ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

Іменем України

22 лютого 2022 року

м. Харків

справа № 641/6927/16

провадження №22-ц/818/649/22

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря: Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач - Харківська міська рада

відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2

треті особи - Салтівська окружна прокуратура міста Харкова, Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом Харківської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: Салтівська окружна прокуратура міста Харкова, Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради про визнання спадщини відумерлою та передачу нерухомого майна у комунальну власність територіальної громади м. Харкова,

за апеляційною скаргою Харківської міської ради на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від ЗО червня 2021 року, постановлене суддею Боговським Д.Є.,

встановив:

У серпні 2016 року Харківська міська рада звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: Салтівська окружна прокуратура міста Харкова, Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради та просила визнати відумерлою спадщину квартиру АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_3 та передати її у власність територіальної громади міста Харкова в особі Харківської міської ради.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 30 червня 2021 року позовні вимоги Харківської міської ради залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі Харківська міська рада просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права; зазначає, що судом не здійснено всебічного і повного з`ясування обставин справи. Зауважує, що судом першої інстанції не взято до уваги численні рішення суду та наявність передбачених законом підстав для задоволення позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Звертає увагу, що наразі за нею зареєстровано право власності на спірну квартиру, тому підстав для визнання спадщини в іду мер лою не має.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив із того, що на час розгляду цивільної справи суду не надані відомості про дії щодо виявлення та встановлення осіб причетних до незаконного вилучення квартири відповідача, позивач шляхом подання цивільного позову покладає на відповідача індивідуальний та надмірний тягар у вигляді позбавлення відповідача житла, що не відповідає ст. 1 Першого протоколу до Конвенції та практики Європейського суду з прав людини, а тому, суд дійшов висновку про відсутність відстав для задоволення позову.

Судова колегія не може погодитися з такими з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як убачається з матеріалів справи згідно актового запису про смерть № 8051 від 02.06.2014, здійсненого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживав в квартирі АДРЕСА_1 .

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 18.11.2014 встановлено факт того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 2009 року по 09.05.2014 року перебував на утриманні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В подальшому з урахуванням рішення Московського районного суду м. Харкова від 18.11.2014 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Сергієнко Н.В. 23.12.2014 видано свідоцтво про право на спадщину за законом (реєстровий №2186), на підставі якого Реєстраційною службою Харківського міського управління юстиції 23.12.2014 зареєстровано за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

За договором купівлі-продажу квартири, посвідченим 26.12.2014 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Коссе Л.М. (реєстровий №2554), ОСОБА_1 передав відповідну квартиру у власність ОСОБА_2 , на підставі чого Реєстраційною службою Харківського міського управління юстиції 26.12.2014 право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_2 .

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 10.02.2015 апеляційну скаргу прокурора Московського району м. Харкова в інтересах держави в особі Харківської міської ради задоволено та рішення Московського районного суду м. Харкова від 18.11.2014 року скасовано, заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Отже, ухвалою апеляційного суду Харківської області від .10.02.2015 встановлено відсутність у ОСОБА_1 права на спадкування за законом у п`яту чергу спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 .

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15.06.2016 позовні вимоги Прокурора Московського району м. Харкова в інтересах держави в особі Харківської міської ради задоволено частково та визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 23.12.2014 року, приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Сергієнко Н.В. (реєстраційний № 2186), а квартиру АДРЕСА_1 витребувано від добросовісного набувача ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь територіальної громади м. Харкова в особі Харківської міської ради.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 29.12.2016 рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 15 квітня 2016 року в оскаржуваній частині скасовано та відмовлено у задоволенні позову прокурора Московського району міста Харкова в інтересах держави в особі Харківської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Постановою Верховного Суду від 06.11.2019 рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15 квітня 2016 року та рішення Апеляційного суду Харківської області від 29 грудня 2016 року в частині вирішення вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири скасовано та в цій частині вимог ухвалено нове рішення, яким позов прокурора Московського району м. Харкова в інтересах держави в особі Харківської міської ради про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 26 грудня 2014 року, укладений між продавцем ОСОБА_1 та покупцем ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Коссе Л. М., зареєстрований в реєстрі за № 2554.

Рішення Апеляційного суду Харківської області від 29 грудня 2016 року щодо вирішення вимог про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом скасовано.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15 квітня 20 Г6 року в частині задоволення вимог прокурора Московського району м. Харкова в інтересах держави в особі Харківської міської ради про визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом, яким посвідчено право ОСОБА_1 на спадщину, виданого 23 грудня 2014 року, приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Сергієнко Н. В., зареєстрованого в реєстрі за № 2186, залишено в силі.

Рішення Апеляційного суду Харківської області від 29 грудня 2016 року в частині відмови у позові вимог прокурора Московського району м. Харкова в інтересах держави в особі Харківської міської ради про витребування квартири з чужого незаконного володіння залишено без змін.

Таким чином встановлено недійсність свідоцтва про права на спадщину за законом, на підставі якого перейшло право власності на спірну квартиру до ОСОБА_1 , а також встановлено недійсність договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 26 грудня 2014 року, укладений між продавцем ОСОБА_1 та покупцем ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Коссе Л. М., зареєстрований в реєстрі за № 2554.

Посилання суду на те, що перелік підстав визнання спадщини відумерлою є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає, а квартира АДРЕСА_1 відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності перебуває у власності, а тому підстави для визнання вищевказаної квартири, відумерлою спадщиною відсутні не ґрунтуються на положеннях закону та не відповідають діючому законодавству.

Згідно стані 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (стаття 2 ЦПК України).

Розгляд справ про визнання спадщини відумерлою унормовано Главою 9 Розділу ІУ ЦПК України.

Заява про визнання спадщини відумерлою у випадках, встановлених Цивільним кодексом України, подається до суду за місцем відкриття спадщини або за місцезнаходженням нерухомого майна, що входить до складу спадщини (стаття 334 ЦПК України).

Справа про визнання спадщини відумерлою розглядається судом з обов`язковою участю заявника та з обов`язковим повідомленням усіх заінтересованих осіб. Справа про визнання спадщини відумерлою розглядається судом з обов`язковим залученням до участі у справі органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини та (або) за місцезнаходженням нерухомого майна, що входить до складу спадщини (стаття 337 ЦПК України).

Суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону (стаття 338 ЦПК України).

Розглядаючи відповідну заяву та визнаючи спадщину відумерлою, суд констатує сам лише юридичний факт відсутності спадкоємців, а також сплив строку, встановленого ЦК для прийняття спадщини, що у відповідності до вимог закону є підставою для подальшого переходу такої спадщини у власність територіальної громади.

Позовне провадження, в свою чергу, призначене для розгляду більш широкого кола справ та включає можливість встановлення окремих юридичних фактів, які могли б бути установлені в порядку окремого провадження самостійно. Позовне провадження здатне забезпечити виконання процесуальних вимог окремого провадження в частині встановлення юридичних фактів.

Обом видам проваджень притаманна участь одних і тих самих заінтересованих осіб.

Наводячи висновок, що відсутні підстави для визнання спадщини відумерлою, суд першої інстанції не звернув уваги на особливості обставин справи, а саме на те, що рішеннями судів встановлено відсутність спадкоємців ОСОБА_3 .

Отже, визнання спадщини відумерлою в цьому позовному провадженні відповідає умовам доцільності, виходячи з обставин справи, та вирішення питання не суперечить положенням Глави 9 Розділу ІУ ЦПК України.

Посилання суду першої інстанції на практику Європейського суду з прав людини в схожих фактичних обставинах порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції (зокрема: GLADYSHEVA v. RUSSIA, № 7097/10, ЄСПЛ, 06 грудня 2011 року; PCHELINTSEVA AND OTHERS v. RUSSIA, № 47724/07, 58677/11, 2920/13, 3127/13, 15320/13, ЄСПЛ, від 17 листопада 2016 року) є необгрунтованим, оскільки обставини справи не є тотожними.

З огляду на наведене, оскільки спадкоємці за заповітом і за законом після смерті ОСОБА_3 відсутні, вимоги про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 141 ЦПК України судові витрати в сумі 1378,00 грн та 2067,00 грн пов`язані із розглядом справи в суді першої та апеляційної інстанції, підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь Харківської міської ради.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Харківської міської ради - задовольнити.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 30 червня 2021 року - скасувати.

Позовні вимоги Харківської міської ради - задовольнити.

Визнати відумерлою спадщину квартиру АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_3 та передати її у власність територіальної громади міста Харкова, в особі Харківської міської ради.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Харківської міської ради 3445,00 грн в рахунок відшкодування судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова