Справа № 712/3623/22
Провадження № 2/712/1782/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2022 року м. Черкаси

Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Романенко В.А.

за участю секретаря Шаповал А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей виконавчого комітету Світловодської міської ради, Служба у справах дітей Черкаської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей виконавчого комітету Світловодської міської ради, Служба у справах дітей Черкаської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини, посилаючись на те, що він, ОСОБА_1 , з 25.03.2010 року до березня 2021 року перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 , що підтверджується рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 лютого 2021 року.

Від шлюбу з відповідачкою мають двох дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження.

Після розірвання шлюбу вони з відповідачкою проживаємо окремо за вказаними вище адресами. Діти проживають та зареєстровані разом із матір`ю, що підтверджується довідками про реєстрацію місця проживання від 16.05.2022 року.

Останнім часом їхня дочка ОСОБА_5 виявила бажання постійно проживати разом з ним в м. Світловодську Кіровоградської області. На даний час вона фактично перебуває в його помешканні разом з ним в м. Світловодську.

Навчання відбувається в дистанційному режимі. Окрім цього вона додатково займається з вчителем Світловодської ЗОШ № 2, що підтверджується довідкою вчителя. Проживання ОСОБА_5 разом з ним є для неї більш комфортним та таким, що відповідає її інтересам і бажанню. Вона має окрему обладнану усім необхідним кімнату у двокімнатній квартирі покращеного планування, яка є їхньою з

відповідачкою спільною сумісною власністю, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 12.09.2019 р. Окрім них з дочкою в цій квартирі ніхто не мешкає.

У даному випадку дитина бажає проживати разом з ним. Але з цього приводу із відповідачкою виник спір.

Вважає, що проживання малолітньої ОСОБА_5 разом з ним буде для неї більш комфортним та сприятливим для її розвитку, забезпечення нормальними життєвими умовами, дотриманням санітарно-гігієнічних норм, контролю щодо навчального процесу тощо.

Він має стабільний самостійний дохід, що підтверджується декларацією про його підприємницьку діяльність як фізичної особи-підприємця. Спиртні чи наркотичні засоби він не вживає, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, що підтверджується медичними довідками. За місцем проживання характеризується позитивно, що підтверджується характеристикою. Судимості не має, що підтверджується відповідною довідкою МВС України (отримана в режимі он-лайн через офіційний сайт).

Зміна місця проживання їхньої дочки дозволить поліпшити житлові умови не тільки ОСОБА_5 , а й їхньому малолітньому сину ОСОБА_6 , оскільки місцем проживання дітей є однокімнатна квартира в м. Черкаси загальною площею 34,8 кв.м. В цій квартирі діти проживають разом із матір`ю та бабою ОСОБА_7 . Тобто проживання вчотирьох у таких умовах є несприятливим для розвитку дітей.

Окрім цього, при вирішенні даного спору необхідно врахувати і рівність прав та обов`язків обох батьків щодо дітей, яка передбачена ст. 141 СК України, згідно якої мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

З урахуванням того, що з ОСОБА_2 буде проживати їхня молодша дитина син ОСОБА_6 - цей принцип рівності прав батьків буде дотриманий.

Визначення місця проживання ОСОБА_5 разом з ним відповідатиме і принципам Декларації прав дитини Організації Об`єднаних Націй від 20.11.1959 року про верховенство дотримання прав дитини та її інтересів.

Просить визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з ним - ОСОБА_1 за місцем його проживання.

В судове засідання позивач не з`явився, скерував до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, скерувала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення.

Представник служби у справах дітей виконавчого комітету Світловодської міської ради в судове засідання не з`явився, скерував до суду заяву про розгляд справи без його участі.

Представник служби у справах дітей Черкаської міської ради в судове засідання не з`явився, скерував до суду заяву про розгляд справи без його участі.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК).

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судом встановлено, що 25 березня 2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений шлюб, зареєстрований Черкаським міським відділом державної реєстрації Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 216.

Від шлюбу сторони мають спільних дітей, доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 лютого 2021 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 25 березня 2010 року Черкаським міським відділом державної реєстрації Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 216.

На даний час між сторонами існує спір про місце проживання дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Згідно ч. 1 ст. 161 СК якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Після розірвання шлюбу сторони проживають окремо за адресами зазначеними в позовній заяві.

Діти проживають та зареєстровані разом із матір`ю, що підтверджується довідками про реєстрацію місця проживання від 16.05.2022 року.

Останнім часом дочка сторін ОСОБА_5 виявила бажання постійно проживати разом з позивачем в м. Світловодську Кіровоградської області. На даний час дитина фактично перебуває в помешканні позивача разом з ним в м. Світловодську.

Відповідно до довідки від 17.05.2022 року № 109, виданої головою ОСББ Кіровоградська область, м. Світловодськ «Січових Стрільців, 102» ОСОБА_1 дійсно зареєстрований в АДРЕСА_1 , разом з ним проживає дочка ОСОБА_3 без реєстрації з 19.02.2022 року.

Навчання ОСОБА_5 відбувається в дистанційному режимі. Окрім цього ОСОБА_5 додатково займається з вчителем Світловодської ЗОШ № 2, що підтверджується довідкою вчителя

Проживання ОСОБА_5 разом з позивачем є для ОСОБА_5 більш комфортним та таким, що відповідає її інтересам і бажанню.

Поліна має окрему обладнану усім необхідним кімнату у двокімнатній квартирі покращеного планування, яка є спільною сумісною власністю сторін, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 12.09.2019 р. Окрім позивача з дочкою в квартирі ніхто не мешкає.

ОСОБА_1 має стабільний самостійний дохід, що підтверджується декларацією про його підприємницьку діяльність як фізичної особи-підприємця. Спиртні чи наркотичні засоби не вживає, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, що підтверджується медичними довідками. За місцем проживання характеризується позитивно, що підтверджується характеристикою. Судимості не має, що підтверджується відповідною довідкою МВС України (отримана в режимі он-лайн через офіційний сайт).

Зміна місця проживання дочки ОСОБА_5 дозволить поліпшити житлові умови не тільки ОСОБА_5 , а й малолітньому сину ОСОБА_6 , оскільки місцем проживання дітей є однокімнатна квартира в м. Черкаси загальною площею 34,8 кв.м. В даній квартирі діти проживають разом із матір`ю та бабою ОСОБА_7 . Тобто проживання вчотирьох у таких умовах є несприятливим для розвитку дітей.

Окрім цього, при вирішенні даного спору необхідно врахувати і рівність прав та обов`язків обох батьків щодо дітей, яка передбачена ст. 141 СК України, згідно якої мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

З урахуванням того, що з ОСОБА_2 буде проживати молодший син ОСОБА_6 - цей принцип рівності прав батьків буде дотриманий.

Визначення місця проживання ОСОБА_5 разом з позивачем відповідатиме і принципам Декларації прав дитини Організації Об`єднаних Націй від 20.11.1959 року про верховенство дотримання прав дитини та її інтересів.

Частинами 4 та 5 статті 19 Сімейного кодексу України визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

При цьому орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідно до висновку служби у справах дітей виконавчого комітету Світловодської міської ради Кіровоградської області про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 -виконавчий комітет Світловодської міської ради в особі Органу опіки та піклування, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_1 .

Конституцією України гарантовано право на захист прав кожного члена суспільства. Дитина є повноцінним членом суспільства, вона має свої права, деякі особливості реалізації яких обумовлені виключно тим фактом, що її фізична та розумова незрілість потребує спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист. Повноцінний та дієвий захист прав дитини є обов`язком держави.

Преамбулою Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 грудня 1991 року (далі - Конвенція) визнається, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння.

Відповідно до ст. 3 Конвенції у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно до положень ст. 9 зазначеної Конвенції, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Крім того, відповідно до положень принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за його навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках.

При винесенні ухвали Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 травня 2012 року у справі № 6-41653св11 суд керувався Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року (Конвенція) і закріпленим у ній принципом найкращого забезпечення інтересів дитини. В зазначеній ухвалі суд дійшов висновку, що при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо.

Судом враховано, що батько дитини має належні матеріально-побутові умови, має можливість утримувати дитину. В помешканні для дитини створено належні умови для проживання, навчання, розвитку та відпочинку дитини.

Згідно із п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати.

Стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції (пункт 1). При цьому зазначена стаття містить застереження, згідно з яким органи державної влади не можуть утручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (пункт 2).

Згідно зі статтями 1, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Малолітня дитина не повинна, крім виняткових обставин, відокремлюватися від матері. Суспільство і органи влади повинні забезпечити необхідний догляд за дітьми, які залишилися без піклування сім`ї або без адекватних засобів підтримки.

Із змісту інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.08.2017 року № 9-1580/0/4-17, вбачається, що 01 липня 2017 року Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) ухвалив рішення у справі «М.С. проти України», яке набуло статусу остаточного 11 жовтня 2017 року.

ЄСПЛ наголосив, що в усіх подібних випадках основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Саме з урахуванням зазначених принципів ЄСПЛ здійснював оцінку того, чи національні суди вжили всіх заходів для визначення найкращих інтересів дитини у цій справі та визначили її місце проживання з дотриманням вимог статті 8 Конвенції.

Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Крім того, під час вирішення цієї справи суд враховує статтю 51 Конституції України, яка гарантує кожному із подружжя рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Схожа норма міститься також у частині шостій статті 7 Сімейного кодексу України, відповідно до якої рівність прав і обов`язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин. Це узгоджується з практикою ЄСПЛ, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги (рішення у справі «Зоммерфельд проти Німеччини» («Sommerfeld v. Germany») від 08 липня 2003 року, «Цаунеггер проти Німеччини» («Zaunegger v. Germany») від 03 грудня 2009 року).

Суд зазначає, що у спірних правовідносинах найкращим інтересам дитини відповідатиме постійне проживання дитини разом із батьком, та за місцем проживання якого створено всі умови для гармонійного розвитку дитини.

Суд також враховує, що при визначенні місця проживання дитини з батьком не відбудеться примусової зміни місця проживання дитини, оскільки з 19.02.2022 року дитина проживає разом з батьком.

Підводячи підсумок суд зазначає, що позов слід задовольнити та визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з її батьком ОСОБА_1 за його місцем проживання.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Статтями 15 та 20 ЦК України кожній особі гарантовано та закріплено право на судовий захист своїх прав та вільний вибір способів такого захисту.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ч. 1 ст. 77, ст. 79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76, 77, 79, 80, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, ст. 15, 20, 29 ЦК України, ст.ст. 141, 160, 161, 180-183, 191 СК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей виконавчого комітету Світловодської міської ради, Служба у справах дітей Черкаської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини, задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом із своїм батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , за місцем його проживання за адресою АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу (п.15 Розділу ХII «Перехідні положення» ЦПК України).

Інформацію стосовно справи, що розглядається, можна отримати на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/sud2316/ та в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням - http://reyestr.court.gov.ua.

Головуючий: В.А. Романенко