Справа № 350/596/22
Номер провадження 2/350/319/2022
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 серпня 2022 року селище Рожнятів
Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області
головуючого судді Бейко А.М.
секретаря судового засідання Маєвської С.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду селища Рожнятів у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Кредитної спілки «Злет» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу, -
Представник позивача у судове засідання не прибув.
Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , у судове засідання не з`явилися, направили суду заяви в яких позовні вимоги визнали повністю, не заперечили проти задоволення позову, а справу просили розглянути без їх участі.
Частиною 1 статті 206 ЦПК України встановлено, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.
Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Згідно з вимогами ч.4 ст.206 ЦПК України, судом перевірено, що заява відповідачів про визнання позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб.
Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання також не прибув, хоча був повідомлений належним чином про день час та місце розгляду справи, відзиву на позов від нього не надходило.
Враховуючи вищезазначене, суд вважає за можливе і доцільне розглянути справу у відсутності сторін при наявних матеріалах справи, яких достатньо, щоб вирішити питання про права та обов`язки сторін.
У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, суд вважає за можливе не здійснювати фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що буде відповідати приписам ст.247 ч.2 ЦПК України.
Вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши та оцінивши в судовому засіданні письмові докази в їх сукупності, встановивши таким чином фактичні обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити, виходячи з наступного.
Відповідно до змісту ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
Відповідно до ст.ст.1-4 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 5 ЦПК України, окрім іншого передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.
При цьому, статтею 12 ЦПК України установлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У ч.ч.1, 3 ст.509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Періодичність та розміри платежів з повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом визначені у графіку платежів, який є невід`ємною частиною кредитного договору (а.с.9).
Право кредитодавця вимагати від позичальника повернення суми кредиту, процентів за користування кредитом у повному обсязі та виконання інших зобов`язань, передбачених даним Договором, в тому числі відшкодування витрат (транспортних, комунікаційних, поштових, тощо), понесених спілкою у зв`язку з невиконанням позичальником своїх зобов`язань, закріплено в п.п.4, 5 п.2.1.1 Кредитного договору.
Згідно з умовами, визначеними в п.п.7 п.2.2.2 Кредитного договору, позичальник зобов`язаний відшкодувати витрати, понесені кредитодавцем у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань.
Відповідно до п.6.6 Кредитного договору, позичальник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У випадку прострочення виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитодавця позичальник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також 15 процентів річних від простроченої суми за весь період прострочення. Простроченням вважається період, впродовж якого відсутні сплати (основної суми та/або процентів за користування кредитом), починаючи з дня останньої сплати.
З дня отримання позики ОСОБА_3 в рахунок погашення боргу здійснювала сплати нерегулярно (відсутні сплати в грудні 2021 року, березні-квітні 2022 року). Взяті на себе зобов`язання щодо повернення суми кредиту та сплати нарахованих відсотків у повному обсязі до 26 травня 2022 року ОСОБА_3 не виконала, що є грубим порушенням істотних умов Договору та передбаченого ним графіку розрахунків, який є його невід`ємною частиною.
На повідомлення та попередження про наявність заборгованості відповідачі належним чином не реагували, про що свідчать повідомлення, в яких, крім суми боргу, попереджалося позичальника та поручителів про підготовку матеріалів до суду про примусове повернення боргу в солідарному порядку у разі ігнорування вказаних повідомлень та докази їх направлення відповідачам (а.с.16, 17-18).
Таким чином, між сторонами виник спір з приводу належного виконання умов кредитного договору та договору поруки.
Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором.
Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За положеннями ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Як описано вище, сторони обумовили в договорі розмір процентів за користування кредитними коштами відповідно до графіку платежів.
Згідно з положеннями ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (ч.1 ст.553 ЦК України).
Як визначено ч.1 та 2 ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Згідно з ч.3 ст.554 ЦК України, особи, які за одним чи за декількома договорами поруки поручилися перед кредитором за виконання боржником одного і того самого зобов`язання, є солідарними боржниками і відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.
За таких обставин, враховуючи те, що ОСОБА_3 істотно порушила умови укладеного з позивачем кредитного договору, своєчасно кредит не погашала та проценти не сплачувала, суд вважає, що заявлений позов підлягає до задоволення і з неї на користь позивача слід стягнути вказані вище суми відповідно до наданого розрахунку заборгованості.
Оскільки ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 взяли на себе обов`язок відповідати за зобов`язаннями ОСОБА_3 за кредитним договором, як поручителі, то суми боргу на підставі ст.554 ЦК України слід стягнути з усіх відповідачів в солідарному порядку.
Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог, у зв`язку з чим позовні вимоги кредитної спілки "Злет" до відповідачів про стягнення боргу за кредитним договором підлягають до задоволення повністю.
Питання судових витрат суд вирішує за правилами ст.141 ЦПК України, при цьому враховує, що до судових витрат, які позивач поніс у зв`язку з розглядом справи, останній відносить сплату судового збору в розмірі 4919,13 грн., що підтверджується платіжним дорученням (а.с.19).
Враховуючи, що суд прийшов до висновку про задоволення позову, то згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відповідно з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір в розмірі по 1229,78 грн. (4919,13/4) з кожного.
На підставі викладеного, ст.509, 526, 536, 554, 610, 1050, 1054 ЦК України, ст.12 ЦПК України, керуючись ст.258, 259, 264, 265, 268, 279, 280-282, 289 ЦПК України, суд -
позов Кредитної спілки «Злет» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу - задоволити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, апеляційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя А.М. Бейко