Справа № 369/4216/20
Провадження № 2/369/347/22
РІШЕННЯ

Іменем України

29.08.2022 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючої судді Дубас Т.В.,

при секретарі судових засідань Мазурик Д.С., Варваровій М.П., Житар А.А.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

представника третьої особи Прохоренко Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Києво-Святошинського районного суду Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа Вишнева міська рада Бучанського району Київської області, про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом знесення самовільної прибудови, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2020 року позивач звернулась із цим позовом, в якому просила суд:

усунути їй перешкоди у користуванні присадибною земельною ділянкою спільного користування та домоволодінням за адресою: АДРЕСА_1 , які створені відповідачем, шляхом зведення на суміжній земельній ділянці прибудови до будинку АДРЕСА_2 , у такий спосіб: шляхом зобов`язання відповідача здійснити за свій рахунок знесення самовільної прибудови до будинку АДРЕСА_2 та веранди, в місячний строк з часу набуття чинності рішення суду.

Свої позивні вимоги позивач мотивувала тим, що в 1999 році померла мати сторін ОСОБА_5 , після чого сторони, як спадкоємці першої черги, успадкували у рівних частинах домоволодіння АДРЕСА_2 .

Зі слів позивача, відповідач не займалась підтриманням домоволодіння в належному стані, відмовлялась здійснювати будь-які ремонтні роботи у цьому будинку та не дозволяла позивачу цього робити, тому у жовтні 2005 року остання звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області із позовом про розподіл спадкового домоволодіння, визначення порядку користування земельною ділянкою.

Позивач вказує, що за рішенням Києво-Святошинського суду Київською області за нею було визнано право власності на 1/2 частину домоволодіння і виділено наступні приміщення:

1-4 площею, 9,2 кв.м. - вартістю 9 874,4 грн.;

1-5 площею 9,7 кв.м. - вартістю 10 411,00 грн.;

1-6 площею 17,9 кв.м. - вартістю 19212,1 грн.;

гараж «Б» - вартістю 13 96,00 грн.;

погріб «В» - вартістю 2 126 грн.

За відповідачем було визнано право власності на 1/2 частину домоволодіння та виділено такі приміщення:

1-1 площею 8,5 кв.м.- вартістю 6 369,00 грн.;

1-2 площею 8,0 кв.м. - вартістю 5 985,6 грн.;

1-3 площею 15,0 кв.м. - вартістю 16 099,5 грн.;

літню кухню «Д» разом з прибудовами - вартістю 35 505 грн.;

ганок вартістю 106,0 грн.

Позивач вказує, що також рішенням було зобов`язано розібрати перегородку між приміщеннями 1-3 та 1-4, та влаштувати перегородку між приміщеннями 1-3 та 1-4, а позивача зобов`язано влаштувати дверний проріз між приміщеннями 1-5 та 1-6; переобладнати віконний проріз в дверний, в приміщення 1-5 закласти дверний проріз між приміщеннями 1-3 та 1-6, переобладнати системи інженерного забезпечення окремо для кожної квартири.

Виділено в користування сторін земельну ділянку кожній по 590,0 кв.м, в тому числі і земельну ділянку в спільному користуванні, згідно з 2-им варіантом судової будівельно-технічної експертизи.

Зі слів позивача, право власності на частини вказаного будинку зареєстровано за кожною із сторін.

Разом з тим, позивач повідомила, що у зв`язку із тим, що вона повністю виконала всі обов`язки, покладені на неї за рішенням суду щодо перепланування житлового будинку, а відповідач ухилилась, мотивуючи це, відсутністю грошей, перша погодилась не стягувати з останньої гроші у сумі 4 612 грн., стягнуті за рішенням суду, дозволивши їй не переносити стіну та влаштувати перегородку між приміщеннями 1-3 та 1-4 в житловому будинку. Про цю домовленість відповідач написала власноручно розписку, якій зазначила, що не претендує на площу в кімнаті 1-4 і передає її позивачу, не претендує на горище над цією кімнатою.

Відповідно до домовленостей між сторонами позивач за свої кошти здійснила всі роботи з демонтажу і заміни балок, стропил та інших дерев`яних частин даху, які прогнили, перемурувала фронти будинку. Зі слів позивача, всі роботи оплатила особисто вона.

Позивач вказує, що в період з 2006 року по 2012 рік між сторонами склався певний порядок користування земельною ділянкою та були встановлені погоджені межі, також 10.11.2009 було складено акт погодження меж земельної ділянки, які відповідач власноручно підписала.

Позивач вказує, що у серпні 2006 року її частині будинку було присвоєно АДРЕСА_3 , а частині будинку, якою користується відповідач, - АДРЕСА_2 .

Позивач стверджує, що 14.02.2013 нею була здійснена державна реєстрація земельної ділянки, а 06.06.2013 їй було видано свідоцтво про права власності на цю земельну ділянку площею 0,0586 га, кадастровий номер: :01:012:5010.

Позивач зазначає, що в 2016 році вона добудувала на своїй земельній ділянці, на яку оформлено право власності, прибудови, які були зареєстровані у законному порядку, внаслідок чого позивач являється власником об`єкту нерухомості загальною площею 64,1 кв.м., житловою 31,1 кв.м.

Позивач вказує, що у 2015 році відповідач здійснила державну реєстрацію земельної ділянки, кадастровий номер :01:012:5052 площею 0,0463 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та земельної ділянки, кадастровий номер :01:012:5051, площею 0,0095 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Позивач вважає, що відповідач порушивши земельне законодавство України та рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області, так як на земельній ділянці виділеної в спільне користування сторін, відповідач побудувала веранду та прибудову, якою, зі слів позивача, зайняла землі спільного користування, та залила високе вимощення, що перешкоджає вільно їй пересуватись.

Зі слів позивача, вказана прибудова збільшила площу приміщень, які належать відповідачу, майже вдвічі.

Позивач вказує, що відповідач незаконно почала самочинне будівництво прибудови до будинку, вийшовши за межі належної їй земельної ділянки, не дотримавшись вимог ДБН, не відступивши 1 м від межі, збудувавши прибудову на спільній земельній ділянці та веранду впритул до стіни позивача, чим замурувала вікно її кімнати.

Позивач вказує на те, що відповідач не зробила належного водовідведення з даху прибудови, через що під будинком утворилася яма, де постійно стоїть вода і замокає стіна позивача, також від постійного затікання води із даху прибудови псуються стіни, покриваються пліснявою та чорніє стіна приміщення 1-6.

Позивач вважає дії відповідача незаконними, вона не давала згоди на будівництво вказаних приміщень, усунення порушень можливо лише шляхом знесення незаконних будівель.

Зі слів позивача, відповідач декілька разів була притягнута до адміністративної відповідальності за порушення вимог містобудівного законодавства, також їй було вручено припис про усунення виявлених порушень, але відповідач не виконала цього припису.

З огляду на вказане позивач звернулась до суду з позовом.

Ухвалою судді від 06.04.2020 було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження.

Ухвалою суду від 03.08.2020 було витребувано у Крюківщинської сільської ради відомості щодо застосованих відносно ОСОБА_4 мір, спрямованих на усунення порушень та відобразити, чи були прийняті з боку ОСОБА_4 будь-які заходи з приводу усунення порушень.

16.04.2021 ухвалою суду було закрите підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.

26.08.2021 ухвалою суду було замінено третю особу Крюківщинську сільську раду Києво-Святошинського району Київської області на її правонаступника Вишневу міську раду Бучанського району Київської області.

В судове засідання 11.08.2022 учасники справи не з`явилися. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Позивач подала до суду заяву про проведення судового засідання у її відсутності. Позов підтримала та просила суд задовольнити.

Представник відповідача подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Проти позову заперечував та просив суд відмовити у задоволенні позову.

Третя особа в судове засідання свого представника не направила, причини неявки та позицію щодо позову суду не повідомила.

У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, відмовити у позовних вимогах, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що 03.09.2004 позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, видане державним нотаріусом Вишневої міської державної нотаріальної контори Київської області за реєстровим № 1-2826, на 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_2 з надвірними будівлями та спорудами, спадкова справа № 163 за 1999 рік.

09.09.2004 на підставі вказаного свідоцтва про право на спадщину було зареєстровано за позивачем право власності на 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_2 за позивачем.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19.05.2019 у справі №2-197/06 було визнано за позивачем право власності на 1/2 частину житлового будинки АДРЕСА_2 , і виділено приміщення 1-4 площею, 9,2 кв.м. - вартістю 9 874,4 грн.; 1-5 площею 9,7 кв.м. - вартістю 10 411,00 грн.; 1-6 площею 17,9 кв.м. - вартістю 19212,1 грн.; гараж «Б» - вартістю 13 96,00 грн.; погріб «В» - вартістю 2 126 грн., за відповідачем також було визнано право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_2 та виділено приміщення: 1-1 площею 8,5 кв.м.- вартістю 6 369,00 грн.; 1-2 площею 8,0 кв.м. - вартістю 5 985,6 грн.; 1-3 площею 15,0 кв.м. - вартістю 16 099,5 грн.; літню кухню «Д» разом з прибудовами - вартістю 35 505 грн.; ганок вартістю 106,0 грн.

Даним рішенням відповідача зобов`язано розібрати перегородку між приміщеннями 1-3 та 1-4 та влаштувати перегородку між приміщеннями 1-3 та 1-4.

Зобов`язано позивача влаштувати дверний проріз між приміщеннями 1-5 та 1-6, переобладнати віконний проріз в дверний в приміщенні 1-5, закласти дверний проріз між приміщеннями 1-3 та 1-6, переобладати системи інженерного забезпечення окремо для кожної квартири.

Виділено в користування сторонам земельну ділянку кожній по 590,0 кв.м, в тому числі і земельну ділянку в спільному користуванні.

Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 02.10.2006 1/2 частина домоволодіння, що за адресою: АДРЕСА_2 на праві спільної часткової власності належить позивачу на підставі рішення суду від 19.05.2006.

Відповідно витягу з Державного реєстру на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.06.2013 земельна ділянка, що розташована в АДРЕСА_3 , кадастровий номер: :01:012:5010, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,0586 га, на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 , виданого 06.06.2013 державним реєстратором Білоус Н.В., належить позивачу.

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 13.09.2015 земельна ділянка площею 0,0463 га, кадастровий номер: :01:012:5052, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , на праві власності належить відповідачу.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень земельна ділянка площею 0,0095 га, кадастровий номер :1:012:5051, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_2 на прав власності належить відповідачу на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_2 від 03.11.2015, виданого державним реєстратором Горбач І.С.

24.01.2015 земельною комісією було складено Акт, у якому вказано, що перевірці було встановлено, що відповідач самовільно порушила межі суміжної земельної ділянки, забудувавши прохід та землі загального користування.

Згідно з актом обстеження земельної ділянки від 24.03.2015 №04-19/15 було встановлено, що станом на 24.03.2015 частина земельної ділянки площею 0,000255 га, яка належить позивачу, самовільно зайнята відповідачем дерев`яною спорудою, встановленою на бетонному фундаменті.

24.03.2015 державним інспектором сільського господарства в Київській області було видано припис №П8/207 з вимогою у 30 денний термін усунути виявлені порушення вимог земельного законодавства. Також відповідача попереджено, що у разі невиконання даного припису передбачено адміністративну відповідальність за ст. 188-5 КУпАП.

13.05.2015 на відповідача було складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбачене ст. 53-1 КУпАП.

13.05.2015 Державною інспекцією сільського господарства в Київській області було винесено постанову №007 про накладення адміністративного стягнення на відповідача за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 53-1 КУпАП, за самовільне зайняття частини земельної ділянки позивача шляхом побудови дерев`яної споруди на бетонному фундаменті.

Відповідно до акту земельної комісії з питань врегулювання земельних відносин депутатами VI скликання Крюківщинської сільської ради від 22.05.2015 було здійснено виїзд за адресою: АДРЕСА_2 , під час якого встановлено, що відповідач самовільно здійснює будівництво капітальної споруди впритул до будинку позивача, самовільно зайняла земельну ділянку спільного користування, самовільно зайняла частину приватної земельної ділянки позивача, на будинку позивача відповідач без згоди останньої вмонтувала супутникову антену.

Згідно з актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 27.08.2015 №А-152/221 Державним інспектором сільського господарства в Київській області було встановлено, що станом на 27.08.2015 відповідач не виконала вимоги припису від 24.03.2015 № П8/207, продовжуючи самовільно займати частину земельної ділянки позивача.

Виходячи з вищенаведених обставин, Державним інспектором сільського господарства в Київській області 27.08.2015 було знову видано припис №П23/22, у якому надано відповідачу 30 денний термін на усунення виявлених порушень вимог земельного законодавства.

27.08.2015 на відповідача було складено протокол про адміністративне правопорушення № 0011 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 53-1 КУпАП.

03.09.2015 Держсільгоспінспекцією в Київській області було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення на відповідача у вигляді штрафу розмірі 153 грн, за вчинення адміністративного правопорушення, передбачено ст. 188-5 КУпАП.

У листі Державної інспекції з енергетичного нагляду у Київській області від 30.06.2015 №10/377 вказано, що під час розгляду звернення позивача було виявлено такі порушення у відповідача:

ввід до будинку виконаний самоутримним ізольованим проводом, проходить на відстані 25-30 см від конструкції балкона (порушене ПУЕ п. 2.4.52 відстань по горизонталі від самоутримних проводів ПЛІ за їх найбільшого відхилення до елементів будівель і споруд повинна бути не менше ніж: 1,0 м до балконів, терас та вікон);

один з живильних проводів від ящика обліку електроенергії в середину будинку прокладений по газовій трубі, другий (в гофрованому рукаві) вище на 15-20 см газової труби (порушення ДБН В.2.5.-23-2003 п. 5.70 мінімальна відстань від вимикачів, штепсельних розеток і елементів електроустановок повинна бути не менше ніж 0,5 м).

03.05.2019 позивач подав заяву до поліції, у якій просила вжити заходів до відповідачки, так як остання створює перешкоди у користуванні власністю.

Відповідно до листа з Вишнівського ВП Києво-Святошинського ВП із відповідачем було проведено профілактичну бесіду про недопущення порушень правил утримання собак по місцю проживання та вчинення інших протиправних дій.

Відповідно до акту Постійної комісії ради з питань законності, правопорядку, депутатської етики, регулювання земельних відносин складений депутатами VII скликання від 05.02.2020, встановлено, що відповідач продовжує самовільно займати частину земельної ділянки позивача. Припис щодо усунення перешкод відповідач не виконала.

З огляду на лист Департаменту ДАБІ у Київській області від 02.07.2015 на земельній ділянці позивача, кадастровий номер :01:012:5010, відповідач виконала роботи з облаштування прибудови до житлового будинку на бетонному фундаменті з розмірами 12 м х 6 м без документа, що посвідчує право власності або право користування земельною ділянкою, без розробленої у встановленому порядку проектної документації (будівельного паспорту) та без документу, що надає право на виконання будівельних робіт, чим порушено ст.ст. 27, 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». За результатами перевірки було складено акт від 19.06.2015, видано припис № С-1906/1 з вимогою усунути виявлені порушення та складено протокол по справі про адміністративне правопорушення № 1-Л-А-1906/1 від 19.06.2015. За результатами розгляду матеріалів справи відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності згідно з ч. 1, ч. 5 ст. 96 КУпАП (постанова по справі про адміністративне правопорушення від 25.06.2015 № А-2506/2).

Зважаючи на встановлені обставини, суд вважає за необхідне проаналізувати наступні правові норми.

Статтею 41 Конституції України проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Як передбачено ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною 2 ст. 152 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Верховний Суд у Постанові від 21.05.2020 по справі №726/824/15-ц щодо демонтажу самовільної прибудови до садового будинку (частина якої фактично знаходиться на земельній ділянці іншої особи), прийшов до наступних висновків:

Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Частиною 7 цієї ж норми передбачено, що у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

З урахуванням змісту статті 376 ЦК України в поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту такого порушення самочинною забудовою.

Збудований об`єкт нерухомості може бути знесений особою, яка здійснила самочинне будівництво, за її рахунок лише на підставі судового рішення у випадках, передбачених частинами четвертою та сьомою статті 376 ЦК України: а) якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, що здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці; б) якщо така забудова порушує права інших осіб; в) якщо проведення перебудови об`єкта є неможливим; г) особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, відмовляється від проведення перебудови відповідно до прийнятого судом рішення.

Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише за умови вжиття всіх передбачених законодавством України заходів щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Отже, системний аналіз зазначених положень дає підстави для висновків про те, що самочинне будівництво підлягає знесенню, якщо: власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності за особою, яка здійснила таке будівництво; власник земельної ділянки не заперечує проти визнання права власності на самочинну забудову, однак така забудова порушує права інших осіб на зазначену земельну ділянку; самочинна забудова зведена на наданій земельній ділянці, але з відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил, що порушує права інших осіб, за умови, що особа, яка здійснила самочинне будівництво, відмовилась від здійснення перебудови.

Знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), допустиме лише за умови, якщо неможливо здійснити перебудову нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови.

Вирішуючи даний спір, суд апеляційної інстанції правильно виходив з того, що вимоги первісного позову про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом демонтажу (знесення) частини спірної прибудови до садового будинку відповідача не підлягають задоволенню, оскільки позивач просила вжити крайніх заходів по усуненню порушень її прав.

Крім того, позивачем не надано доказів технічної можливості демонтажу частини садового будинкубез пошкодження конструкції споруди в цілому, не визначено, яку саме частину садового будинку слід знести, її розмір та конфігурацію. Отже така вимога є передчасною.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частина 1,2 статті 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному з`ясуванню обставин по справі, роз`яснює їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Тобто, в результаті аналізу правових норм, з огляду на встановлені у ході розгляду справи обставини суд приходить до наступних висновків.

Позивач у цій справі аналогічно, як і у справі №726/824/15-ц, в рамках якої Верховний Суд у своїй постанові від 21.05.2020 висловив правовий висновок, на який вказано вище за текстом, просить вжити крайніх заходів по усуненню порушень її прав.

Разом з тим, позивачем не надано доказів технічної можливості знесення самовільної прибудови та веранди без пошкодження конструкції будинку в цілому, не визначено, яку саме прибудову та веранду до будинку слід знести, її розмір та конфігурацію, спосіб виконання робіт по їх знесенню, не надала доказів неможливості перебудови цих самочинних об`єктів відповідно до вимог законодавства. Для отримання вказаних доказів необхідні спеціальні знання, їх можливо отримати лише експертним шляхом, проте позивач ні сама не надала суду відповідний висновок експерта, ні просила суд призначити у справі судову експертизу. Призначати ж з власної ініціативи експертизу суд позбавлений повноважень з огляду на принципи змагальності та диспозитивності, проголошені у ст.ст. 12, 13 ЦПК України.

Отже, вимоги позивача про знесення самочинних будівель відповідача наразі є передчасними, тому позов не підлягає задоволенню.

З огляду на те, що позов не підлягає задоволенню, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд залишає судові витрати позивача за нею.

При цьому, з огляду на низку тверджень сторін, що не стали предметом аналізу в даному рішенні, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).

З огляду на вищенаведене, керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 376, 391 ЦК України, ст.ст. 152, 158 ЗК України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-82, 141, 259, 263-268, 280-281, 351, 352, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа Вишнева міська рада Бучанського району Київської області, про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом знесення самовільної прибудови відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи(вирішення питання) без повідомлення(виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скаргу на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.В.Дубас