ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/2535/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" лютого 2022 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді - Сирбул О.Ф.

за участю секретаря - Лаптєвої Ю.М.

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу недійсним,

встановив:

У липні 2021 року ОСОБА_3 (далі по тексту - позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 (далі по тексту - відповідач1) та ОСОБА_5 (далі по тексту - відповідач2) про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу недійсним.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що ОСОБА_3 є власником автомобіля марки «Volkswagen» моделі «Touareg», д.н.з. НОМЕР_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , позивачу стало відомо, що 06.01.2017 працівниками сервісного центру в м. Києві було здійснено перереєстрацію транспортного засобу марки «Volkswagen» моделі «Touareg», д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузову НОМЕР_3 за договором купівлі - продажу на нового власника ОСОБА_4 06.01.2017 невідомою особою начебто від імені позивача було укладено договір комісії № 6200/17/000807, згідно якого нібито позивач доручив ТОВ «Прогрес Автотрейд Київ» за винагороду здійснити продаж автомобіля марки «Volkswagen» моделі «Touareg», номер кузову НОМЕР_3 . Також від імені позивача був підписаний акт технічного стану транспортного засобу або його складової частини, що має ідентифікаційний номер № 6200/17/000807 від 06.01.2017, акт приймання-передачі транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери між суб`єктом господарювання (його філією) та уповноваженим дилером від 06.01.2017. Але всі вище перелічені документи позивач не підписував. По даному факту слідчим відділом Голосіївського УП ГУ Національної поліції в м. Києві відкрито кримінальне провадження № 0002409 від 28.03.2017, за ознаками вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України. У рамках кримінального провадження встановлено, що перша перереєстрація автомобіля відбувалась за довіреністю від 22 липня 2016 року, якою нібито-то позивач уповноважив ОСОБА_6 продати його автомобіль. Але протоколом допиту свідка від 10.04.2019 ОСОБА_6 встановлено, що в той період в нього взагалі був втрачений паспорт, а також, що ніяких довіреностей позивач йому не надавав. Автомобіль вибув з володіння позивача поза його волею, позивач не надав згоди на відчуження автомобіля та не підписував жодних договорів на його відчуження, він не вчиняв та не мав наміру, продаж автомобіля було здійснено вже після його заволодіння невідомою особою, ніяких повноважень на продаж він не надавав. Згідно висновку експертів за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи № 5153/5154/18-32 від 13.09.2018 встановлено, що підписи від імені ОСОБА_3 на вищевказаних документах виконані не позивачем, а іншою особою.

На підставі ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва про тимчасовий доступ до документів слідчим було вилучено документи на підставі яких відбувалась передача - ОСОБА_3 автомобіля марки «Volkswagen» моделі «Touareg», номер кузову НОМЕР_3 , реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , ТОВ «Прогрес Атотрейд Київ», де було виявлено та вилучено довіреність серії ВРТ 689216, де ОСОБА_3 уповноважив ОСОБА_6 розпоряджатися вказаним транспортним засобом. В подальшому було виявлено та вилучено договір комісії № 6200/17/000807 від 06.01.2017 у графі «реквізити сторін» вказано « ОСОБА_3 », а не особа, вказана у довіреності. Вказані документи були підписані не ОСОБА_3 , а довіреність серії ВРТ 689216 відповідно до витягу з Єдиного реєстру довіреностей не видавалась та не була посвідчена жодним з нотаріусів.

А отже, з огляду на вищевикладене, правочин купівлі-продажу, оформлений договором купівлі-продажу транспортного засобу № 6200/17/000807 від 06.01.2017, на підставі якого автомобіль був відчужений, і в, подальшому зареєстрований за відповідачем1 є недійсним.

Відповідач2 набула спірний автомобіль без відповідних правових підстав, на підставі нікчемного правочину, а тому свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 про реєстрацію автомобіля на ОСОБА_5 є незаконним.

Таким чином позивач звертаючись до суду із вказаним позовом просив суд: визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу № 6200/17/000807 від 06.01.2017, що був укладений між ТОВ «Прогрес Автотрейд Київ» та ОСОБА_4 ; витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_5 автомобіль марки «Volkswagen» моделі «Touareg», д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузову НОМЕР_3 ; визнати свідоцтво про реєстрацію CXM538537 про реєстрацію автомобіля на ОСОБА_5 недійсним.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 02.10.2019 прийнято до розгляду, відкрито провадження у вказаній цивільній справі, та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 28.01.2020, яка занесена до протоколу судового засідання, долучено до матеріалів справи відзив відповідача1.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 16.09.2020, яка занесена до протоколу судового засідання, долучено до матеріалів справи відповідь на відзив позивача.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 16.09.2020, яка занесена до протоколу судового засідання, долучено до матеріалів справи заперечення на відповідь на відзив представника відповідача2.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 16.09.2020, яка занесена до протоколу судового засідання, відмовлено у клопотання про допит свідків представника відповіадча2.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 16.09.2020, яка занесена до протоколу судового засідання, відмовлено у клопотанні про витребування доказів представника відповідача2.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 16.09.2020, яка занесена до протоколу судового засідання, задоволено клопотання представника позивача про долучення доказів до матеріалів справи.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 16.09.2020 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду в судовому засіданні.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 08.07.2021, яка занесена до протоколу судового засідання, продовжено строки розгляду справи.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 08.12.2021, яка занесена до протоколу судового засідання, задоволено клопотання представника позивача про поновлення строку для подачі доказів, долученно докази до матеріалів справи.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з викладених підстав у позові, просив їх задовольнити.

Представники відповідача2 у ході судового розгляду заперечували проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у відзиві. Зокрема вказували на те, що відповідач2 є добросовісним набувачем автомобіля. Відповідач2 протягом майже двох років відкрито володів та користувався автомобілем, зокрема, автомобіль використовувався для потреб сім`ї відповідача2. 16.07.2017 зазначений автомобіль був придбаний відповідачем2, у громадянина ОСОБА_7 , за автомобіль відповідачем2 було сплачено 28200 доларів США, відтак придбання було відплатним. При цьому, були відсутні будь-які арешти чи обмеження щодо його придбання. Також, відповідачем не були відомі жодні обставини, які б закликали сумнів в законності придбання автомобіля. З показів позивача вбачається, що він добровільно віддав автомобіль ОСОБА_8 на виконання певних домовленостей. Позивачем не було надано належні докази обставин, на які він посилається, зокрема не надано належного факту підробки підпису. Крім того, позивачем було порушено строки позовної давності, оскільки його необхідно рахувати з моменту вибуття автомобіля з володіння позивача у лютому-березні 2016 pоку. Як зазначив позивач у своїх показах на допиті в якості потерпілого за кримінальним провадженням, у лютому-березні 2016 року, як автомобіль було ним добровільно передано ОСОБА_8 у зв`язку з їх домовленостями про продаж автомобіля у розстрочку. Домовленість полягала у сплаті 1000 доларів кожного місяця. Тобто, позивач проявив свою волю на передачу автомобіля цій особі. Отже, не пізніше квітня 2016 року позивач дізнався про порушення вказаних домовленостей та почав висувати вимоги щодо повернення автомобіля. За таких обставин, сторона відповідача просила застосувати позовну давність і відмовити у позові з цих підстав.

Відповідач 1 ОСОБА_4 у судові засіданні не з`являлась про розгляд справи повідомлялась у встановленому законом порядку, заяв про розгляд справи від неї до суду не надходило. Правом на подачу відзивву на позов відповідач не скористалась.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 223 ЦПК України).

Таким чином, суд вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності належним чином повідомлених сторін.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 на праві власності з 18.02.2016 належав автомобіль марки «Volkswagen», модель «Touareg», д.н.з. НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 .

22 липня 2016 року від імені ОСОБА_3 надано нотаріальну довіреність серія ВРТ 68921, посвідчену приватним нотаріусом КМНО Король А.В. та зареєстровану у реєстрі під №3324, якою позивач начебто уповноважив ОСОБА_6 розпоряджатись автомобілем серед іншого продати автомобіль марки «Volkswagen», модель «Touareg», д.н.з. НОМЕР_1 .

Згідно Договору комісії № 6200/17/000807 від 06 січня 2017 року, ТОВ «Прогрес Автотрейд Київ», надалі Комісіонер, в особі директора Антонцева М.О. та ОСОБА_3 , надалі Комітент, укладено договір, згідно якого, Комісіонер зобов`язується за винагороду здійснити за рахунок Комітента від свого імені продаж продукції, переданої на комісію автомобіля марки «Volkswagen» моделі «Touareg», д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузову НОМЕР_3 , за ціною 49000 гривень. Договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами і діє до 29.03.2017.

06 січня 2017 року з участю Комісіонера ОСОБА_9 , та членів комісії ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та Комітента ОСОБА_3 було складено та підписано акт технічного стану транспортного засобу або його складової частини, що має ідентифікаційний номер № 6200/17/000807 від 06.01.2017. Сума коштів для виплати комітенту за автомобіль марки «Volkswagen» моделі «Touareg», 2011 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузову НОМЕР_3 становить 49000 грн.

06 січня 2017 року від імені позивача ОСОБА_3 був підписаний також акт приймання-передачі транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери між суб`єктом господарювання (його філією) та уповноваженим дилером за № 6200/17/000807 від 06.01.2017.

06 січня 2017 року між ТОВ «Прогрес Автотрейд Київ» та ОСОБА_4 укладено договору купівлі-продажу №6200/17/000807 автомобіля марки «Volkswagen» моделі «Touareg», 2011 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 .

Згідно аналітичного пошуку транспортних засобів з Національної інформаційної системи судом встановлено, що автомобіль марки «Volkswagen» моделі «Touareg», 2011 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузову НОМЕР_3 було поведено ряд перереєстрацій права власності та зміна власників на вказане авто, а саме: 06 січня 2017 року у сервісному центрі м. Києва проведено перереєстрацію автомобіля марки «Volkswagen» моделі «Touareg», д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузову НОМЕР_3 за договором купівлі - продажу на нового власника відповідача1 ОСОБА_4 , підстава реєстрації договір укладений у СГ №6200/17/000807 від 06.01.2017; 17 січня 2017 року у сервісному центрі м. Києва проведено вторинну перереєстрацію автомобіля марки «Volkswagen» моделі «Touareg», д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузову НОМЕР_3 за договором купівлі-продажу укладений в ТСЦ на нового власника ОСОБА_7 ; 06 липня 2017 року у сервісному центрі м. Києва проведено перереєстрацію автомобіля марки «Volkswagen» моделі «Touareg», д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузову НОМЕР_3 на підставі договору укладеного в ТСЦ №8045/2017/529415 від 06.07.2017 на нового власника відповідача2 ОСОБА_5 , на підставі чого видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 .

Як вбачається із матеріалів справи, після того, як позивач дізнався, що 06.01.2017 працівниками сервісного центру в м. Києві було здійснено перереєстрацію автомобіля марки «Volkswagen» моделі «Touareg», д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузову НОМЕР_3 за договором купівлі-продажу на нового власника ОСОБА_4 , на підставі заяви ОСОБА_11 в інтересах ОСОБА_3 слідчим відділом Голосіївського УП ГУ Національної поліції в м. Києві розпочато кримінальне провадження № 0002409 від 28.03.2017, за ознаками вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 289, ст. 358 КК України.

З пояснень сторони позивача та копій матеріалів кримінального провадження судом також встановлено, що у лютому- березні 2016 року, як зазначив ОСОБА_3 у своїх показах на допиті в якості потерпілого у тому ж кримінальному провадженні, спірний автомобіль його знайомим ОСОБА_11 , було передано вже його знайомому ОСОБА_8 у зв`язку зі спільними домовленостями про купівлю автомобіля, який тривалий час користувався ним та запропонував викупити, та виплачувати кошти частинами. Проте, ОСОБА_12 після чергових обіцянок ні автомобіля ні коштів за його викуп не повернув та зник.

З листа СВ Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві вбачається, що 15.11.2017 у ТОВ «ПРОГРЕС АВТОТРЕЙД КИЇВ» на підставі ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва про тимчасовий доступ до документів слідчим Головного управління Національної поліції в м. Києві було вилучено документи на підставі яких відбувалась передача - ОСОБА_3 автомобіля марки «Volkswagen» моделі «Touareg», номер кузову НОМЕР_3 , реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , ТОВ «Прогрес Атотрейд Київ», де було виявлено та вилучено довіреність серії ВРТ 689216, в якій ОСОБА_3 уповноважив ОСОБА_6 розпоряджатися вказаним транспортним засобом. В подальшому було виявлено та вилучено договір комісії № 6200/17/000807 від 06.01.2017, у графі «реквізити сторін» вказано « ОСОБА_3 », а не особа, вказана у довіреності. Вказані документи були підписані не ОСОБА_3 , а довіреність серії ВРТ 689216 відповідно до витягу з Єдиного реєстру довіреностей не видавалась та не була посвідчена жодним з нотаріусів.

У ході досудового розслідування, слідчим Голосіївського УП ГУ Національної поліції в м. Києві призначено судово-почеркознавчу експертизу почерку та підпису, зроблені від імені ОСОБА_3 в документах, які стали підставою для перереєстрації автомобіля марки «Volkswagen» моделі «Touareg», д.н.з. НОМЕР_1 .

У межах кримінального провадження № 0002409, експертами Київського НДЕКЦ МВС України 28.03.2017 було проведено судову-почеркознавчу експертизу.

Згідно висновку експертів за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи № 5153/5154/18-32 від 13.09.2018 експертами встановлено, що підписи від імені ОСОБА_3 у графі «передав» у акті приймання-передачі транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, між суб`єктом господарювання (його філією) та уповноваженим дилером № 6200/17/000807 від 06.01.2017; у графі «комітент (довірена особа) ОСОБА_3 » у акті технічного стану транспортного засобу або його складової частини, що має ідентифікаційний номер № 6200/17/000807 від 06.01.2017; у графі «місцезнаходження та реквізити сторін ОСОБА_3 » у договорі комісії № 6200/17/000807 від 06.01.2017, виконані не ОСОБА_3 , а іншою особою.

Оцінюючи вказаний експерта № 5153/5154/18-32 від 13.09.2018 проведений в рамках кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0002409 від 06.06.2019, суд зазначає, що він відповідає положенням ст. 102 ЦПК України, містить інформацію щодо предмета доказування, підстав вважати, що копія висновку отримана з порушенням порядку немає, тому такий доказ є належним та допустимим, та може бути покладений в основу рішення.

Таким чином, під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0002409 від 28.03.2017 встановлено, що ОСОБА_3 не підписував жодного договору та документу, що стали підставою для відчуження автомобіля марки «Volkswagen» моделі «Touareg», д.н.з. НОМЕР_1 .

Судом встановлено, що на теперішній час автомобіль марки «Volkswagen» моделі «Touareg» має державний реєстраційний номер НОМЕР_5 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 06.07.2017 видане на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Статтею 41 Конституції України встановлено право громадянина володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст.ст. 317, 321 ЦК України, власник майна має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Його право приватної власності є непорушним та захищається державою.

Частина перша статті 15 ЦК України встановлює, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення або оспорювання.

Одним із способів захисту права власника є витребування майна з чужого незаконного володіння.

Статтею 330 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо майно відчужене особою, яка не має на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (ст. 387 ЦПК України).

Відповідно до закріпленого в ст. 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема у випадку, якщо між власником та володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

У такому разі майно може бути витребуване від добросовісного набувача шляхом подання віндикаційного позову з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.

Відповідно до частини першої зазначеної статті у разі, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадку, якщо майно було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Право власника згідно з частиною першою статті 388 ЦК України на витребування майна від добросовісного набувача пов`язане з тим, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Коло підстав, за яких за власником зберігається право на витребування майна від добросовісного набувача, є вичерпним. Однією зтаких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

Власник майна може витребувати належне йому майно від будь якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. Реалізація цього права не залежить від доводів володільця речі про те, що він є добросовісним набувачем, якщо власник майна доведе факт вибуття цього майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі.

Так у ході судового розгляду судом встановлено, що ОСОБА_3 є власником автомобіля марки «Volkswagen» моделі «Touareg», 2011 року випуску, шасі (кузова, рами) номер кузову НОМЕР_3 не приймав участі в укладанні договору комісії від 06.01.2017, його підпис відсутній як у цьому договорі так і в інших документах, які підтверджують відчуження автомобіля, а тому договір купівлі-продажу №6200/17/000807 від 06.01.2017 є недійсним у силу положень ч. 3 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За своїм змістом договір купівлі-продажу є двостороннім, консенсуальним та відплатним правочином, метою якого є відчуження майна від однієї сторони та передання його у власність іншій стороні.

Відповідно до положень ст. 1011 ЦК України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені - таким чином, у даному випаду, між комітентом (продавцем) і третьою особою (покупцем) не виникає жодних прямих договірних (зобов`язальних) відносин.

Згідно ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

За ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно, оскільки воля власника автомобіля - ОСОБА_3 не була спрямована на укладення з договору комісії № 6200/17/000807 від 06.01.2017, подальше укладання договору купівлі- продажу ТЗ № 6200/17/000807 від 06.01.2017 укладений між ТОВ «Прогрес Автотрейд Київ» та ОСОБА_4 , який став підставою для подальшої перереєстрації даного автомобіля відбувся безпідставно.

Віндикація - це витребування своєї речі неволодіючим власником від володіючого невласника. Це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей.

Майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першоюстатті 388 ЦК України.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником (законним володільцем) і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першоїстатті 388 ЦК України залежить від того, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.

Положення статті 388 ЦК України застосовуються як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконно володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі.

Пунктом 3 частиною 1 статті 388 ЦК України передбачено, що у разі придбання майна за відплатним договором в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Відтак особа, яка вважає, що договором відчуження рухомого або нерухомого майна порушуються її права як власника або законного користувача цього майна, має право на витребування цього майна від останнього набувача, що і є належним способом захисту її порушеного права.

Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача (подібний за змістом підхід сформулював Верховний Суд України у висновку, викладеному у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14). Для такого витребування оспорювання правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Отже, правова мета віндикаційного позову полягає у поверненні певного майна законному власнику як фактично, тобто у його фактичне володіння, так і у власність цієї особи, тобто шляхом відновлення відповідних записів у державних реєстрах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду № 201/17964/15-ц від 13.05.2020.

Судом встановлено, що будь-яких намірів та дій щодо відчуження спірного автомобіля ОСОБА_3 не здійснював, вказане майно вибуло з його володіння поза його волею внаслідок підроблення підпису в договорі комісії від 06.01.2017, що підтверджується висновком від 13.09.2018, складеним за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи. Згодом спірний автомобіль був відчужений особою, яка не мала права ним розпоряджатися без відома позивача.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов"язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 89 ЦПК Українисуд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Ураховуючи те, що спірний автомобіль вибув з власності ОСОБА_3 поза його волею шляхом відчуження його особою, яка не мала права відчужувати спірне майно, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в частині витребування автомобіля від останнього набувача на підставі ст. 388 ЦК України.

Відповідно до ст.ст. 19, 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації.

Згідно положень п. 8, 33 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1388 від 07 вересня 1998 року відповідач2 ОСОБА_5 набула спірний автомобіль без відповідних правових підстав, на підставі правочину, який визнано недійсним, а тому свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 про реєстрацію автомобіля на її ім`я є недійсним.

Відповідачами не спростовано доводи і докази сторони позивача у ході судового розгляду справи.

Підстав для застосування судом строків позовної давності судом не встановлено.

При цьому, посилання відповідача на те, що право володіння (право власності) позивача було порушене не пізніше квітня 2016 року, про що він знав, не заслуговують на увагу суду, оскільки вказані обставини були встановлені у ході судового розгляду та вказують на те, що позивач хоча і передавав автомобіль у тому періоді, проте вчиняв добровільно та надав знайомому автомобіль лише у користування, тоді як відчуження автомобіля поза його волею відбулось у січні 2017 року.

Суд звертає увагу сторони відповідача на те, що позивач звертаючись до суду оскаржує договір купівлі-продажу щодо відчуження спірного автомобіля від 06.01.2017, з підстав його не укладення та відсутності наміру віджуження автомобіля, при цьому звертається до суду у 18.09.2019.

Таким чином, підстав для застосування строків позовної давності, та як наслідок відмови у задоволенні позовних вимог з цих підстав, судом не встановлено, при цьому позивачем дотримано загальні строки позовної давності.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними у належний спосіб, а тому позов підлягає задоволенню повністю.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки, позовні вимоги задоволені в повному обсязі, тому з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2 305,00 грн.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 12-13, 76-81, 133, 141, 200, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу недійсним - задовольнити.

Визнати договір купівлі-продажу транспортного засобу № 6200/17/000807 від 06.01.2017, що був укладений між ТОВ «Прогрес Автотрейд Київ» та ОСОБА_4 недійсним.

Виребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_5 автомобіль марки «Volkswagen» моделі «Touareg», д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузову НОМЕР_3 .

Визнати свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 про реєстрацію автомобіля на ОСОБА_5 недійсним.

Стягнути з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 2 305 (дві тисячі триста п`ять) гривень 20 копійок.

Позивач: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_6 .

Відповідач: ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_7 .

Відповідач: ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_8 .

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя: