Справа № 691/1132/21
Провадження № 2/691/127/22
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
23 серпня 2022 року Городищенський районний суд Черкаської області
судді Черненка В.О.
за участю секретаря судових засідань Штепи О.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Городище цивільну справу за позовною заявою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
В судове засідання представник позивача не з`явився, але в матеріалах справи міститься клопотання в якому просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Проти постановлення заочного рішення не заперечував.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився по невідомій суду причині, хоча про день, час та місце слухання справи був повідомлений завчасно та належним чином, про що свідчить копія оголошення опублікованого на офіційній сторінці Городищенського районного суду веб-порталу судової влади України. Листа про розгляд справи у його відсутність чи відзиву (заперечення) до суду не надходило.
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
З огляду на вище викладене, зі згоди представника позивача, керуючись положеннями ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи.
Суд, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні, вважає наступне.
Згідно ст. 509 ЦК України, зобов`язаннями є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обов`язку, які виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, в тому числі з договорів.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно цієї ж статті та ч. 2 ст. 1050 ЦК України, наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення усієї суми кредиту.
Згідно довідки ОСОБА_1 отримав платіжні картки № НОМЕР_1 , яка була відкрита 25.10.2017 року терміном дії 10/21, картка № НОМЕР_2 , яка була відкрита 14.04.2020 року терміном дії 01/24.
Договір був укладений, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, які розміщені на офіційному сайті банку в мережі інтернет за адресою privatbank.ua та які разом з Пам`яткою клієнта і Тарифами становлять договір банківського обслуговування, примірник якого вона отримала шляхом самостійного роздрукування. Погоджуюсь з збільшеним строком позовної давності, зазначеним в Умовах та Правилах та з тим, що зміни до Умов та Правил вносяться банком щомісяця в односторонньому порядку, а у випадках, коли в односторонньому порядку внесення змін неможливо, Банк повідомляє її про внесені зміни шляхом використання визначених Умовами та Правилами каналів зв`язку. Продовження користування послугами Банку після дати публікації на сайті Банку змінених Умов та правил є підтвердженням її погодження та повного безумовного прийняття зміненої редакції Умов та Правил. З довідкою про систему гарантування вкладів фізичних осіб ознайомлена. Зі змінами Умов та правил надання банківських послуг зобов`язується ознайомлюватись самостійно на офіційному сайті Приватбанку privatbank.ua.
Крім того, заява містить персональні дані відповідача, контактну інформацію, дату та його підпис.
До кредитного договору банк додав Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», « Універсальна CONTRACT», « Універсальна GOLD» та копія документу (без назви), в якому зазначені терміни та поняття, права та обов`язки клієнта, права та обов`язки банку, умови кредитування та інше, що, на думку суду, є витягом з Умов та Правил надання банківських послуг.
Також до позовної заяви додано документ без назви, який містить: інформацію та контактні дані кредитодавця, кредитного посередника, основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформацію щодо реальної річної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту та інші важливі правові аспекти з використанням типу кредитного продукту: карток «Універсальна», «Універсальна GOLD», «Картка Platinum» «Картка МС World BlackEdition» «Картка Visa Signature» «Картка WorldElite» «Картка Visa Infinite» від 14.04.2020 року за підписом ОСОБА_1 .
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно ч. 1 статті 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною другою статті 1054 ЦК України, встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним, що передбачено положеннями статті 1055ЦК України.
Згідно ч. 1 статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець, яким у даному випадку є АТ КБ «ПриватБанк».
Оскільки, умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі для усіх споживачів і доведені до їх відому, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, аналізуючи зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що споживач послуг банку лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Банк, звернувшись з вимогою про погашення кредиту, просив стягнути заборгованість за простроченим тілом кредиту.
У Анкеті-заяві позичальника про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 05.12.2017 року процентна ставка не зазначена.
Також, Анкета-заява не містить відомості про кредитний ліміт та вид картки, яка була оформлена на ім`я відповідача.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме дані Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи, на момент отримання відповідачем кредитних коштів, взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати заборгованості за простроченим тілом кредиту саме у зазначених розмірах та порядку нарахувань, що додані банком до позовної заяви.
Крім того, роздруківка з сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування, що повністю узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015, провадження № 6-16цс15.
Враховуючи вище наведене, суд приходить до висновку про неможливість застосування до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин 05.12.2017 року до моменту звернення до суду із вказаним позовом 15.11.2021 року, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у Анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної зі сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в Анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати заборгованості за простроченим тілом кредиту. Зазначена позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 в справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі.
Будь-яких інших доказів, окрім долучених позивачем до позовної заяви на підтвердження своїх вимог, останній не надав.
Крім того, одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.
Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
Як зазначалося вище, відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч. 1 ст. 11 Закону України від 12.05.1991 № 1023-X-II «Про захист прав споживачів»).
Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Конституційний Суд України у рішенні у справі щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11.07.2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України, участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.
З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд приходить до висновку, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
Тому, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 , АТ КБ «ПриватБанк» дотримало вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.
Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131 цс 19, у зв`язку з чим посилання на інші правові висновки Верховного Суду є безпідставні.
Проте, матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 користувався кредитним лімітом (карткою) та вчиняв дії щодо часткової сплати заборгованості за кредитним договором, що свідчить про визнання ним факту отримання кредитних коштів.
Укладений між сторонами кредитний договір від 05.12.2017 року у вигляді Анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним), однак встановлено, що відповідач фактично отримав та використав кошти в розмірі 246441,50 гривень, тому враховуючи вимоги ч. 2 статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, правову позицію Великої Палати Верховного Суду, що висловлена у справі № 342/180/17 від 03.07.2019, кредитор має право вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
З вказаної роздруківки, також, вбачається, що ОСОБА_1 починаючи з 05.02.2018 року по 05.06.2019 року знімав кошти з даної кредитної картки, тобто коштами користувався.
Разом з тим, як вбачається з роздруківки та з розрахунків заборгованості, зокрема, з розрахунку ОСОБА_1 здійснив погашення фактично отриманих коштів (з 05.02.2018 року по 16.03.2019 року) у загальній сумі 219447,90 гривень.
На підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк», пропорційно до задоволених позовних вимог, судові витрати у сумі 1891 гривня 33 копійки.
На підставі наведеного та керуючись: ст. 61 Конституції України; Рішенням Конституційного Суду України у справі щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11.07.2013 року у справі №1-12/2013; Постановою Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131 цс 19; Постановою Верховного Суду України від 11.03.2015, провадження № 6-16цс15; п. 22 ч. 1 ст. 1, ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»; ст. 11, ч. 1, 2 ст. 207, ст.ст.509, 626, 628, ч. 1 ст. 633, ч. 1 ст. 634, ч. 1 ст. 638, ст. 1049, ч. 1,2 ст. 1050, ст.ст. 1054, 1055 ЦК України; ст. ст. 2, 3, 4, 5, 9, 10, 12,13, 17, 18, 76 81, 141, ч. 2 ст. 247, ст.ст. 258, 259, 263-265, 280-284 ЦПК України, суд,
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, воно може бути оскаржене в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Черкаського апеляційного суду в 30-ти денний строк, з дня проголошення рішення. У даному разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач може оскаржити заочне рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Черкаського апеляційного суду в 30-ти денний строк, з дня проголошення рішення.
Повний текст рішення виготовлений 25.08.2022 року.
Суддя В. О. Черненко