Справа № 756/2902/21 Головуючий 1 інстанція- Банасько І.М.
Провадження № 22-ц/824/4896/2022 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

04 серпня 2022 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Ігнатченко Н.В., Мережко М.В.,

за участю секретаря Малашевського О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в:

У лютому 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із вказаним позовом, який мотивував тим, що 31 липня 2019 року між банком і відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір про надання банківських послуг, який включає анкету-заяву позичальника, «Умови та правила надання банківських послуг», «Паспорт споживчого кредиту», а також «Тарифи банку». Згідно вказаного договору банк надав відповідачу кредит на споживчі цілі у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку «World Black Edition» у розмірі 200000 грн. із сплатою 37,2% річнихна суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, а відповідач зобов`язався повернути отриманий кредит та сплатити проценти за його користування.

Вказував, що за умовами кредитного договору позичальник мав своєчасно повертати кредит та проценти платежами, однак не виконує цих обов`язків, має прострочену заборгованість, яка станом на 25 листопада 2020 року становить 279087,13 грн., з яких тіло кредиту - 221099,80 грн., в тому числі 146906,20 грн. - бор за поточним тілом кредиту, 74193,60 грн. - борг за простроченим тілом кредиту; 12377,16 грн. - борг за нарахованими процентами; 45610,17 грн. - борг за простроченими процентами.Посилаючись на ст.ст.1050, 1054 ЦК України та умови кредитного договору, просив стягнути із відповідача на користь банку заборгованість за кредитом у розмірі 279087,13 грн. та судові витрати.

Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 20 жовтня 2021 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» борг за кредитним договором № б/н від 31 липня 2019 року станом на 25 листопада 2020 року у розмірі 279087,13 грн., та судовий збір у розмірі 4186,31 грн.

Не погоджуючись із судовим рішенням, відповідач ОСОБА_1 в особі свого представника адвоката Мельниченка С.О. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким відмовити у задоволені вимог банку в

- 2 -

повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права.

Скарга мотивована тим, що анкету-заяву на яку посилається позивач у своїй позовній заяві та суд у своєму рішенні, відповідач власноручно не підписував ніколи, а твердження позивача, що відповідач підписав таку заяву є обманом, про що представник відповідача зазначав у суді, проте суд не взяв до уваги цей факт. Суд задовольнив клопотання представника відповідача про витребування оригіналу анкети-заяви від 31 липня 2019 року для огляду у судовому засіданні, проте позивачем оригінал цієї заяви наданий не був, що є підставою відповідно до положень п.9 ч.1 ст.257 ЦПК України залишити позов без розгляду, про що відповідачем було заявлено клопотання, яке суд залишив без уваги. Суд долучив до матеріалів справи інформацію, що надійшла на адресу суду поштою від невстановленої особи щодо неможливості позивача надати оригінал анкети-заяви від 31 липня 2019 року. Суд порушив основні принципи цивільного судочинства, а саме змагальність, диспозитивність, неприпустимість зловживання процесуальними правами, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом. Представник позивача заперечував проти залучення до справи відповідної інформації, у зв`язку з тим, що особа яка підписала цю інформаційну довідку не встановлена та не має повноважень підписувати та подавати до суду такі документи. Проте суд був упереджений та проігнорував дані обставину. Позивач постійно ігнорував та не з`являвся у судові засідання і проігнорував клопотання відповідача про залишення позову без розгляду. Представництво позивача адвокатом Єрмоловим Є.М. є недоведеним, а долучені позивачем до позовної заяви копії документів не засвідчені належним чином, мають погану якість, підписані адвокатом, який не має права діяти від імені позивача, а тому не мали братися взагалі судом до уваги. Відповідач не був належним чином проінформований про проценті ставки та інші умови споживчого кредиту, а паспорт споживчого кредиту, який підписаний відповідачем не відповідає вимогам, встановленим законом та є нікчемним.

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

В суді апеляційної інстанції представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Мельниченко С.О. подану апеляційну скаргу та викладені в ній доводи підтримав, просив задоволити та скасувати оскаржуване рішення Оболонського районного суду м.Києва як незаконне.

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» належним чином повідомлений про час розгляду справи, що стверджується направленими згідно ч.6 ст.128 ЦПК України на офіційні електронні адреси ПриватБанку судовими повістками і повідомленнями про їх доставлення, до суду не з`явився, причин неявки не повідомив, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та

- 3 -

заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає не в повній мірі.

Судом першої інстанції встановлено, що 31 липня 2019 року відповідач ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» та заповнив і підписав анкету-заяву та поспорт споживчого кредиту, на підставі яких банк надав відповідачу грошові кошти на споживчі цілі у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «World Black Edition» у розмірі 200000 грн., що стверджується копією анкети-заяви (т.1 а.с.10-11), копією паспорта споживчого кредиту (т.1 а.с.12-13) та копією паспорта відповідача (т.1 а.с.57).

Анкета-заява підписана відповідачем ОСОБА_1 в електронному вигляді за допомогою стилуса, на бумажному носії не оформлювалась.

Власноручний підпис відповідача міститься у підписаному ним 03 грудня 2019 року паспорті споживчого кредиту, в якому зазначені процента ставка, розмір пені та інших платежів.

Згідно довідки про зміну умов кредитування, позичальнику було збільшено кредитний ліміт 09 грудня 2019 року до 200000 грн. (т.1 а.с.8)

Відповідачу ОСОБА_1 були видані кредитні картки: НОМЕР_1 зі строком дії до 05/19, 5221….2843 зі строком дії до 04/21, 5363…. 0813 зі строком дії 07/23(т.1 а.с.9).

Отже, між сторонами виникли права і обов`язки, які грунтуються на кредитних правовідносинах, врегульованих параграфом 2 глави 71 ЦК України «Кредит».

Також, судом встановлено, що відповідач активував видані йому платіжні картки за допомогою кодів, використовував кредитні кошти і здійснював періодичне погашення кредиту одноразово в розмірі від 1500 грн. до 21000 грн. Останнє погашення кредиту відбулося 04 липня 2020 року на суму 21510,10 грн., після чого оплати на погашення кредиту відповідачем не проводилися, що стверджується наданим банком розрахунком боргу, та випискою про рух коштів по рахунку на 115 аркушах (т.1 а.с.6-7, 74-189).

У виписці про рух коштів по рахункучітко відображені як розмір коштів, які використовував відповідач, так і місце їх зняття або оплати, зокрема термінали та банкомати, а також магазини чи торгові організації, із зазначенням населених пунктів та вулиць, де вони розташовані.

Також у виписці відображено коли і у якому розмірі відбувалося поповнення рахунку та місця (адреси) і спосіб його поповнення.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Вирішуючи спір, суд прийшов до вірних висновків, що позичальник ОСОБА_1 не повертає у повному обсязі отримані ним кредитні кошти, що у свою чергу свідчить про порушення прав АТ КБ «Приватбанк» як кредитора і необхідність їх захисту шляхом стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 221099,80 грн.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

- 4 -

З огляду на вимоги закону та встановлені у справі обставини, суд вірно захистив права банку і стягнув на його на користь тіло кредиту в розмірі 221099,80 грн.

Водночас колегія суддів не може погодитися з висновками суду про стягнення нарахованих процентів у розмірі 12377,16 грн. та прострочених процентів у розмірі 45610,17 грн., оскільки суд першої інстанції у порушення вимог ст.ст.263-264 ЦПК України в достатньому обсязі не визначився із характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню до них.

Так, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

За змістом ст.10561 ЦК України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі.

Як вище вказувалося в матеріалах справи наявна анкета-заява, на підставі якої відповідач отримав грошові кошти і яка не містить відомостей про розмір процентів за користування грошовими коштами, що вказує на відсутність між сторонами домовленості про їх розмір, та у свою чергу свідчить про безпідставність застосування банком у розрахунку процентів за користування коштами у розмірі 37,2 % річних.

За таких обставин з огляду на відсутність домовленості між сторонами щодо умов та розміру сплати процентів, вимоги банку в цій частині не грунтуються на законі і задоволенню не підлягають.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, яка міститься у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до громадянина про стягнення боргу за кредитним договором від 18 лютого 2011 року, де Велика Палата, скасовуючи рішення судів в частині стягнення процентів та пені і ухвалюючи нове рішення про відмову в позові в цій частині, вказала, що відсутність в анкеті-заяві домовленості про сплату процентів і неустойки не дає підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Окрім того, висновки суду про те, що сторони у потрібній формі досягли згоди щодо змісту договору про надання банківських послуг, який включає заяву позичальника, «Умови та правила надання банківських послуг», «Тарифи банку», в тому числі досягли згоди щодо розміру процентів і неустойки, не грунтуються на матеріалах справи та вимогах закону, оскільки зазначені Умови не містять підпису відповідача. Доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме з цими Умовами ознайомився, погодився і мав на увазі відповідач, підписуючи анкету-заяву, банком не надано, а відтак підстави брати їх до уваги відсутні.

- 5 -

За змістом ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Як вже зазначалося, Умови та правила не містять підпису позичальника, а відтак їх не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору та відповідною письмовою угодою сторін про встановлення розміру процентів за користування грошовимим коштами та відповідальності у вигляді неустойки.

Саме така правова позиція сформована у ряді постанов Верховного Суду України, зокрема: від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15; від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16; від 22 березня 2017 року у справі № 6-2320цс16, де вказано про те, що Умови та правила надання банківських послуг, які не містять підпису позичальника, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору.

Аналогічна позиція викладена у вказаній вище постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, де Велика Палата, зазначила, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які наявні в матеріалах справи, не містять підпису відповідачки, а тому їх не можна розцінювати як складову частину спірного кредитного договору, укладеного між сторонами 18 лютого 2011 року шляхом підписання заяви-анкети, в частині права банку здійснювати нарахування процентів та пені.

Посилання суду в рішенні на підписаний відповідачем паспорт споживчого кредиту, в якому міститься інформація про процентну ставку за користування кредитними коштами, що на думку суду свідчить про погодження сторонами розміру процентів, не грунтуються на законі з таких міркувань.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (абз.1 ч.1 ст.207 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч.1 ст.1055 ЦК України). Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (ч.1 ст.1054 ЦК України).

Спеціальним законом, який врегульовує правовідносини споживчого кредитування є Закон України «Про споживче кредитування», який вступив у дію 10 червня 2017 року і відповідно до ч.1 ст.9 якого (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця, а споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення.

Відповідно до ч.2 ст.9 цього Закону до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги

- 6 -

щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з ч.3 цієї статті.

Згідно ст.13 цього Закону договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація, а сам правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами, зокрема першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін. Домовленість сторін правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину. При цьому слід розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20, де залишаючи без змін судові рішення щодо відмови у задоволенні вимог банку про стягнення боргу, Об`єднана палата відступила від цілого ряду висновків Верховного Суду, про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом. При цьому Об`єднана палата в постанові зазначила, що ознайомлення з паспортом споживчого кредиту і його підписання споживачем свідчить виключно про виконання кредитодавцем переддоговірного обов`язку по наданню споживачу передбаченої законом інформації та не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

З огляду на те, що надання паспорта споживчого кредиту і його підписання споживачем є виконанням позивачем переддоговірного обов`язку по наданню споживачу передбаченої законом інформації та не є укладенням договору про споживчий кредит, висновки суду необгрунтовані.

Посилання суду на судову практику Верховного Суду у постанові від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20 недоречні, оскільки Об`єднана палата КЦС у наведеній постанові відступила від цих висновків.

Зазначені вище порушення, які допустив суд першої інстанції, призвели до неправильного вирішення спору в частині стягнення процентів.

- 7 -

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині вимог про стягнення процентів за користування грошовимим коштами не грунтується на матеріалах справи, а відтак рішення підлягає зміні із стягненням з відповідача фактично використаних кредитних коштів у розмірі 221099,890 грн.

При цьому колегія суддів виходить з того, що анкета-заява ОСОБА_1 не містить відомостей про розмір процентної ставки за користування кредитними коштами, а доданий до позову витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, не містить підпису відповідача, що у свою чергу свідчить про відсутність згоди між сторонами з цих питань і як наслідок необгрунтованість вимог позивача.

Паспорт споживчого кредиту як вище вказувалося не є частиною кредитного договору.

Доводи апеляційної скарги щодо непідписання відповідачем власноруч анкети-заяви та ненадання її оригіналу на вимогу суду, що є підставою згідно п.9 ч.1 ст.257 ЦПК України для залишення позову без розгляду надумані та безпідставні.

На запиту суду про надання анкети заяви АТ КБ «ПриватБанк» надав відповідь від 27 вересня 2021 року, в якій вказав, що анкета-заява від 31 липня 2019 року підписана відповідачем в електронному вигляді за допомогою стилуса, на бумажному носії не оформлювалась.

Відповідач наведеного не спростував, доказів про те, що він не підписував анкету-заяву в електронному вигляді за допомогою стилуса не надав, а відтак суд першої інстанції прийшов до вірних висновкеів щодо відсутності сумнівів у оригінальності підпису відповідача.

Відхиляючи дані доводи колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно положень ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.ст.628,629 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду ( ч.1 ст.638 ЦК України).

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ч.2 ст.638 ЦК України).

За правилом ч.1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.

Відповідно до положень ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку (ч.1). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, або за письмовою

- 8 -

згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів (ч.3).

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205, 207 ЦК України). Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 та від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.

Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ст.1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст.3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч.3 ст.11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону).

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.5 ст.11 Закону).

Згідно із ч.6 ст.11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз'яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз'яснення логічно пов'язані з нею.

За правилом ч.8 ст.11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб'єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Положеннями ст.12 цього Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним

- 9 -

цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Як вище вказувалося підпис анкети-заяви здійснений сторонами в електронному вигляді за допомогою стилуса.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом принципів змагальності, диспозитивності та неприпустимість зловживання процесуальними правами, рівностіх учасників судового процесу перед законом та судом бездоказові, оскільки судом надано можливість кожній стороні довести переконливість своїх доводів і обмежень у цьому не було.

Доводи апеляційної скарги про те, що представництво позивача адвокатом Єрмоловим Є.М. є недоведеним, а долучені позивачем до позовної заяви копії документів не засвідчені належним чином, мають погану якість, підписані адвокатом, який не має права діяти від імені позивача, а тому не мали братися взагалі судом до уваги необгрунтовані. Повноваження представн ика позивача підтверджуються передбаченими ст.62 ЦПК України документами, зокрема ордером та договором про надання правової допомоги, а подані докази належні, мають належну якість та належно посвідчені.

Решта доводів апеляційної скарги враховані при зміні рішення.

Даючи оцінку доводам відповідача, викладеним у апеляційній скарзі, зогляду на низку тверджень відповідача, що не стали предметом аналізу в даній постанові, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Колегія суддів враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування єдостатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПКУкраїни у зв`язку із частковим скасуванням судового рішення суд змінює розподіл судових витрат і покладає на відповідача судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Окрім того, відповідно до ст.141, п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України, суд покладає на банк витрати відповідача по оплаті судового збору за подачу апеляційної скарги та витрати на правничу допомогу пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст.259, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Рішення Оболонського районного суду м.Києва від 20 жовтня 2021 року змінити, стягнувши із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 221099 гривень 80 коп. та судовий збір у розмірі 3315 гривень.

Стягнути із Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі

- 10 -

1369 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: