Справа № 932/3930/22
Провадження № 2-з/756/161/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2022 року місто Київ

Суддя Оболонського районного суду м. Києва Ткач М.М., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до його подання,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеною заявою, в якій просить зупинити стягнення на підставі виконавчого напису від 23.11.2016 №20408, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. Забезпечити позов шляхом скасування арешту усього майна заявника, накладеного на підставі виконавчого напису від 23.11.2016 №20408, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А., шляхом скасування арешту та розшук автомобіля TOYOTA реєстраційний номер НОМЕР_1 ,VIN/номер шасі НОМЕР_2 накладеного на підставі виконавчого напису від 23.11.2016 №20408, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. Заборонити здійснювати будь-які дії щодо виконання виконавчого напису від 23.11.2016 №20408, вчиненого приватним нотаріусом КМНО Чуловським В.А.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22.07.2022 матеріали заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до його подання передано на розгляд Оболонському районному суду м.Києва.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.08.2022 вищезазначену заяву розподілено судді Ткач М.М.

Вивчивши заяву та додані до неї документи, судом встановлено наступне.

З матеріалів заяви вбачається, що ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про забезпечення позову до пред`явлення позову про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Справи за спорами щодо оскарження вчинених нотаріусами виконавчих написів (про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса мають розглядатися судами за позовами боржників до стягувачів.

Відповідачем у таких справах є особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушено право позивача. Тобто, цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається на особу, яка зверталася за виконавчим написом.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 14.08.2019 року винесеній за результатами розгляду справи № 519/77/18.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову подається до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо.

Як вбачається із матеріалів заяви про забезпечення позову до його подачі, позивач має намір звернутися з позовом предметом спору якого буде визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ч. 2 ст. 27 ЦПК України, позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Частиною 12 статті 28 ЦПК України передбачено, що позови до стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса можуть пред`являтися також за місцем його виконання.

З матеріалів заяви вбачається, що заявник звертаючись до суду з заявою зазначає, що заява подана за альтернативною підсудністю відповідно до ч. 12 ст. 28 ЦПК України.

При визначенні підсудності заяви слід врахувати положення чинного законодавства, виходячи з наступного.

За змістом ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження», яка має назву «Місце виконання рішення», виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Отже, законодавець пов`язує місце виконання рішення не з місцем знаходження кабінету/офісу державного/приватного виконавця, а саме з місцем вчинення виконавчих дій щодо конкретного боржника.

Як вбачається із матеріалів, державним виконавцем Краматорського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 60195244 від 10.10.2019 з примусового виконання виконавчого напису №20408 та постановою головного державного виконавця Донецького відділу ДВС у Донецькому районі Донецької області СМУ МЮ (м. Харків) винесено постанову про прийняття виконавчого провадження ВП № 60195244 від 11.01.2022, з примусового виконання виконавчого напису №20408; у яких вказана адреса ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 .

При цьому, відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 20.06.2022 №1241- фактичне місце проживання/ перебування ОСОБА_1 : АДРЕСА_2 .

Відповідно до постанови державного виконавця Краматорського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 25.11.2021 було оголошено в розшук майно боржника: TОYOTA, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Відповідно до акта огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 05.07.2022, було здійснено огляд та тимчасове затримання вказаного транспортного засобу автомобіля TОYOTA, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 , шляхом доставлення для зберігання на спеціальний майданчик, розташований за адресою: м.Дніпро, вул. Дніпросталівська 22-К.

Крім того, у заяві заявник зазначає, що має намір звернутися з позовом до АТ «Альфа-Банк», яке являється стягувачем у виконавчому провадженні № 60195244 з виконання спірного виконавчого напису №20408 та знаходиться за адресою: м. Київ, вул.Велика Васильківська, буд.100.

При цьому, суд враховує, що при поданні заяви заявник обрав альтернативну підсудність заяви за місцем виконання виконавчого напису нотаріуса, відповідно положень ч. 12 ст. 28 ЦПК України, та приходить до висновку, що підстав для розгляду цієї заяви Оболонським районним судом міста Києва не встановлено, оскільки на території Оболонського району міста м. Києва не проводяться виконавчі дії з примусового виконання виконавчого напису №20408.

Будь-яких даних, які б свідчили про те, що саме на території Оболонського району м. Києва вчиняються виконавчі дії з виконання спірного виконавчого напису нотаріуса матеріали заяви не містять, при цьому, з довідки №13/07 від 13.07.2022, відповідно до якої ОСОБА_1 працює керівником регіонального структурного підрозділу Схід 2 (м. Дніпро) ТОВ «ТВГ УКРАЇНСЬКИЙ ПАПІР» (місцезнаходження даного підприємства є м. Київ, вул. Куренівська, 2б) із 08 червня 2022 року по теперішній час, не убачається, що відділом виконавчої служби здійснюється стягнення на її доходи, зокрема, заробітну плату, тому відсутні підставі вважати, що на території Оболонського району м. Києва виконується спірний виконавчий напис нотаріуса і відповідно відсутні правові підстави для визначення підсудності даної заяви Оболонському районному суду м. Києва.

За таких обставин, у зв`язку із відсутністю місцезнаходження відповідача за адресою у Оболонському районі м. Києва та, ураховуючи відсутність у матеріалах заяви доказів виконання оспорюваного виконавчого напису нотаріуса у Оболонському районі м. Києва, - відсутні правові підстави для прийняття Оболонським районним судом м. Києва до розгляду досліджуваної заяви.

Отже, підстав для розгляду цієї заяви Оболонським районним судом міста Києва не встановлено.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обгрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Інтерпретація суті конструкції "суд, встановлений законом" викладена Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) у рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України". Так, ЄСПЛ наголосив, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Правова позиція ЄСПЛ у вказаній справі дозволяє виокремити дві умови відповідності критерію "суд, встановлений законом": організаційну (організація судової системи повинна регулюватися законами у їх буквальному значенні) та юрисдикційну (суд повинен діяти у спосіб та відповідно до повноважень, передбачених законом, у межах своєї компетенції).

З наведеного вище вбачається, що розгляд справи судом з порушенням правил територіальної юрисдикції є порушенням права особи на справедливий суд (ч. 1 ст. 6 Конвенції) та підставою для скасування ухваленого у справі рішення (ч. 1 ст. 378 ЦПК України).

За положеннями п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Зважаючи на наведене, суд дійшов висновку, що вказана заява не є підсудна Оболонському районному суду м. Києва та була передана помилково. У даному випадку відсутній спір між судами про підсудність.

За таких обставин, суд вважає необхідним направити матеріали заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до його подання на розгляд до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська.

Керуючись статтями 27, 28, 31, 259, 260, 261 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до його подання, разом з доданими до неї документами, як помилково направлену - повернути на розгляд до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання.

Суддя М.М. Ткач