Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/597/22

номер провадження 2/695/706/22

02 серпня 2022 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді - Ватажок-Сташинської А.В.,

за участі: секретаря судового засідання - Біліченко С.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в м. Золотоноша цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

До Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за договором позики в сумі 200 000 грн 00 коп, 3% річних в сумі 5 293 грн 15 коп, інфляційні збитки в сумі 14 210 грн 57 коп.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 12.03.2021 між сторонами укладено договір позики, відповідно до умов якого відповідач отримала від позивача в борг грошові кошти в сумі 200 000 грн 00 коп, про що відповідачем власноруч складено боргову розписку від 12.03.2021. Зазначені кошти відповідач зобов`язалась повернути у строк до 12.04.2021, однак станом на день звернення з позовом до суду борг відповідач не повернула. Посилаючись на те, що за час користування грошовими коштами позивача, вони значно знецінились та їх купівельна спроможність значно зменшилась внаслідок інфляції, позивач також просить стягнути з відповідача грошові кошти з урахуванням індексу інфляції за час прострочення виконання зобов`язання в сумі 14 210 грн 57 коп, а також 3% річних в сумі 5 293 грн 15 коп.

Ухвалою від 12.07.2022 відкрито провадження у справі за даним позовом, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання з розгляду даної справи.

У підготовче судове засідання призначене на 02.08.2022 о 15 год 00 хв позивач не прибув, явку свого представника не забезпечив. Згідно з наданою перед початком підготовчого судового засідання заявою, представник позивача просить суд розглянути справу за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає повністю.

Відповідач, належним чином повідомлена про дату, час та місце підготовчого судового засідання, у судове засідання 02.08.2022 не прибула, надавши перед початком судового засідання клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі, проти задоволення позову не заперечує.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає про таке.

З матеріалів справи судом встановлено, що 12.03.2021 між сторонами був укладений договір позики, на підтвердження якого відповідачем складена розписка, згідно з якою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 одержала в борг 200 000 грн 00 коп від ОСОБА_1 , які зобов`язалась повернути 12.04.2021.

Вказана боргова розписка написана в присутності свідка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується підписом останньої на оригіналі розписки.

Оскільки відповідач у встановлений строк боргове зобов`язання не виконала, оригінал розписки знаходився у позивача, позивач звернувся з даним позовом до суду, в якому також просить стягнути з відповідача 3% річних в сумі 5 293 грн 15 коп, інфляційні збитки в сумі 14 210 грн 57 коп.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що відповідно до положень статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів та інших правочинів (ч.2 ст. 509 ЦК).

Згідно з ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно з положеннями чинного цивільного законодавства договір позики відноситься до реальних договорів, тому передача грошей або речей є не тільки виконання договору, але й його укладення.

Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Судом встановлено, що 12.03.2021 між сторонами був укладений договір позики, на підтвердження якого відповідачем складена розписка, згідно з якою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , взяла у позику в ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 200 000 грн 00 коп. Строк виконання відповідачем зобов`язання згідно з вказаною розпискою - до 12.04.2021. Також вказана розписка містить особистий підпис позичальника ОСОБА_2 . Боргова розписка написана в присутності свідка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується підписом останньої на оригіналі розписки.

Оригінал вказаної розписки додано позивачем до позову.

Факт складання даної розписки відповідачем не оспорюється.

Даний правочин не є оспорюваним і відповідає вимогам ЦК України.

Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Таким чином, розписка відповідача про отримання в борг грошових коштів від позивача є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України.

За змістом ч.1, 2 ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Крім того, за змістом ч. 3, 4 ст. 545 ЦК України наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

При вирішенні даної справи судом встановлено, що будь-яких належних і допустимих доказів, які б підтверджували факт погашення боргу перед позивачем, відповідачем суду не названо та не надано.

Таким чином, на підставі викладеного вище, суд дійшов висновку, що відповідач зазначені в розписці від 12.03.2021 позивачеві кошти не повернула, що також стверджується тим, що оригінал розписки знаходився у позивача та наданий до суду.

За правилами ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з наведеним у позовній заяві розрахунком сума інфляційних втрат за період з 13.04.2021 по 31.01.2022 на суму 200 000 грн 00 коп становить 14 210 грн 57 коп.

Відповідно до наведеного у позовній заяві розрахунку сума 3 % річних від простроченої суми - 200 000 грн 00 коп за період з 13.04.2021 по 31.01.2022 становить 4 323 грн 29 коп, за період з 01.01.2022 по 28.02.2022 - 969 грн 86 коп, усього на загальну суму 5 293 грн 15 коп.

Таким чином, на підставі викладеного вище, враховуючи, що відповідач не виконала умови договору позики, борг своєчасно не повернуто, керуючись ч. 1 ст. 13 ЦПК України щодо розгляду справи в межах позовних вимог, суд приходить до висновку, що заявлена до стягнення у позові сума інфляційних втрат за період з 13.04.2021 по 31.01.2022 - 14 210 грн 57 коп, а також три проценти річних від простроченої суми за період з 13.04.2021 по 31.01.2022 у сумі 4 323 грн 29 коп, за період з 01.01.2022 по 28.02.2022 у сумі 969 грн 86 коп, усього на загальну суму 5 293 грн 15 коп також підлягають до стягнення.

Наведений позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3 % річних від простроченої суми відповідачем не спростовано та контррозрахунку не надано; клопотання про призначення у справі відповідної експертизи відповідачем також не заявлялось, відомості про відсутність заборгованості не надано.

Зважаючи на вищевикладене, виходячи із меж заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про задоволення позову повністю.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

При зверненні до суду з даним позовом позивачем був сплачений судовий збір у сумі 992 грн 40 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов задоволено, з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 992 грн 40 коп.

Керуючись ст. 2, 10, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 354-356 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) про стягнення боргу за договором позики - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в сумі 200 000 грн 00 коп, 3% річних в сумі 5 293 грн 15 коп, інфляційні збитки в сумі 14 210 грн 57 коп, усього на загальну суму 219 503 (двісті дев`ятнадцять тисяч п`ятсот три) грн 72 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн 40 коп.

Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення в порядку визначеному ст. 354-356 ЦПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 12.08.2022

Суддя А.В. Ватажок-Сташинська