Дата документу 29.07.2022
Справа № 501/4450/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2022 року м. Чорноморськ Одеської області

Іллічівський міський суд Одеської області у складі:

головуючого судді Смирнова В.В.,

за участі секретаря судового засідання Кочкіної О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чорноморськ цивільну справу № 501/4450/20

за позовом ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1

до

відповідача: ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2

предмет та підстави позову: про поділ спільного майна подружжя;

сторони не з`явились,

негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне,

В С Т А Н О В И В:

І. Виклад позиції позивача та відповідача.

ОСОБА_3 (далі позивач) звернувся до суду із заявою до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Заява обґрунтована тим, що з 29.10.2010 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 уклали шлюб, який зареєстрували в відділі державної реєстрації актів цивільного стану Іллічівського міського управління юстиції Одеської області, відповідний актовий запис № 527.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 16.09.2020 року шлюб між сторонами по справі було розірвано.

Сторони почали мешкати разом з 2005 року та в 2006 року у них народилася донька ОСОБА_4 .

За час шлюбу було збудовано двоповерховий будинок за адресою: АДРЕСА_3 , який не було введено в експлуатацію.

05.02.2016 року за відповідачем ОСОБА_2 зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,0607 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 .

Позивач зазначає, що ще від 26.08.2010 року зазначена земельна ділянка була подарована відповідачу ОСОБА_2 за договором дарування. Та з того ж 2010 року подружжям було розпочато будівництва двоповерхового будинку.

В обґрунтування зазначеного, позивач звернувся до суду та просить суд:

Визнати спільним майном незавершене будівництво подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у рівних частках.

Визнати право на 1/2 часки спільного набутого майна, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 за ОСОБА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 надавала до суду заяву про визнання вимог, згодом надала заяву з незгодою щодо позовних вимог, та ї ї ввели в оману, просила суд вважати заяву про визнання вимог недійсною, через те, що нею не враховано інтереси дитини, просила суд прийняти виважене та справедливе рішення по справі, до судового засідання не прибула, про причини неявки не повідомила, сповіщалась належним чином (т. 1, а.с. 92-93, 113, 121, 126-128, 136).

І. Заяви (клопотання) учасників справи.

14.01.2021 року позивач ОСОБА_3 та представник позивача ОСОБА_5 надано заяву про забезпечення позову (т. 1 а.с. 29-30).

10.02.2021 року представник відповідача ОСОБА_6 надав до суду заяву про відкладення слухання справи для вивчення матеріалів справи (т. 1 а.с. 39).

02.04.2021 року представник позивача ОСОБА_5 надала до суду заяву про відкладення слухання справи (т.1 а.с. 50).

05.05.2021 року представник позивача ОСОБА_5 надала до суду заяву про відкладення слухання справи (т.1 а.с. 54).

05.05.2021 року представник відповідача ОСОБА_6 надав до суду клопотання про залишення позовної заяви без руху, відмовити в проведенні експертизи та закритті провадження по справі через відсутність предмету спору (т. 1 а.с. 55-57).

05.05.2021 року представник відповідача ОСОБА_6 надав до суду відзив на позов, просив суд відмовити в задоволенні вимог (т. 1 а.с. 60-61).

10.06.2021 року представник позивача ОСОБА_7 надала до суду заяву про долучення доказів по справі (т.1 а.с. 72-75).

25.06.2021 року відповідач ОСОБА_2 надано до суду апеляційну скаргу на ухвалу суду від 10.06.2012 року про призначення експертизи (т. 1 а.с. 83-85).

28.07.2021 року представник відповідача ОСОБА_8 надала до суду заяву про вступ її у справу як представника (т.1 а.с. 90).

05.07.2021 року відповідач ОСОБА_2 надала зо суд заяву про визнання позову (т. 1 а.с. 92).

08.07.2021 року відповідач ОСОБА_2 надала до суду заяву, просила суд заяву від 05.7.2021 року вважати недійсною, так як нею не було враховано інтереси неповнолітньої дитини, просила суд винеси справедливе рішення з урахуванням інтересів дитини (т. 1 а.с. 93).

31.01.2022 року представник позивача ОСОБА_7 надала до суду заяву про відкладення слухання справи (т.1 а.с. 114).

01.02.2022 року представник відповідача ОСОБА_8 надала до суду заяву про відкладення (т.1 а.с. 116-117).

14.06.2022 року представник позивача ОСОБА_5 надала до суду заяву про відкладення слухання справи (т.1 а.с. 130-131).

26.06.2022 року відповідач ОСОБА_2 надала до суду заяву про слухання справи без її участі, та не визнала позов. (т. 1 а.с. 136).

30.06.2022 року представник позивача ОСОБА_5 надала до суду заяву про відкладення слухання справи (т.1 а.с. 137-140).

13.07.2022 року відповідач ОСОБА_9 надала до суду заяву про долучення матеріалів по вправі (т. 1 а.с. 142-213).

14.07.2022 року відповідач ОСОБА_9 надала до суду заяву про долучення матеріалів по вправі (т. 2 а.с. 1-14).

14.07.2022 року представник позивача ОСОБА_5 надала до суду заяву про відкладення слухання справи (т. 2 а.с. 15).

14.07.2022 року представник позивача ОСОБА_5 надала до суду клопотання про долучення доказів (т. 2 а.с. 16-39).

21.07.2022 року відповідач ОСОБА_2 надала до суду письмові заперечення на клопотання про долучення доказів (т. 2 а.с. 40).

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 19.01.2021 року задоволено клопотання позивача про забезпечення позову (т. 1 а.с. 31).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 22.01.2021 року відкрито провадження по справі (т. 1 а.с. 33).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 10.06.2021 року та відповідно 14.06.2021 року задоволено клопотання про призначення експертизи (т. 1 а.с. 79-81).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 05.01.2022 року провадження поновлено після зупинення для проведення експертизи (т. 1 а.с. 111).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 14.06.2022 року провадження по справі призначено в загальному порядку та підготовче судове засідання закрито (т. а.с. 133).

ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст правовідносини.

Судом встановлено, що сторони ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у шлюбі з 29.10.2010 року та по 16.09.2020 року, згідно рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 16.09.2022 року (т.1, а.с. 6-7).

Відповідно до відомостей про реєстрацію прав, зазначено право власності від 03.02.2016 року за ОСОБА_2 на земельну ділянку(адреса: АДРЕСА_4 ), що належить їй за договором дарування від 26.08.2010 року (т. 1 а.с. 8-9).

Згідно фотозображенням - зафіксовано будівлю, без зазначення адреси. тощо (т.1, а.с. 17-22).

Відповідно технічного паспорту, від 06.06.2014 року на садовий будинок АДРЕСА_3 замовником технічної інвентаризації зазначено ОСОБА_2 (відповідача) (т. 1 а.с. 62-64).

Згідно договору дарування земельної ділянки від 26.08.2010 року ОСОБА_10 прийняла в дар земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_4 (т.1, а.с. 65-69).

Відповідно письмових пояснень від 11.07.2022 року, ОСОБА_11 підтвердила, що з 2008 року по 2021 року працювала на посаді директора ПП «Ринок Дельфін» та ОСОБА_2 , орендувала весь зазначений час приміщення під власний бізнес, та їй відомо, що ОСОБА_2 за власний кошт проводить будівництво власного будинку, та самостійно виховує свою доньку, та про наявність чоловіка ніколи від неї не чула (т. 1 а.с. 143-144).

Згідно письмових пояснень від 07.07.2022 року, ОСОБА_12 підтвердив, що особисто знає відповідача ОСОБА_2 з 2000 року, та знає, що вона має власний бізнес, працюючи на ринку без вихідних, сама займається будівництвом будинку та вихованням дитини (т.1, а.с. 145-146).

Відповідно письмових пояснень від 12.07.2022 року, ОСОБА_13 зазначено, що з 2012 року по сусідству з відповідачем ОСОБА_2 проживає, знає що відповідач самостійно займається будівництвом будинку та вихованням дитини, працює на себе без вихідних. Чоловіка бачила вкрай рідко. Той не працював, допомоги не надавав, знає про те, що чоловік відповідачки морально давив на дружину та дитину та вчиняв шкоду на ділянці останньої (т. 1 а.с. 147-150).

Згідно письмових пояснень від 12.07.2022 року, ОСОБА_14 зазначено, що по сусідству з відповідачем ОСОБА_2 має дачу, товаришує та знає що відповідач самостійно займається будівництвом будинку та вихованням дитини, працює на себе без вихідних. Чоловік відповідачки не допомагав, знає про те, що відповідачка потерпала в шлюбі та й після шлюбу від колишнього чоловіка (т. 1 а.с. 151-152).

Відповідно письмових пояснень від 12.07.2022 року, ОСОБА_15 зазначено, що з 2010 року відповідач самостійно займається будівництвом будинку та вихованням дитини, працює на себе без вихідних. Чоловіка бачила вкрай рідко. Той не працював, допомоги не надавав, знає про те, що чоловік відповідачки морально давив на дружину та дитину та вчиняв шкоду на ділянці останньої (т. 1 а.с. 153-156).

Згідно письмових пояснень від 05.07.2022 року, ОСОБА_16 зазначено, що його донька, відповідач ОСОБА_2 самостійно займалась будівництвом будинку за свої кошти та займається вихованням своєї доньки, працює на себе без вихідних. Свідок допомагав в будівництві своїй доньці зі своїм сином, який значний час проживав з ОСОБА_17 в будинку та допомагав з ремонтом та доглядати племінницю, від чоловіка ОСОБА_3 допомоги вона не отримувала (т. 1 а.с. 157-159).

Відповідно письмових пояснень від 06.07.2022 року, ОСОБА_18 зазначено, що він знає ОСОБА_2 як чесну та відповідальну людину, яка брала у нього в борг кошти на будівництво власного будинку, та все вчасно повертала, та у 2020 році звернулась за допомогою, після того як її чоловік ОСОБА_19 виніс з будинку кухню, для придбання та встановлення нових кухонних меблів (т. 1 а.с. 160-161).

Згідно письмових пояснень від 06.07.2022 року, ОСОБА_20 зазначено, що з 2002 року знає відповідачку, яка самостійно займається будівництвом будинку та вихованням дитини, працює на себе без вихідних. Знає про погане ставлення чоловіка до відповідачки, він був агресивним до дружини та дитини, зламав їй руку ще на початку відносин, нічим не допомагав (т. 1 а.с. 162-163).

Відповідно письмових пояснень від 05.07.2022 року, ОСОБА_21 зазначено, що з 2000 року відповідач самостійно займається будівництвом будинку та вихованням дитини, працює на себе без вихідних. Фактично сім`ї з ОСОБА_22 не існувало, він займався своїм життям, допомоги не надавав, по відношенню відповідачки ОСОБА_23 відносився агресивно, й пізніше здійснював психологічний тиск на спільну дитину, вивозив майно дружини, допомогу не надавав (т. 1 а.с. 164-165).

Згідно письмових пояснень від 08.07.2022 року, ОСОБА_24 зазначено, що з 2010 року відповідач самостійно займається будівництвом будинку (в якому допомагав її молодший брат, друзі та колеги) та вихованням дитини, працює на себе без вихідних. Фактично сім`ї з ОСОБА_22 не існувало, він займався своїм життям, допомоги не надавав, по відношенню відповідачки ОСОБА_23 відносився агресивно, й пізніше здійснював психологічний тиск на спільну дитину, вивозив майно дружини, допомогу не надавав (т. 1 а.с. 166-168).

Відповідно письмових пояснень від 07.07.2022 року, ОСОБА_25 зазначено, що з 2010 року відповідач самостійно займається будівництвом будинку та вихованням дитини, працює на себе без вихідних. З 2008 року свідок знайома з відповідачкою особисто, та є постачальником товару (т. 1 а.с. 169-170).

Відповідач ОСОБА_2 є фізичної особою-підприємцем, згідно свідоцтва про державну реєстрацію серії В02 № 865000 від 30.07.2007 року (т. 1 а.с. 172).

Відповідно копії ухвали Іллічівського міського суду Одеської області про відкриття провадження, відповідач ОСОБА_2 подала до суду заяву про стягнення додаткових витрат на дитину з позивача ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 174-175).

Згідно свідоцтва про народження, серії НОМЕР_1 від 27.10.2006 року народилась ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 177).

Відповідно заяви про вчинення кримінального правопорушення в порядку ст. 214 КПК України, ОСОБА_3 неодразово вчиняв агресивні напади на ОСОБА_2 , та її доньку, просить почати розслідування за ч. 3 ст. 185 КК України, та ч. 1 ст. 173 КУпАП (т. 1 а.с. 180-213).

Згідно письмових пояснень від 12.07.2022 року, ОСОБА_26 зазначено, що з 2000 року знайомий з відповідачем ОСОБА_2 самостійно займається будівництвом будинку (в якому допомагав її молодший брат, друзі та колеги) та вихованням дитини, працює на себе без вихідних (т. 2 а.с. 2-3).

Відповідно письмових пояснень від 13.07.2022 року, ОСОБА_27 зазначено, що з 2012 року свідок проживає по сусідству з відповідачкою, та може підтвердити що вона самостійно займається будівництвом будинку (в якому допомагав її молодший брат, друзі та колеги) та вихованням дитини, працює на себе без вихідних. Фактично сім`ї з ОСОБА_22 не існувало, він займався своїм життям, допомоги не надавав, по відношенню відповідачки ОСОБА_23 відносився агресивно, й пізніше здійснював психологічний тиск на спільну дитину, вивозив майно дружини, допомогу не надавав (т. 2 а.с. 4-5).

Згідно письмових пояснень від 13.07.2022 року, ОСОБА_28 зазначено, що з 1999 року знайомий з відповідачем та її рідним братом, він надавав їй допомогу, іноді фінансову, вона самостійно займається будівництвом будинку (в якому допомагав її молодший брат, друзі та колеги) та вихованням дитини, працює на себе без вихідних. Фактично сім`ї з ОСОБА_22 не існувало, він займався своїм життям, допомоги не надавав, по відношенню відповідачки ОСОБА_23 відносився агресивно, й пізніше здійснював психологічний тиск на спільну дитину, вивозив майно дружини, допомогу не надавав (т. 2 а.с. 6-9).

Відповідно письмових пояснень свідка від 13.07.2022 року, ОСОБА_29 зазначено, що відповідачка є його рідною сестрою, та він їй особисто допомагав з будівництвом будинку та доглядом за її донькою, та ОСОБА_2 самостійно займається будівництвом будинку (в якому допомагав її молодший брат, друзі та колеги) та вихованням дитини, працює на себе без вихідних. Фактично сім`ї з ОСОБА_22 не існувало, він займався своїм життям, допомоги не надавав, по відношенню відповідачки ОСОБА_23 відносився агресивно, й пізніше здійснював психологічний тиск на спільну дитину, вивозив майно дружини, допомогу не надавав (т. 2 а.с. 10-12).

Згідно письмових пояснень від 13.07.2022 року, ОСОБА_30 зазначено, що відповідачка самостійно займається будівництвом будинку (в якому допомагав її молодший брат, друзі та колеги) та вихованням дитини, працює на себе без вихідних. Фактично сім`ї з ОСОБА_22 не існувало, він займався своїм життям, допомоги не надавав, по відношенню відповідачки ОСОБА_23 відносився агресивно, й пізніше здійснював психологічний тиск на спільну дитину, вивозив майно дружини, допомогу не надавав (т. 2 а.с. 13-14).

Відповідно висновку №13/2022 від 07.07.2022 року судової будівельно-технічної експертизи у цивільній справі № 501/4450/20, складеного судовим експертом Чорна Ю.П. на замовлення позивача ОСОБА_3 , вказано «Відсоток будівельної готовності незавершеного будівництвом житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , на момент проведення візуально-інструментального обстеження, складає 91%. Відсоткова експлуатація готовності несучих конструкцій (фундаменти, стіни, перекриття) об`єкта дослідження складає 100%. (т. 2 а.с. 18-34).

Згідно висновку №13/2022 від 07.07.2022 року судової будівельно-технічної експертизи у цивільній справі № 501/4450/20, складеного судовим експертом Чорна Ю.П. на замовлення ОСОБА_3 , вказано «Загальна площа незавершеного будівництвом житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , складає 190,1 кв.м.» (т.2 а.с. 25).

V. Оцінка Суду.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом.

Статтями 77, 78, 79, 80 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право власності є непорушним.

Згідно ст. 16 ЦК України - кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права, одним із способів якого є визнання права.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Статтею 717 ЦК України встановлено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі, що встановлено ст. 718 ЦК України.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Відповідно до ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 63 СК України визначено, що при здійснені подружжям права спільної сумісної власності дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ст.ст. 69, 70, 71 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Постановою Верховного Суду Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.06.2021 року по справі № 1008/339/12 зазначено - об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 ЦК України).

Тлумачення норм статті 61 СК України доводить, що об`єктами права спільної сумісної власності подружжя, що підлягають поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

Згідно зі ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Щодо визнання права на об`єкт незавершеного будівництва, не прийнятий до експлуатації

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Аналіз положень ст. 331 ЦК України у системному зв`язку з нормами статей 177-179, 182 цього Кодексу, частини третьої статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" дає підстави для висновку про те, що право власності на новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільних прав виникає з моменту його державної реєстрації, а державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті об`єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку.

Визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва, не прийнятого до експлуатації, у судовому порядку нормами ЦК України чи іншими нормативними актами не передбачено.

Неможливість поділу майна, яке не введено в експлуатацію, не зареєстровано зазначено постановою ВП ВСУ.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 200/22329/14-ц (провадження № 14-483цс19).

Отже, новостворене нерухоме майно, будівництво якого здійснено в передбаченому законом порядку, набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього.

До цього об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів як речей матеріального світу, як у зібраному виді (конструкції, окремі елементи об`єкта незавершеного будівництва, чи сам об`єкт у цілому в залежності від ступеня готовності), так і у вигляді окремих видів будівельних матеріалів, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

Щодо висновку судової експертизи №13/2022 складаної на замовлення позивача ОСОБА_3 від 07.07.2022 року (т. 2 а.с 18-34).

Згідно ст. 197 ЦПК України (п. 8 ч. 2) суд вирішує питання про призначення експертизи.

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 10.06.2021 року та відповідно 14.06.2021 року судом було призначено судову будівельно-технічну експертизу по справі, яка не була проведена у зв`язку з невиконанням клопотання експерта від 26.10.2021 року про надання додаткових матеріалів та оплати вартості проведеної експертизи (т. 1 а.с. 79-81, 97-99, 104-107).

Вимоги ухвали Іллічівського міського суду Одеської області від 10.06.2021 року про проведення експертизи не виконано, повторно клопотання про призначення експертизи відповідач або позивач не заявляли.

Наданий суду висновок судової будівельно-технічної експертизи№13/2022 від 07.07.2022 року у цивільній справі № 501/4450/20, складеного судовим експертом Чорна Ю.П., була проведена за ініціативою позивача ОСОБА_3 привела до порушення прав відповідача, а саме ставити питання експерту, заявляти клопотання, відводи, тощо.

Крім того, незрозумілим є надані експерту матеріали для проведення експертизи, а саме: копія посвідки на постійне проживання від 25.07.2022 року (т. 2 а.с. 18) в той час, як висновок судової експертизи надійшов 14.07.2022 року. Не зрозумілі також копії відомостей про реєстрацію права власності без дати та що це саме за документи.

Таким чином, висновок судової експертизи №13/2022 від 07.07.2022 наданої позивачем та його представником суд оцінює критично.

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 19.01.2021 року задоволено клопотання позивача з метою забезпечення позову, заборонено будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо об`єкту нерухомості об`єкта незавершеного будівництва, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , кадастровий номер::02:002:0275 (т. 1 а.с. 31).

Ч. 9 ст. 158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

З огляду на вищевикладене, Суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

З цих підстав, керуючись ст.ст. 2, 5, 10-13, 18, 158, 258, 259, 263 - 265 Цивільного процесуального кодексу України, Суд,

У Х В А Л И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про:

Визнання спільним майном незавершене будівництво подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у рівних частках.

Визнання право на 1/2 часки спільного набутого майна, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 за Бікерські Володимиром відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 19.01.2021 року, а саме:

Заборону будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо об`єкту нерухомості об`єкта незавершеного будівництва, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , кадастровий номер::02:002:0275.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя Іллічівського міського суду

Одеської області В.В. Смирнов.