КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №755/1795/15-ц
провадження № 22-ц/824/7344/2022
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Кирилюк Г.М.,

суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т. А.

при секретарі Полянчук І. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Акціонерне товариство «Альфа-Банк», Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний банк» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний банк», ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права спільної сумісної власності на майно, набуте за час спільного проживання однією сім`єю, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Войцеховського Михайла Юрійовича на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 19 січня 2022 року в складі судді Виниченко Л. М.,

встановив:

21.01.2015 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права спільної сумісної власності на майно, набуте за час спільного проживання однією сім`єю.

Позовну заяву мотивовано тим, що з 30 грудня 2003 року до 10 жовтня 2011 року вона та відповідач перебували у фактичних шлюбних відносинах, проживали однією сім`єю.

За час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ними набуто у власність нежитлові будівлі на АДРЕСА_1 , квартиру АДРЕСА_2 , квартиру АДРЕСА_3 , квартиру АДРЕСА_4 . Указане нерухоме майно є об`єктами спільної сумісної власності як подружжя.

Посилаючись на те, що ОСОБА_2 не визнає її право власності на вказані об`єкти нерухомості, ОСОБА_1 просила встановити факт постійного проживання її та відповідача однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнати спільною сумісною власністю подружжя зазначене нерухоме майно.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 27 лютого 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 01 вересня 2004 року до жовтня 2011 року.

Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 нерухоме майно: нежилі будівлі загальною площею 22 486,20 кв. м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ; трикімнатну квартиру, загальною площею 70,3 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_5 ; одинадцятикімнатну квартиру, загальною площею 422 кв. м., розташовану за адресою: АДРЕСА_6 . У задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 13 березня 2019 року апеляційну скаргу АТ «Укрсоцбанк» залишено без задоволення, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 27 лютого 2015 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 24 березня 2021 року касаційну скаргу АТ "Укрсоцбанк" задоволено частково, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 27 лютого 2015 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 березня 2019 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 12 липня 2021 року заяву представника позивача ОСОБА_1 - Войцеховського М. Ю. про залишення частини позовних вимог без розгляду задоволено. Залишено без розгляду частину позовних вимог про визнання спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 нерухомого майна, яке складається з: трикімнатної квартири, загальною площею 70,3 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_5 ; одинадцятикімнатної квартири, загальною площею 422 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_6 .

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 03 листопада 2021 року заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Корчагіна М. П. про відмову від частини позовних вимог задоволено.

Прийнято відмову позивача ОСОБА_1 від позову до ОСОБА_2 в частині позовних вимог про визнання спільною сумісною власністю сторін по справі однокімнатної квартири АДРЕСА_2 . Провадження в справі в частині вказаних позовних вимог закрито.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 03 листопада 2021 року залучено до участі в справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_3 .

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 19 січня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

18.04.2022 представник ОСОБА_1 - адвокат Войцеховський М. Ю. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 19 січня 2022 року та ухвалити нове рішення , яким: встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 30.12.2003 по 10.10.2011; визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 об`єкт нерухомого майна - нежилі приміщення, загальною площею 22 486,20 кв. м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомості 000.

Вважає, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, неправильно застосував норми матеріального права, врахував не релевантні висновки Верховного Суду.

Зазначив, що скасовуючи прийняті у справі судові рішення та відправляючи справу на новий розгляд, Верховний Суд погодився та підтвердив встановлення факту спільного проживання позивача і відповідача однією сім`єю та набуття ними спільного майна. Єдиною підставою для скасування судових рішень стало невірне визначення складу осіб, які мали брати участь у справі. Так, судами попередніх інстанцій було встановлено перебування в іпотеці квартири АДРЕСА_3 та квартири АДРЕСА_4 , які були предметом спору, однак розгляд справи відбувався без участі іпотекодержателя - AT «Укрсоцбанк».

Під час нового розгляду справи суд першої інстанції залучив до участі у справі в якості третьої особи AT «Альфа-Банк», як правонаступника AT «Укрсоцбанк», при цьому ухвалою суду від 12 липня 2021 року залишив без розгляду позовні вимоги в частині визнання спільною сумісною власністю нерухомого майна, яке знаходилось в іпотеці AT «Альфа-Банк».

Вірно визначивши склад учасників та виправивши помилки, допущені під час попереднього розгляду справи, суд першої інстанції не врахував висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 24 березня 2021 року, та безпідставно відмовив у задоволенні позову.

Також вважає, що суд першої інстанції не застосував положення ст. 60, 74 СК України, які підлягали застосуванню.

Щодо обраного позивачем способу захисту зазначив, що визнання за позивачем та відповідачем права спільної сумісної власності на спірне майно надасть можливість позивачу отримати компенсацію за втрачене майно. Натомість суд першої інстанції з цим не погодився, оскільки на час вирішення спору спірне нерухоме майно на праві власності відповідачу вже не належало.

Позивач такий висновок суду першої інстанції вважає несправедливим, оскільки в силу закріпленого в цивільному процесуальному законодавстві принципу диспозитивності, позивач на власний вибір обирає спосіб захисту, який вважає найбільш оптимальним для себе з огляду на доступні способи відновлення порушених прав.

Визнання об`єктом спільної сумісної власності спірного майна, придбаного сторонами за час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, створює передумови для отримання позивачем компенсації частини його вартості, а тому залишається для позивача найбільш оптимальним та прийнятним способом захисту порушених прав, з урахуванням їх відносин із відповідачем та об`єктивних обставин справи.

Вважає, що судом першої інстанції помилково враховано висновки Верховного Сулу, які були зроблені у справі №755/3745/16-ц, оскільки предмет спору та обставини в даних справах є різними.

Правом надання відзиву на апеляційну скаргу учасники справи не скористались.

В судовому засіданні представника ОСОБА_1 - адвокат Войцеховський М. Ю. апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову про визнання за сторонами права спільної сумісної власності на нежитлові будівлі, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що обраний позивачем спосіб захисту не є належним, оскільки спірне майно вибуло із власності відповідача.

Оскільки встановлення факту проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу за таких обставин не тягне за собою жодних юридичних наслідків, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні позову і в цій частині заявлених вимог.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

За приписами частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Згідно із статтею 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Тобто при застосуванні статті 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

У справі, що переглядається, факт проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу встановлено та не заперечується відповідачем, про що ним було подано відповідну заяву (а.с. 216 т.3).

Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно.

До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України).

Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 14 липня 2005 року, ОСОБА_2 набув у власність нежилі будівлі, загальною площею 22 486, 20 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

09 грудня 2005 року між ВАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" та ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марченко М. Ф., предметом якого спірні нежитлові будівлі, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 22 486, 20 кв.м. (а.с. 155-157 т.1).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 08.10.2021 №278865905, право власності на спірні нежилі будівлі, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 22 486, 20 кв.м., 17 вересня 2018 року зареєстровано за ОСОБА_3 . Підстава для державної реєстрації: іпотечний договір, серія та номер:3396, виданий 09.12.2005; письмове рішення іпотекодержателя про придбання предмету іпотеки у власність, серія та номер: 3417, виданий 17.09.2018, видавник: ОСОБА_3 (а.с. 245, 246 т.4).

Отже, судом встановлено, що на час вирішення спору власником спірного нерухомого майна є третя особа по справі ОСОБА_3 .

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак, зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

За загальним правилом, встановлення фактів, що мають юридичне значення, в цивільному судочинстві відбувається в порядку окремого провадження. Разом з тим, за наявності спору про право, який випливає зі встановленого факту, такі справи мають розглядатися в порядку позовного провадження.

Незалежно від того, в якому порядку буде розглядатися справа про встановлення факту, що має юридичне значення, у заяві чи позовній заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, повинно бути зазначено, зокрема, який факт заявник просить встановити, з якою метою і причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт.

Посилання ОСОБА_1 на те, що встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу необхідне для вирішення спору про визнання спільною сумісною власністю сторін об`єкту нерухомого майна - нежилих приміщень, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , не може вважатися прийнятною метою для встановлення цього юридичного факту, оскільки починаючи з 17.09.2018 власником вказаного нерухомого майна є третя особа по справі ОСОБА_3 , що виключає можливість задоволення позову про визнання цього майна спільною сумісною власністю сторін.

Відповідно до ч.4 ст. 49 ЦПК України, у разі направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції зміна предмета, підстав позову не допускається, крім випадків, визначених цією статтею.

Зміна предмета або підстав позову при новому розгляді справи допускається в строки, встановлені частиною третьою цієї статті, лише у випадку якщо це необхідно для захисту прав позивача у зв`язку зі зміною фактичних обставин справи, що сталася після закінчення підготовчого засідання, або, якщо справ розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження, - після початку першого судового засідання при первісному розгляді справи.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Верховного Суду від 24 березня 2021 року справу було передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Позивачка не скористалась своїм правом змінити предмет або підстави позову при новому розгляді справи у зв`язку із зміною фактичних обставин справи, а саме тієї обставини, що власником спірного нерухомого майна - нежилих приміщень, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , є третя особа ОСОБА_3 .

З огляду на те, що підставою для відмови в задоволенні даного позову слугувало те, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту, оскільки спірне нерухоме майно вибуло із власності відповідача, а встановлення факту проживання однією сім`єю не досягне юридичної мети його встановлення, позивачка не позбавлена права на звернення до суду з позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з зазначенням іншої мети встановлення юридичного факту, який тягне за собою відповідні правові наслідки.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки її доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Войцеховського Михайла Юрійовича залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 19 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 12 серпня 2022 року.

Суддя-доповідач: Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. А. Семенюк