчиненні реєстраційних дій.

Ухвалою Верховного Суду від 14 січня 2022 року відкрито касаційне провадження у справі № 522/14673/20, витребувано справу з Приморського районного суду м. Одеси.

Ухвалою Верховного Суду від 11 липня 2022 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 10 частини першої статті 252 ЦПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі

у випадках перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Ухвалою від 16 грудня 2021 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду передав справу № 914/2350/18(914/608/20)

на розгляд Великої Палати Верховного Суду на підставі частини третьої статті 302 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України)

з огляду на необхідність відступу від висновку щодо застосування норми права

у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 жовтня 2021 року у справі № 545/1883/20, яким встановлено, що задоволення вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності призведе до відновлення порушених прав позивача,

і не потребує для застосування додаткових способів захисту, таких

як поновлення права власності з таких підстав.

Стаття 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» від 05 грудня 2019 року № 340-ІХ, який набрав чинності 16 січня 2020 року, вказує на те, що з метою ефективного захисту порушених прав ухвалення судових рішень про скасування рішення державного реєстратора обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства

(за наявності таких прав). Тобто, у рішенні суду про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсним чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування державної реєстрації прав, необхідно зазначати про визнання, зміну чи припинення таких прав.

Отже, у спірних відносинах, розглядаючи підстави для задоволення позовних вимог, суди мають оцінювати, чи є необхідними для ефективного захисту визнання речового права саме зміна чи припинення прав учасників справи, тобто чи лише за таких дій відповідне право буде захищеним.

Колегія суддів Касаційного господарського суду вважає, що задоволення заявленого позову без вирішення по суті спору про право власності між сторонами не тільки не матиме наслідком поновлення прав позивача,

а й призведе до стану правової невизначеності щодо спірного нерухомого майна.

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2022 року справу

№ 914/2350/18(914/608/20) (провадження № 12-83гс21) прийнято до розгляду Великою Палатою Верховного Суду.

Згідно з пунктом 14 частини першої статті 253 ЦК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу, до закінчення перегляду справи в касаційному порядку.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у цій справі до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду в касаційному порядку справи № 914/2350/18(914/608/20) (провадження

№ 12-83гс21).

Керуючись пунктом 10 частини першої статті 252, пунктом 14 частини першої статті 253, статтями 260, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Зупинити касаційне провадження у справі № 522/14673/20 (провадження

№ 61-21140св21) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Гордої Ірини Володимирівни, про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду

у касаційному порядку справи № 914/2350/18(914/608/20) (провадження

№ 12-83гс21) за позовом Приватного акціонерного товариства «Львівський електроламповий завод «Іскра» до Акціонерного товариства «Мегабанк», Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Дерев`янко Лідії Миколаївни про визнання протиправними рішень про прийняття у власність майна, визнання протиправними та скасування рішень про реєстрацію права власності у межах справи № 914/2350/18 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівський завод РЕМА» до Приватного акціонерного товариства «Львівський електроламповий завод «Іскра» про банкрутство.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання

і оскарженню не підлягає

Головуючий Судді:М. Є. Червинська С. Ю. Бурлаков А. Ю. Зайцев Є. В. Коротенко
М. Ю. Тітов