Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 126/950/22

Провадження № 2/126/509/2022

"15" серпня 2022 р. м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Рудя О.Г.

секретар Кучанська В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бершадь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з даним позовом, в якому просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком, розташованим в АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок, господарські будівлі та споруди, розташовані в АДРЕСА_1 .

З 2002 року вона та ОСОБА_3 проживали однією сім`єю в незареєстрованому шлюбі, вели спільне господарство. Його син - ОСОБА_2 проживав разом з ними і був зареєстрований 14.12.2013 року в її будинку за зазначеною адресою.

ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловік ОСОБА_3 помер.

Його син після закінчення середньої школи у 2011 році переїхав на постійно місце проживання в м. Ладижин до своїх родичів та з того часу вони не спілкуються і в її будинку він не проживає.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_4 зареєстрований (прописаний) в житловому будинку, який належить їй на праві приватної власності, а фактично проживає в іншому населеному пункті, вона позбавлена можливості оформити субсидію та розпоряджатися власністю на свій розсуд.

Оскільки відповідач не бажає добровільно оформити зняття з реєстрації місця проживання в її будинку, тому вона як власник житла, вимушена звернутися до суду з цією позовною заявою, оскільки відповідач створює їй перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження її майном.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не явилася, надала заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, справу просила слухати у її відсутність.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не явився, про місце та час розгляду справи був повідомлений, в тому числі й через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Ні відзиву ні жодних клопотань від нього до суду не надходило.

Враховуючи те, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі.

Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 02.02.2021 року, реєстраційний № 204, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок, господарські будівлі та споруди, розташовані в АДРЕСА_1 .

Позивач стверджує, що з 2002 року вона та ОСОБА_3 проживали однією сім`єю в незареєстрованому шлюбі, вели спільне господарство. Його син ОСОБА_2 проживав разом з ними і був зареєстрований 14.12.2013 року в її будинку за зазначеною адресою, що підтверджується довідкою Джулинської сільської ради від 02.06.2022 року за № 303, копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловік позивача - ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про його смерть Серія НОМЕР_2 від 16.07.2020 та довідкою Джулинської сільської ради від 22.03.2021 року за № 547.

Також позивач зазначає, що син ОСОБА_3 - відповідач по справі ОСОБА_2 після закінчення середньої школи у 2011 році переїхав на постійно місце проживання в м. Ладижин до своїх родичів та з того часу вони не спілкуються і в її будинку він не проживає та з нею не спілкується взагалі, що підтверджується довідкою Джулинської сільської ради від 11.05.2022 року за № 536 та письмовими поясненнями свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ..

Відповідач не бажає добровільно оформити зняття з реєстрації місця проживання в житловому будинку позивача, тому вона як власник житла, вимушена звернутися до суду, оскільки ОСОБА_2 створює позивачу перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження її майном.

Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Пленум Верховного Суду України у постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року № 2 підкреслив, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права особи на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій у здійсненні покладених на них завдань щодо управління житловим фондом, його експлуатації і збереження. Досконалий розгляд житлових спорів є запорукою своєчасного, реального здійснення конституційного права громадян на житло і зміцнення законності у житлових правовідносинах.

Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім`ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України).

Особливим інститутом житлового права є збереження житла за тимчасово відсутніми. Порядок збереження житла за тимчасово відсутніми членами сім`ї наймача житла державного, комунального житлового фонду визначено ст. 71 ЖК України, а їхні права та обов`язки - ст. 78 ЖК України, які встановлюють випадки збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. У той же час, умови збереження житла за цивільним законодавством визначаються строками встановленими за згодою сторін, абсолютне право власності на житло не обмежується ні строками, ні територією.

Відповідно до ст. 71 ЖК України за тимчасової відсутності наймача або членів сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк, за заявою відсутнього, може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Тимчасова відсутність особи може биту безперервною, але не повинна перевищувати шести місяців.»

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до абз. 2 п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом заняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення право власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичною особою померлою».

Отже, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що оскільки факт відсутності відповідача за місцем своєї реєстрації понад 1 рік встановлено, а визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням має для позивача, як власника житла важливе юридичне значення, позов слід задовольнити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 317, 319, 391, 405 ЦК України, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 4, 5, 10, 76-82, 89, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , втратившим право користування житловим будинком, розташованим в АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О. Г. Рудь