Провадження № 22-ц/801/470/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Антонюк В. В.
Доповідач:Панасюк О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2022 рокуСправа № 127/19088/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Панасюка О. С. (суддя доповідач),

суддів Берегового О. Ю., Шемети Т. М.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, що продовжує навчання, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області у складі судді Антонюка В. В. від 20 грудня 2021 року,-

встановив:

В липні 2021 ОСОБА_1 звернулась до суду з цим позовом, за яким просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь:

-аліменти на повнолітню дочку ОСОБА_3 в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення нею 23 років, але не пізніше ніж до закінчення навчання;

-аліменти за минулий час в такому ж розмірі, починаючи з жовтня 2020 року по день подання позовної заяви;

-пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони до 07 жовтня 2003 року перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дочка ОСОБА_4 , яка після досягнення повноліття продовжує навчання - є студенткою ІV курсу Вінницького національного медичного університету ім. М. І. Пирогова, денної форми навчання, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги на придбання продуктів харчування, одягу, підручників тощо. З досягненням дочкою повноліття з жовтня 2019 року по вересень 2020 року ОСОБА_2 добровільно сплачував кошти на її утримання в розмірі 1/5 частини (20 процентів) заробітку, шляхом безготівкового відрахування із заробітної плати. З жовтня 2020 року допомоги на утримання дочки не надавав, на неодноразові звернення ОСОБА_1 не реагував, а тому вважала, що аліменти мають бути присуджені і за час, що минув з моменту припинення їх сплати у добровільному порядку, а також стягнута пеня за прострочення сплати аліментів (без зазначення розрахунку заборгованості).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 21 грудня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на повнолітню дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/7 частки усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 26 липня 2021 року і до закінчення навчання у Вінницькому національного медичному університеті ім. М. І. Пирогова, але не довше ніж до досягнення ОСОБА_5 23 років. У межах суми платежу за один місяць рішення допущене до негайного виконання. В решті позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки повнолітня дочка сторін продовжує навчання, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги, а відповідач має простійну роботу і спроможний надавати їй утримання, але має на утриманні неповнолітню дитину, є особою з інвалідністю третьої групи, а тому з урахуванням розміру розумно обґрунтованих витрат, необхідних для забезпечення ОСОБА_4 , а також необхідності вжиття заходів із власного матеріального забезпечення нею особисто, вважав достатніми аліменти у розмірі 1/7 частини заробітку відповідача.

Щодо вимог про присудження аліментів за час, що минув, та пені за прострочення сплати аліментів, суд першої інстанції послався на відсутність доказів вжиття позивачкою заходів щодо отримання аліментів з відповідача, а також наявності заборгованості ОСОБА_2 зі сплати аліментів.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд помилково зазначив дату початку стягнення аліментів - 26 липня 2021 року (дату реєстрації позовної заяви у Вінницькому міському суді Вінницької області), замість 23 липня 2021 року - дати, коли позовну заяву було передано на пошту. При визначені розміру аліментів суд не взяв до уваги наведені нею розрахунки витрат, необхідних на належне забезпечення дочки, розмір її та відповідача доходу, зокрема наявність у нього додаткового доходу у виді пенсії у зв`язку з інвалідністю. Суд не взяв до уваги докази про навчання ОСОБА_6 у Вінницькому торговельно-економічному інституті Київського торговельно-економічного університету на платній основі. Суд прийшов до помилкового висновку про безпідставність вимог про стягнення аліментів за минулий час, не врахувавши того, що з жовтня 2019 року по вересень 2020 року ОСОБА_2 сплачував аліменти на повнолітню дочку шляхом безготівкового перерахування коштів ОСОБА_1 , без узгодження з нею самостійно припинив їх сплату, на її неодноразові вимоги щодо сплати аліментів не реагував. Подана ним заява про припинення відрахування аліментів не відповідає вимогам до офіційного документа. Щодо пені за прострочення сплати аліментів, то вважала, що оскільки з жовтня 2020 року ОСОБА_2 припинив сплачувати аліменти на повнолітню дочку ОСОБА_4 , а тому має сплатити пеню в розмірі 1 процента від суми прострочених аліментів, починаючи з жовтня 2020 року по час ухвалення рішення про стягнення аліментів.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Слізяк Н. Р. подав відзив на апеляційну скаргу, за яким просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, як таке, що ухвалене з додержанням норм процесуального права, відповідно до встановлених обставин справи та норм матеріального права, якими регулюються правовідносини сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково з таких підстав.

Частини перша та друга статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачають, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, суд розглядає справу та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цим вимогам рішення суду першої інстанції відповідає не повністю з огляду на таке.

Судом встановлено, що під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 07 жовтня 2003 року, у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дочка ОСОБА_4 , яка після досягнення повноліття продовжує навчання у Вінницькому національному медичному університеті ім. М. І. Пирогова, денної форми навчання. Власного заробітку ОСОБА_7 не має, проживає разом з матір`ю у АДРЕСА_1 .

Відповідно до копії декларації ОСОБА_2 , поданої ним 26 березня 2021 року він працює на посаді начальника відділу патронатної служби виконавчого апарату Вінницької районної ради Вінницької області та у 2020 році отримав 228 951 грн заробітної плати за основним місцем роботи та 600 грн інших виплат, має у спільній власності із ОСОБА_8 квартиру, загальною площею 47 кв. м. та має автомобіль Toyota Corolla, 1986 року виробництва, який обліковується як викрадений з 2004 року.

15 червня 2004 року ОСОБА_2 року зареєстрував шлюб із ОСОБА_8 , у якому ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народилась дочка ОСОБА_9 .

ОСОБА_2 є особою з інвалідністю третьої групи загального захворювання, проживає в кв. АДРЕСА_2 разом із дружиною ОСОБА_8 та дочкою ОСОБА_9 .

За заявою ОСОБА_2 від 29 жовтня 2019 року із його заробітної плати на користь ОСОБА_1 на дочку ОСОБА_4 утримувались аліменти в розмірі 20 процентів від заробітної з 29 жовтня 2019 року по 22 серпня 2020 року, включно.

Згідно з частиною першою статті 199 Сімейного кодексу України (далі СК України), якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Як роз`яснено у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

СК України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

За змістом статей 191, 200 СК України аліменти присуджуються рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Частина заробітку (доходу) матері, батька, яка стягуватиметься як аліменти на повнолітніх дочку, сина, визначається судом з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Оскільки ОСОБА_7 після досягнення повноліття у зв`язку із навчанням продовжує потребувати матеріальної допомоги, то суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність стягнення аліментів з відповідача.

Однак, погодитись із висновком суду щодо визначення розміру аліментів та визначення часу, з якого присуджено аліменти, не можна з огляду на таке.

Визначаючи аліменти у розмірі 1/7 частки усіх видів доходу (заробітку) ОСОБА_2 суд, зокрема, послався на рівність обов`язку батьків щодо утримання дитини (стаття 141 СК України).

Згідно з частиною першою статті 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

До відносин щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина застосовуються лише норми статей 187, 189 - 192 і 194 - 197 цього Кодексу (стаття 201 СК України).

Як установив суд першої інстанції ОСОБА_7 проживає спільно з матір`ю ОСОБА_1 , яка не має інших доходів, ніж заробітна плата в розмірі 14258 грн 71 к. на місяць (з лютого по травень 2021 року). При цьому заробітна плата відповідача у той же період становила в середньому 24177 грн 28 к., відповідно 1/7 частка її становить 3453 грн 89 к., що не може забезпечити потреби повнолітньої дочки, яка навчається у вищому навчальному закладі, на одяг, засоби гігієни, проїзд, канцелярське приладдя, підручники, технічні засоби для дистанційного навчання тощо.

Крім того, як видно з матеріалів справи і не заперечувалось відповідачем з жовтня 2019 року по вересень 2020 року ОСОБА_2 добровільно сплачував аліменти на користь ОСОБА_1 на повнолітню дочку ОСОБА_7 у розмірі 1/5 частки заробітку. Будь-яких обставин, які вплинули на можливість ним сплати аліментів в такому ж розмірі (щодо зміни його матеріального чи сімейного стану, погіршення стану здоров`я тощо) відповідач не навів, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) ОСОБА_2 , меншій, ніж він визначив її самостійно у своїй заяві від 29 жовтня 2019 року.

Аліменти за рішенням суду присуджуються від дня пред`явлення позову (частина перша статті 191 СК України).

За загальним правилом днем вчинення відповідної процесуальної дії є день, коли заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку (частина п`ята статті 124 ЦПК України).

Отже, днем подання позовної заяви є день її реєстрації в Єдиній інформаційно-телекомунікаційній системі суду (частина друга статті 14 ЦПК), а у разі подання позовної заяви у паперовій формі засобами поштового зв`язку - день її передання на пошту.

З штемпеля на конверті, у якому надійшла позовна заява із додатними до неї документами, видно, що вона була здана на пошту 23 липня 2021 року, отже саме 23 липня 2021 року необхідно вважати днем подання позовної заяви, а отже й днем, з якого присуджуються аліменти, а не 26 липня 2021 року, коли позовна заява була зареєстрована в Єдиній інформаційно-телекомунікаційній системі суду.

Щодо вимоги про присудження аліментів за минулий час, то апеляційний суд виходить із такого.

Відповідно до частини другої статті 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Таке ухилення може полягати у переховуванні відповідача, приховуванні ним даних про майно, джерела доходу, місце роботи тощо. Тобто, коли відповідач вживав заходів які б унеможливлювали звернення позивача з позовом про стягнення аліментів.

Натомість, за змістом частини першої статті 187 СК України у взаємозв`язку зі статтею 201 цього Кодексу один із батьків може подати заяву за місцем роботи, місцем виплати пенсії, стипендії про відрахування аліментів на повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатись, з його заробітної плати, пенсії, стипендії у розмірі та на строк, які визначені у цій заяві.

Така заява може бути ним відкликана.

Отже, як подання заяви про відрахування аліментів, так і її відкликання є виключним правом платника аліментів, а тому не може вважатись ухиленням від сплати аліментів в розумінні статті 191 СК України.

Оскільки вимога про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за змістом позовної заяви є похідною від вимоги про присудження аліментів за минулий час, то вона задоволенню також не підлягає, відмовау позові в цій частині додаткового обґрунтування не потребує.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що згідно з частиною першою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Тобто, підставою для нарахування пені є заборгованість по сплаті аліментів, розмір яких визначений або рішенням суду або за домовленістю сторін.

За домовленістю між батьками може бути визначено лише спосіб участі того з них, хто проживає окремо, в утриманні дитини (особи, яка не досягла повноліття) (частина друга статті 181 СК України, яка відповідно до статті 201 СК України не застосовується до відносин щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина).

Натомість частина третя статті 199 СК України установлює, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відтак, заборгованість зі сплати аліментів на повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатись, може виникнути лише, якщо такі аліменти стягнуто за рішенням суду.

Апеляційний суд не приймає нові докази, подані ОСОБА_1 , тому що виняткових обставин, які об`єктивно унеможливлювали подання цих доказів до суду першої інстанції вона не навела.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 384 ЦПК України апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20 грудня 2021 року змінити.

Викласти абзац другий резолютивної частини рішення у такій редакції: «Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на повнолітню дочку ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/5 частки усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 23 липня 2021 року і до закінчення навчання у Вінницькому національному медичному університеті ім. М. І. Пирогова, але не більше, ніж до досягнення двадцяти трьох років».

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О. С. Панасюк

Судді: О. Ю. Береговий

Т. М. Шемета