Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2022 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Дехти Р.В., за участі секретаря судового засідання Зюркевич В.В., в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України, за відсутності осіб, які беруть участь у справі та без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя, -

встановив:

20.12.2021 року ОСОБА_3 звернулась до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом про поділ спільного сумісного майна. В обґрунтування позову зазначила, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі з 2006 року по 16 серпня 2021 року. Згідно рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області №212/6306/21 від 16 серпня 2021 року, шлюб між ними розірвано. За час перебування в шлюбі, сторонами було придбано двохкімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Квартира була оформлена на відповідача. В зв`язку з тим, що досягти певної згоди щодо поділу квартири не вдалось, вона звертається до суду з позовом про поділ майна. Також в позові зазначено, що від шлюбу народжено двоє неповнолітніх дітей дочок 2007 та 2016 року народження, які мешкають з позивачкою та знаходяться на її утриманні. Просить розділити спільне сумісне майно та визнати за нею право власності на 2/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач скористався своїм правом та подав відзив на позовну заяву в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування заперечень проти позову посилався на те, що спірна квартира була придбана не сумісні кошти подружжя, а за кошти його батьків, які в день купівлі-продажу сплатили частку своїми накопиченнями та сплачували кредит за іпотечним договором від 20.06.2013 року укладеного на спірну квартиру з ПАТ «Державний ощадний банк України». Крім того вказує, що сплачує щомісячно аліменти на дітей в значно більшому розмірі ніж встановленого мінімальним розміром законом, заборгованості не має, надає добровільну допомогу, проживання дітей з позивачкою само по собі не є підставою для збільшення часток в квартирі, тому підстави для збільшення розміру частки 2/3 у спірному майні відсутні.

В зв`язку зі вступом у шлюб позивач змінила прізвище з ОСОБА_4 на ОСОБА_5 , про що суду надано копію свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 від 04 червня 2022 року.

07 липня 2022 року позивачка ОСОБА_1 уточнила позовні вимоги, зменшила обсяг вимог та остаточно просила суд поділити спільне сумісне майно подружжя, визнати за нею право власності на 1/2 частину двохкімнатної квартири розташованої в АДРЕСА_1 .

30 серпня 2022 року відповідач ОСОБА_2 , заявою про визнання уточнених позовних вимог, визнав позовні вимоги, та вказав що не заперечує про поділ спільного майна шляхом виділення кожному по Ѕ частці двохкімнатної квартири АДРЕСА_2 .

Ухвалою суду від 11 січня 2022 року було відкрито провадження в порядку загального позовного провадження з призначенням до підготовчого судового засідання на 22.02.2022 року.

Підготовче судове засідання було відкладено з різних підстав, на 29.03.2022 року, 27.05.2022 року, 07.06.2022 року, 07.07.2022 року, 30.08.2022 року.

Позивачка в судове засідання не з`явився, повідомлена належним чином про причини неявки не сповістила.

Відповідач та його представник адвокат Зарівна С.В. надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, проти заявлених уточнених позовних вимог не заперечує.

Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст.247 ч.2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з такого.

Відповідно до частини 4 статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Частиною 3 статті 200 ЦПК України, передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України(далі -ЦК України).

Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. № 11).

Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до вимог ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Згідно із ч. ч. 2, 3 ст. 370 цього ж Кодексу, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК.

При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

Суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставіст.60 СК України.

Відповідно до ч. 1ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

В силу ч. 1ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч.1ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Судом встановлено, сторони з 16 вересня 2006 року перебували в зареєстрованому шлюбі, про що складено актовий запис №840, Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області.

Відповідно рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 серпня 2021 року шлюб між ними розірвано.

Під час шлюбу 19 червня 2013 року, ОСОБА_2 , придбав двохкімнатну квартиру, житловою площею 27,2 кв.м., загальною площею 43,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Догорів купівлі - продажу був укладений в приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області та зареєстровано в реєстрі за номером 1282, зазначений факт підтверджено копією договору купівлі-продажу.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 548126 від 19.06.2013 року зазначений договір купівлі-продажу зареєстрований, здійснена державна реєстрація права власності, номер запису про право власності : 1363342, на ім`я ОСОБА_2 .

Судом встановлено, що в акті приймання передачі документів від 01 липня 2002 року, що укладений між ПАТ «Державний ощадний банк України та ОСОБА_6 зазначено, що кредитна заборгованість за Іпотечним договором від 19 червня 2013 року погашена.

На підставі вищевикладеного, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, суд задовольняє позовні вимоги, так як сторони визнають, що перебуваючи у шлюбі придбали квартиру АДРЕСА_2 , яка є їх спільною сумісною власністю подружжя, та не заперечують щодо визнання за кожним з них права приватної власності на нерухоме майно, а саме: на 1/2 його частину.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 13, 19, 76-81, 89,133, 141, 258-259, 263-265,279, 354 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_2

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 .

Право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 припинити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Повне рішення складено 01 вересня 2022 року.

Суддя: Р. В. Дехта