Справа № 147/120/22
Провадження № 2/135/179/22
10.08.2022 м. Ладижин Вінницька область
Ладижинський міський суд Вінницької області у складі:
головуючого судді Волошиної Т.В.,
за участі секретаря судових засідань Глушко І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ладижин Вінницької області в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого,
І. Стислий виклад позицій сторін.
27 квітня 2022 року на розгляд Ладижинського міського суду надійшла позовна заява, подана адвокатом Лабик В.А. в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 200 000 грн моральної шкоди, завданої смертю сина внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, а також 30 000 грн судових витрат на професійну правничу допомогу при розгляді справи.
Відповідач ОСОБА_2 відзив на позов із викладенням своїх заперечень до суду не подав.
ІІ. Заяви, клопотання сторін.
Представник позивача адвокат Лабик Р.Р. подав до суду заяву, у якій просить розгляд справи проводити у відсутність позивача та його представника, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідач ОСОБА_2 , буду належним чином повідомлений, в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки не повідомив.
Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи викладене, суд вважає, що оскільки відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання та про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, слід провести заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.
ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.
На підтвердження своєї особи позивачем надано копію паспорта громадянина України серія НОМЕР_2 , виданого 21.02.1996 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженці с. Кароліна Немирівського району Вінницької області (а.с. 15).
З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 (а.с. 25) видно, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином ОСОБА_1 .
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що свідчить копія свідоцтва про його смерть серії НОМЕР_4 від 25.05.2020 (а.с. 23).
З витягу з Централізованої бази МТСБУ видно, що станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу, пов`язана з експлуатацією транспортного засобу марки «ЗАЗ ТАВРІЯ», д.н.з. НОМЕР_1 , не була застрахована (а.с. 26).
IV. Норми права, які застосував суд, мотиви їх застосування та висновок суду.
Відповідно до ч.1, 2 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (ч.3 ст.16 Конституції України).
У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулась до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити в своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ч.2.ст.5 ЦПК).
Згідно із ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковим для суду, що розглядає справу, про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Згідно ч. 1,2,5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Вироком Немирівського районного суду Вінницької області від 19 жовтня 2020 року встановлено, що шкоду потерпілому було завдано саме джерелом підвищеної небезпеки, а не внаслідок непереборної сили чи умислу загиблого.

Відповідно до ст. 1194ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовано ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до п.21.1 ст. 21 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.

Станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу, пов`язана з експлуатацією транспортного засобу марки «ЗАЗ ТАВРІЯ», д.н.з. НОМЕР_1 , не була застрахована.

Відповідно до п. 41.1 ст. 41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: а) транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Відповідно до вказаних вище положень ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ не відшкодовує завдану моральну шкоду транспортним засобам, власник яких не застрахував свою цвіль-правову відповідальність.

Отже в силу вимог ст. 1194 ЦК України, в даному випадку саме на відповідача у справі покладено обов`язок на відшкодування завданої моральної шкоди позивачу, що повністю узгоджується з правовою позицією, викладеною Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року, справа № 755/18006/15-ц.

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Визначений позивачем розмір моральної шкоди суд вважає обґрунтованим з огляду на те, що моральна шкода спричинена безповоротною втратою близької людини, яка є сином позивача, що суттєво вплинуло на її життя в негативну сторону. Також суд оцінює розмір моральної шкоди виходячи з принципів розумності та справедливості.

V. Розподіл судових витрат.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Представником у суді може бути адвокат або законний представник (ч. 1ст. 60 ЦПК України).

Відповідно до положень статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, у тому числі належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частинами 1-5ст. 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За вимогами статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження понесених судових витрат на професійну правову допомогу по даній справі, позивачем долучено ордер серії АІ № 1207215 на надання правової допомоги, договір № 20.01.2022-Ц/200 від 20.01.2022 про надання правової допомоги, детальний опис виконаних робіт (наданих послуг) від 31.01.2022, відповідно до якого загальна вартість наданих адвокатом послуг, яка підлягає сплаті, складає 30 000 грн.

Витрати на правничу допомогу в сумі 30 000 грн. суд вважає співмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатським об`єднанням «Автопоміч» (представником позивача - адвокатом Лабиком Р.Р.) обсягом послуг, відповідають критеріям реальності таких витрат, розумності їх розміру.

Враховуючи, що позивач надав суду підтвердження витрат з надання адвокатських послуг, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати пов`язані із наданням правової допомоги.

Щодо судового збору.

Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Згідно з вимогами ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

При зверненні до суду з означеним позовом судовий збір не сплачено, оскільки позивач звільнена від його сплати.

Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

Таким чином, підлягає стягненню з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 2000 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2-13, 76-83, 141, 258, 259 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 200 000 (двісті тисяч) грн моральної шкоди завданої смертю її сина внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 30 000 (тридцять тисяч) грн витрат на оплату правничої допомоги.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 2 000 грн 00 коп. судового збору.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільного процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Рішення може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Ім`я (найменування) сторін:

- позивач ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ;

- представник позивача адвокат Лабик Руслан Романович, АДРЕСА_2 ;

- відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_6 .

Рішення складено та підписано суддею 10 серпня 2022 року.

Суддя