ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1361/22 Справа № 176/2913/18 Суддя у 1-й інстанції - Павловська І. А. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2022 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Лаченкової О.В.

суддів Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.

при секретарі Кравченко Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 08 травня 2019 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Жовтоводської міської ради про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2018 року до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області надійшов позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Жовтоводської міської ради про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позову ОСОБА_2 зазначала, що з відповідачем по справі з 04 липня 2009 року перебувала у зареєстрованому шлюбі, від якого мають одну малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 08.11.2013 року шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу донька проживає разом із нею. При цьому, усі питання щодо виховання, навчання, матеріального забезпечення, духовного і фізичного розвитку дитини вона вирішує самостійно. Відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо доньки, а саме, не піклується про її здоров`я, фізичний, моральний та духовний розвиток, не цікавиться успіхами у навчанні, її інтересами та вподобаннями, не підтримує необхідного родинного зв`язку з донькою, не телефонує, не шле листів, що призвело до їх взаємного відчуження. Окрім того, свідомо ухиляється від виконання судового рішення щодо сплати аліментів на утримання малолітньої доньки, у зв`язку з чим заборгованість по аліментам станом на 01.07.2018 року становить 55612,32 грн.

За таких обставин позивач вважає, що ОСОБА_1 свідомо не виконує та нехтує своїми батьківськими обов`язками, а тому має бути позбавлений батьківських прав.

Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 08 травня 2019 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Жовтоводської міської ради про позбавлення батьківських прав задоволено повністю.

Позбавлено ОСОБА_1 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 704 гривні 80 копійок.

В апеляційній скарзі на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 08 травня 2019 року ОСОБА_1 просить рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 08 травня 2019 року у цивільній справі №176/2913/18 скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

У відзиві ОСОБА_2 на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 08 травня 2019 року просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 08 травня 2019 року - залишити без задоволення, а рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 08 травня 2019 року - залишити без змін.

Орган опіки та піклування виконавчого комітету Жовтоводської міської ради повідомлений належним чином, просив розглядати справу за відсутності їх представника за наявними у справі доказами та зазначив, що рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 08 травня 2019 року у справі №176/2913/18 обґрунтоване та законне, вірно застосовано норми процесуального та матеріального права, та є таким, що не підлягає скасуванню.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2013 року розірвано (а.с.13).

Від шлюбу мають малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження останньої (а.с.11).

Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 08 листопада 2013 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 у розмірі ј частки від усіх видів його доходу, але не менше 30 відсотків від прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку та стягувати їх у такому розмірі, щомісяця до досягнення дитиною повноліття (а.с.14).

Відповідно копії свідоцтва про шлюб ОСОБА_4 та ОСОБА_5 08 листопада 2017 року зареєстрували шлюб про що Індустріальним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області складено відповідний актовий запис №882. Прізвище після державної реєстрації ОСОБА_5 змінила на « ОСОБА_5 » (а.с.12).

Заборгованість ОСОБА_1 по сплаті аліментів перед позивачем по виконавчому листу №176/2473/13-ц від 08.11.2013 року станом 01.07.2018 року складає 55612,32 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості по аліментам наданого головним державним виконавцем Жовтоводського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.16-17).

Відповідач ОСОБА_1 листом Жовтоводського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 31.07.2018 року попереджався про кримінальну відповідальність за ст.164 КК України за злісне ухилення від сплати аліментів, однак попередження залишено без належного реагування (а.с.15).

Відповідач свідомо самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, уникає спілкування із донькою та ухиляється від її матеріального забезпечення, не цікавиться її життям, розвитком, здоров`ям та вихованням. Не вітає дитину із днем народження та святами, не телефонує їй, не шле листів, не шукає зустрічей із донькою.

З боку позивачки, жодних перешкод для спілкування відповідача з донькою не створювалися.

Відповідно довідки комунального закладу дошкільної освіти комбінованого типу №30 «Червоненька Квіточка» Жовтоводської міської ради, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відвідувала ЗДО№30 з 02.09.2013 року по 31.08.2016 року. За час відвідування закладу вихованням та навчанням дитини займалася мати ОСОБА_2 (а.с.19).

Як вбачається з характеристики ОСОБА_3 , виданої Жовтоводським навчально-виховним комплексом №6 мама дівчинки відвідує школу, спілкується з вчителями, цікавиться справами доньки, співпрацює з учителем, радиться та реалізовує поради у відносинах з дитиною. Батько не приймає участі у вихованні доньки, до школи не приходить, з вчителем не спілкується (а.с.20).

Такі обставини, спонукали позивача звернутися до органу опіки та піклування виконавчого комітету Жовтоводської міської ради з заявою про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно його доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Жовтоводської міської ради від 27.11.2018 року №504 встановлено, ОСОБА_3 проживає разом з матір`ю та бабусею, які здійснюють догляд за дитиною, та створили належні умови для повноцінного життя, розвитку, навчання та виховання малолітньої дитини. За обліками Жовтоводського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_1 значиться як втративший зв`язок з родиною. Орган опіки та піклування виконавчого комітету Жовтоводської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_1 щодо його малолітньої дитини (а.с.21 зворот).

Рішенням виконавчого комітету Жовтоводської міської ради №504 від 27.11.2018 року вирішено затвердити висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Жовтоводської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 , 1979 року народження по відношенню до малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.21).

Таким чином, обставини, на які посилається позивачка, як на підставу свого позову, а саме фактичне самоухилення відповідача від виховання та утримання дитини, знайшли своє об`єктивне підтвердження дослідженими судом письмовими доказами.

Згідно ч.2, 5 ст.150, п.2 ч.1 ст.164 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини. Батьки або особи, що їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати до самостійного життя та праці.

За правилами ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У Постанові Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав" від 30 березня 2007р. зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Колегія суддів, приймаючи до уваги висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Жовтоводської міської ради щодо доцільності позбавлення батьківських прав, погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги ОСОБА_2 про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав щодо своєї доньки ОСОБА_3 підлягають задоволенню, оскільки знайшли підтвердження факти, які свідчать про те, що відповідач не створює сприятливих умов для життя своєї дитини, не виконує свої батьківські обов`язки по піклуванню за здоров`ям своєї доньки, не турбується про її фізичний, духовний та моральний розвиток, тобто ухиляється від виконання своїх обов`язків з утримання та виховання дитини.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , що він мешкає на території іншої держави, а саме РФ та його виклик повинен був здійснюватися із дотриманням вимог ч.8 ст.130 ЦПК України та Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22.01.1993 року, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки, відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи, ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.147), яка вказана у позовній заяві і за якою судом першої інстанції направлялися судові повістки (а.с.32, 75, 83, 86). Якщо місце перебування, місцезнаходження чи місце роботи відповідача невідоме, то особа викликається до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, що судом першої інстанції здійснено відповідно до ст.128 ЦПК України (а.с.82, 91, 101). Таким чином, відповідач ОСОБА_1 повідомлений належним чином з урахуванням положень ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , що він виконував свої батьківські обов`язки в міру того, як це можливо, мешкаючи в іншій державі, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року).

В усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, які відповідають за неї за законом (ст.3 Конвенції).

Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (ст.18 Конвенції).

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 свідомо самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, що підтверджується довідкою КЗ дошкільної освіти комбінованого типу №30 «Червоненька Квіточка» Жовтоводської міської ради, характеристикою ОСОБА_3 , виданої Жовтоводським НВК №6 відповідно до яких за час відвідування закладів вихованням та навчанням дитини займалася мати ОСОБА_2 . Батько не приймає участі у вихованні доньки, до школи не приходить, з вчителем не спілкується. Також підтверджується висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Жовтоводської міської ради від 27.11.2018 року №504 відповідно до якого вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_1 щодо його малолітньої дитини, так як догляд за дитиною здійснюють матір та бабуся, які створили належні умови для повноцінного життя, розвитку, навчання та виховання малолітньої дитини, а ОСОБА_1 (за обліками Жовтоводського ВП ГУНП в Дніпропетровській області) значиться як втративший зв`язок з родиною.

Колегія суддів виходить з того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти (що є неможливим знаходячись в іншій державі). Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини.

Суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення.

Суд першої інстанції при розгляді зазначеної справи врахував, що відповідач мав заборгованість по сплаті аліментів перед позивачем по виконавчому листу №176/2473/13-ц від 08.11.2013 року станом 01.07.2018 року, що підтверджується розрахунком заборгованості по аліментам наданого головним державним виконавцем Жовтоводського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області та попереджався про кримінальну відповідальність за ст.164 КК України за злісне ухилення від сплати аліментів, однак попередження залишено без належного реагування.

Доводи апеляційної скарги, що відповідач визнав позов про стягнення аліментів, а заборгованість утворилась з вини позивача, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки факт визнання відповідачем позову не може свідчити про прояв інтересу до дитини.

Доказів на підтвердження своїх намірів приймати участь в житті дитини відповідачем не надано. Заперечення проти позову не свідчать про інтерес до дитини та реальне бажання відповідача змінити поведінку на краще, оскільки ОСОБА_1 за власною ініціативою самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків без поважних причин залишивши доньку без батьківської уваги та турботи. Квитанції про здійснення переказів позивачці грошових коштів на утримання дитини, також не можна прийняти до уваги, оскільки з них не зрозуміло з якою метою та на що саме були переказані кошти.

Доводи апеляційної скарги, що відповідач приїздив не менше одного разу на рік, на підтвердження чого додаються відомості про перетин ОСОБА_1 державного кордону України, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки відомості про перетин кордону не є беззаперечною підставою вважати відвідування доньки. Крім того, як вбачається із зазначених відомостей (а.с.157-158), ОСОБА_7 знаходився на території України від 6 до 24 днів на рік, що, на думку колегії суддів, не є достатнім обсягом спілкування з дитиною, необхідному для її нормального самоусвідомлення.

Враховуючи, що у матеріалах справи наявні беззаперечні та достатні докази, які свідчать, що ОСОБА_1 у порушення вимог статті 150 СК України не виконує обов`язки щодо виховання та розвитку дитини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав.

Крім того, необхідно зазначити, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, якими з`ясовані обставини справи, доводи сторін перевірені, їм дана належна оцінка, а доводи скаржника зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права та до переоцінки доказів, що не дає суду апеляційної інстанції підстав для задоволення вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -залишити без задоволення.

Рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 08 травня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича

М.Ю.Петешенкова