16.08.2022 Єдиний унікальний номер 205/8168/21
Справа №205/8168/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2022 року

Ленінський районний суд м.Дніпропетровська в складі головуючого судді Остапенко Н.Г., за участю секретаря судового засідання Шевцової М.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро цивільну справу №205/8168/21 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про відшкодування матеріального збитку, заподіяного внаслідок дорожньо-транспортної пригоди -

ВСТАНОВИВ:

21.09.2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_3 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (далі - ПрАТ «СК «ПЗУ») про вівдшкодування матеріального збитку, заподіяного внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позов обґрунтовано тим, що 19.04.2019 року відбулася дорожньо-транспорної пригоди (далі - ДТП) за участю транспортного засобу «Ford Focus», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 та транспортного засобу «Peugeot 508», державний номерний знак НОМЕР_2 , який знаходився під керуванням ОСОБА_2 та належить ОСОБА_1 . Внаслідок ДТП у зв`язку з пошкодженням автомобіля завдано матеріальної та моральної шкоди.

Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14.06.2019 року ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні ДТП.

Відповідно до висновку експерта від 07.10.2020 року вартість матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ «Peugeot 508», державний номерний знак НОМЕР_2 , становить 34 542,81 грн.

Також позивач внаслідок ДТП поніс матеріальні витрати на стоянку автомобіля в сумі 2 000 грн., витрати на таксі за період ремонту автомобіля в сумі 12 758 грн., послуги експерта в розмірі 2700 грн.

Крім матеріальних збитків позивач зазнав моральної шкоди., яку оцінює в 50 000 грн.

Між ОСОБА_1 та ПрАТ «СК «ПЗУ» укладено договір добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів з лімітом 100 000 грн.

У 2019 році від ПрАТ «СК «ПЗУ» отримано 14 000 грн.

На підставі викладеного позивач просить стягнути на його користь з відповідачів 34 542,81 грн. матеріального збитку, 2 000 грн. на стоянку автомобіля, 12 758 грн. витрат на таксі, 2 700 грн. витрат на послуги експерта, 10 000 грн. моральної шкоди.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18.10.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження.

24.01.2022 року від представника ПрАТ «СК «ПЗУ» Залевської Н.С. надійшла заява, в якій просила відмовити у задоволенні позовних вимог до ПрАТ «СК «ПЗУ», оскільки предметом договору добровільного страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного між страховиком та ОСОБА_1 є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з відшкодуванням заподіяної ним шкоди життю, здоров`ю та/або майну третіх осіб внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. У ДТП, яка сталася 19.04.2019 року, винним визнано не страхувальника, а ОСОБА_3 , цивільно-правова відповідальність якого застрахована в ПрАТ «УПСК», тому ПрАТ «СК «ПЗУ» є неналежним відповідачем в даній справі. Також вказала, що, 14 000 грн., про які зазначив позивач, страховик йому не перераховував.

24.05.2022 року від представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 надійшла заява, в якій просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, оскільки цивільно-правова відповідальна ОСОБА_3 на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «УПСК», тому покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав, просив задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про час, дату та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 проти задоволення позову заперечував, просив у його задоволенні відмовити.

Представник відповідача ПрАТ «СК «ПЗУ» у судове засідання не з`явилася, про час, дату та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Надала письмові заперечення проти задоволення позову, в яких просила у позові відмовити.

За таких обставин, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників справи, які не з`явилися у судове засідання.

Суд, заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 19 квітня 2019 року о 19.00 год., у м. Дніпро на ж/м Червоний Камінь, 10, керуючи автомобілем «Ford Focus», д/н НОМЕР_1 , рухаючись заднім ходом, не впевнився в безпеці та скоїв наїзд на припаркований автомобіль «Peugeot 508», під керуванням водія ОСОБА_2 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобам спричинені механічні пошкодження, чим завдана матеріальна шкода.

Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14.06.2019 року ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Постанова набрала законної сили 25.06.2019 року (а.с.14-15).

За нормою ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрали законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої її ухвалено, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу «Peugeot 508», державний номерний знак НОМЕР_2 , його власником є ОСОБА_1 (а.с.12).

Відповідно до висновку експерта № 1010/20/20 автотоварознавчої експертизи, складеного 07.10.2020 року, вартість відновлювального ремонту «Peugeot 508», державний номерний знак НОМЕР_2 , складає 34 542,81 грн. з ПДВ та 31 430,49 грн. без урахування складової ПДВ (а.с.16-37).

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Ford Focus», д/н НОМЕР_1 , на момент ДТП була застрахована полісом ПрАТ «УПСК» з лімітом за шкоду майну 100 000 грн., франшиза 0 грн. (а.с.78).

Згідно з положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 р. у справі № 755/18006/15-ц, що має враховуватись судом згідно вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.

Як вказано у висновку про правильне застосування норм права Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/18006/15-ц покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за вказаним законом не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).

Так, у деліктному правовідношенні обов`язок з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації наземних транспортних засобів розподіляється між винуватцем ДТП (страхувальником) і страховиком (МТСБУ), а також право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем має визначені законом межі та порядок реалізації.

Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі за № 147/66/17.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, якою передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, наведений висновок Великої Палати Верховного Суду є обов`язковим для застосування.

Як встановлено судом, цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП була забезпечена полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів з лімітом відповідальності 100 000 грн., а відповідно до висновку, наданого позивачем, шкода завдана внаслідок ДТП складає 31 430,49 грн. (без урахування складової ПДВ), тобто не перевищує ліміту відповідальності за полісом ПрАТ «УПСК». Окрім того, франшиза за вказаним полісом нульова. Таким чином, належним відповідачем в частині стягнення вартості відновлювального ремонту транспортного засобу, який пошкоджено в ДТП є страховик ОСОБА_3 .

Як вбачається з наданих позивачем доказів, між ним та ПрАТ «СК «ПЗУ» укладено поліс № АМ/7276587 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів (а.с.47), а також договір добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів та від нещасного випадку на транспорті, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані: з відшкодуванням заподіяної страхувальником (водієм) шкоди життю, здоров`ю та/або майну третіх осіб внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а також життям, здоров`ям та/або працездатністю застрахованої особи під час знаходження її в забезпеченому транспортному засобі. Отже, зазначені договори страхування не стосуються предмету доказування в даній справі, з приводу вищевказаної ДТП у ПрАТ «СК «ПЗУ» не виникло обов`язків перед позивачами.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Тоді як встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову, є обов`язком суду, який він виконує під час розгляду справи. Такий висновок міститься в постановах Великої Палати Верховного Суду, зокрема і від 05 травня 2020 року у справі № 554/8004/16-ц (пункт 43) та від 19 травня 2020 року у справі № 263/17218/18 (пункт 24).

Суд установивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, відмовляє в позові до такого відповідача, що також випливає з постанов Великої Палати Верховного Суду зокрема від 07 липня 2020 року у справі № 438/610/14-ц (пункт 54) та 13 жовтня 2020 року у справі № 640/22013/18 (пункт 31).

Судом позивачу було роз`яснено його право подати клопотання про заміну неналежного відповідача, однак, у судовому засіданні позивач відмовився від подання відповідного клопотання.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог до ПрАТ «СК «ПЗУ» в повному обсязі, а також до ОСОБА_3 в частині стягнення вартості відновлювального ремонту автомобіля, пошкодженого внаслідок ДТП, та послуг експерта в розмірі 2 700 грн.

Щодо вимог позивачів щодо стягнення витрат на стоянку автомобіля в розмірі 2 000 грн., витрат на таксі в сумі 12 758 грн., моральної шкоди в розмірі 10 000 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, що полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

З роз`яснень, наданих в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди», обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача, та вина останнього в її заподіянні. Зокрема, суд повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру, за яких обставин, та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому.

Відповідно п.9 вказаної Постанови при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його житті, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.

Враховуючи, що позивачами жодним чином не обґрунтовані вищевказані вимоги та розмір моральної шкоди, не надано жодних доказів понесення витрат на стоянку та таксі, суд доходить висновку, що правові підстави для задоволення позову в цій частині відсутні.

На підставі викладеного, суд відмовляє в задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в повному обсязі.

Відповідно по ст. 141 ЦПК України судові витрати позивачів відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» статтями 4, 12, 16, 79-82, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про відшкодування матеріального збитку, заподіяного внаслідок дорожньо-транспортної пригоди-відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26 серпня 2022 року.

Суддя Н.Г.Остапенко