ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/580/22 Справа № 212/7378/20 Суддя у 1-й інстанції - Козлов Ю. В. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Свистунової О.В.,

суддів - Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у місті Дніпрі

апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області в особі Криворізьке відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області

на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 липня 2021 року

по справі за позовом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області в особі Криворізьке відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів ,-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2020 року Криворізьке відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області звернувся до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів у сумі 20739,35 гривень та витрат понесених на сплату судового збору.

Позов мотивований тим, що на обліку Криворізького відділення знаходиться ОСОБА_2 , який був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до Закону України №1105 ОСОБА_2 отримував щомісячні страхові виплати на рахунок № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) в АТ «Державний ощадний банк України».

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.

У зв`язку з відсутністю інформації про смерть ОСОБА_2 відділенням в період з серпня 2019 року по січень 2020 року включно, на вказаний рахунок перераховано щомісячні страхові виплати за період з липня 2019 року по грудень 2019 року в загальній сумі 20795,81 грн. Разом з померлим проживав його син ОСОБА_1 , який доглядав померлого та розпоряджався всіма коштами сім`ї. Тому, позивач зазначив, що ОСОБА_1 незаконно заволодів страховими коштами померлого, а тому повинен їх повернути.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 липня 2021 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

Відзив сторонами по справі подано не було.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується матеріалами справи, а також на сайті судової влади.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 №1105-ХІV (далі - Закон №1105) Фонд соціального страхування України є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, провадить акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечує фінансування виплат за цими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та здійснює інші функції згідно із затвердженим статутом.

Відповідно Закону №1105 загальнообов`язкове державне соціальне страхування -система прав, обов`язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення, страхові виплати та надання соціальних послуг застрахованим особам за рахунок коштів Фонду соціального страхування України.

Згідно з ч.1 ст. 36 Закону №1105 страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страховок випадку.

Реалізуючи своє право, визначене Законом №1105, потерпілі на виробництві та члени їх сімей отримують призначені їм суми страхових виплат за власним вибором особисто поштовим переказом або через банківські установи.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 перебував на обліку Криворізького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, та відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 року №1105-XIV, отримував щомісячні страхові виплати.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер.

Відповідно до п.1.11 Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат, затвердженого Постановою правління Фонду соціального страхування України 19.07.2018 №11, страхова виплата припиняється у випадках передбачених ст.46 Закону №1105, у разі смерті отримувача страхових виплат та в інших випадках.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.10 Закону №1105 Фонд зобов`язаний стягувати надмірно виплачені кошти з юридичних і фізичних осіб у встановленому законом порядку.

Згідно списку-відомостей Криворізьким відділення УВДД ФССУ в період з липня 2019 року по грудень 2019 року на рахунок померлого ОСОБА_2 № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) в АТ «Державний ощадний банк України» були перераховані страхові виплати в загальному розмірі 20 739, 35 гривень.

Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області просило стягнути ці грошові кошти з ОСОБА_1 (сина померлого ОСОБА_2 ) мотивуючи це тим, що останній разом з померлим мешкав за однією адресою, відповідач не працює, тому страхові виплати, були єдиним доходом родини. Після смерті ОСОБА_2 відповідач скористався платіжною карткою померлого та використав кошти, які нараховувались в період з липня 2019 року по грудень 2019 року.

Відповідно до вимог ст.ст.12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України).

Суть доказів, їх належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінка їх судом та умови їх розгляду судом визначені статтями 76-80 ЦПК України.

Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).

Загальні підстави для виникнення обов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Відповідно до ст.1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

При цьому, правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від у справі № 541/1153/17, провадження № 61-654св18.

Згідно матеріалів справи, а саме: довідки про реєстрацію місця проживання особи, наданої відділом реєстрації місця проживання громадян виконкому Покровської районної в місті ради відповідач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 та померлий ОСОБА_2 , також був зареєстрований за вищезазначеною адресою, адреса їх реєстрації є спільною: АДРЕСА_2 .

Проте, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що реєстрація зазначених осіб за однією адресою не підтверджує факту отримання грошових коштів відповідачем.

Крім того, згідно відповіді державного нотаріуса Другої криворізької державної нотаріальної контори, на майно померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 спадщина не відкривалась, з заявами до нотаріальної контори ніхто не звертався (а.с.67).

Колегія суддів не приймає доводи позивача про те, що судом першої інстанції було задоволено клопотання позивача та витребувано з ПАТ «Державний ощадний банк України» інформацію щодо руху коштів на рахунку померлого ОСОБА_2 , згідно якої було підтверджено факт нарахування Криворізьким відділенням сум страхових виплат після смерті ОСОБА_2 та факт зняття коштів з рахунку померлого після його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Дійсно судом була витребувана у Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» інформація щодо руху коштів на рахунку ОСОБА_2 , згідно якого на ім`я останнього відкрито рахунок № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), 09.08.2019, 11.09.2019, 10.10.2019, 06.11.2019, 09.12.2019, 11.01.2020 надійшли кошти - матеріальна допомога (соціальна виплата) по 4106,18 гривень щомісячно. Загальна сума 24 637,08 гривень перебуває на вказаному рахунку. Проте, підтверджень, що кошти були отримані відсутні (а.с. 68-72).

Позивачем не надано ні суду першої, ні апеляційної інстанції доказів щодо звернень до органу поліції чи інших доказів підтвердження факту незаконного заволодіння грошовими коштами, які були перераховані на банківську картку померлого ОСОБА_2 .

Виходячи із норм статті 1212 ЦК України, правова природа безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) - це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особидо іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 жовтня 2020 року у справа № 450/2286/16-ц (провадження № 61-2032св19) міститься висновок, що добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Якщо особа, яка має право на оспорення документу чи юридичного факту, висловила безпосередньо або своєю поведінкою дала зрозуміти, що не буде реалізовувати своє право на оспорення, то така особа пов`язана своїм рішенням і не вправі його змінити згодом. Спроба особи згодом здійснити право на оспорення суперечитиме попередній поведінці такої особи і має призводити до припинення зазначеного права.

Принцип змагальності в цивільному судочинстві забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу, як того вимагають положення ст. 81 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджуєтсья із висновком суду першої інстанції, що оскільки у ході розгляду справи не було встановлено недобросовісності у діях відповідача, висновок щодо відмови у стягненні з відповідача безпідставно набутих грошових коштів є правильним.

Висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Згідно з пунктом 3 частини четвертої статті 265 ЦПК України у мотивувальній частині рішення зазначаються мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частини перша, друга та п`ята статті 263 ЦПК України).

Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що правових підстав для його скасування немає, а тому доводи апеляційної скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Судові витрати понесені сторонами в зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст. 259,268,374,375,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області - залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частиною третьою статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 21 березня 2022 року.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко