Кегичівський районний суд Харківської області
Справа № 624/336/22
№ провадження 2/624/116/22
РІШЕННЯ

іменем України

смт. Кегичівка 28 липня 2022 року

Кегичівський районний суд Харківської області, у складі

головуючої судді Куст Н.М.,

за участю секретаря судового засідання Махової В.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №624/336/22,

ім`я (найменування) сторін:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Кегичівська селищна рада Харківської області,

вимоги позивача: про визнання права на земельну частку (пай),

ВСТАНОВИВ:

Виклад позиції позивача.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за ним право на земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності КСП агрофірма «Лозівська» с. Лозова колишнього Кегичівського району Харківської області, площею 6,37 умовних кадастрових гектарів, без визначення її меж цієї частини в натурі (на місцевості), яке підтверджене сертифікатом серії ХР №0210691, що виданий на підставі розпорядження Кегичівської районної державної адміністрації №280 від 15 серпня 1996 року, що здійснено запис в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видавалися Кегичівською районною державною адміністрацією по КСП агрофірма «Лозівська» за №378 від 21 лютого 1997 року.

Згідно з викладеними в позовній заяві обставинами, позивач на час розпаювання земель працював у КСП агрофірма «Лозівська» та отримав право на земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності КСП агрофірма «Лозівська» с. Лозова Кегичівського району Харківської області, площею 6,37 умовних кадастрових гектарів, без визначення її меж цієї частини в натурі (на місцевості), яке підтверджене сертифікатом серії ХР №0210691, що виданий на підставі розпорядження Кегичівської районної державної адміністрації №280 від 15 серпня 1996 року, про що здійснено запис в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видавалися Кегичівською районною державною адміністрацією по КСП агрофірма «Лозівська» за №378 від 21 лютого 1997 року. Взамін вказаного сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХР №0210691, позивач Державний акт на право приватної власності на землю не отримував.

Факт наявності вказаного майна підтверджується листом відділу Головного управління Держгеокадастру Кегичівського району Харківської області за №171/113-19 від 28 серпня 2019 року.

При цьому, при підготовці документів для оформлення права на земельну ділянку встановлено, що оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХР №0210691 втрачено за невідомих обставин. Звернення до Кегичівської районної державної адміністрації щодо виготовлення дублікату оригіналу не дало результатів, у зв`язку з тим, що на даний час виготовлення дублікату вказаного документу є неможливим, та рекомендовано звернутися до суду, що підтверджується відповідним листом Кегичівської РДА №01-30/2793 від 05 вересня 2019 року.

Відповідне оголошення про втрату сертифікату опубліковане в газеті «Урядовий Кур`єр» №111 (7232) від 18 травня 2022 року.

Вказані обставини, а саме неможливість оформити земельну ділянку у позасудовому порядку, зумовили звернення позивача до Кегичівського районного суду Харківської області.

Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.

01 липня 2022 року позивач звернувся до суду з позовом.

Ухвалою суду від 01 липня 2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 28 липня 2022 року.

Учасники справи у судове засідання не з`явились, належно повідомлені про його місце, дату і час, натомість надали заяви з проханням розглядати справу у їх відсутність, окрім того:

позивач - про підтримання позову та залишення за ним судових витрат;

представник відповідача винести рішення на розсуд суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Фіксація судового розгляду справи технічними засобами не проводилась, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду.

Судом встановлено, що відповідно наданої інформації ГУ Держгеокадастру у Харківській області Відділ у Кегичівському районі, вказано що згідно записів книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видавався Кегичівською районною державною адміністрацією КСП агрофірма «Лозівська»: за № 378 ОСОБА_1 отримав сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХР №0210691, розмір земельної частки (паю) згідно розпорядження Кегичівської райдержадміністрації від 15 серпня 1996 року № 280 6, 37 умовних кадастрових гектарів, вартість земельної частки (паю) 25527 грн 30 коп. Відповідно до книг записів про державну реєстрацію державних актів направо власності на земельну ділянку, право постійного користування, договорів оренди на земельні ділянки на території Кегичівського району зареєстровано право власності та право оренди державний акт взамін сертифікату ОСОБА_1 не отримував.

Крім того, зазначено, що на сьогодні сертифікати на право на земельну частку (пай) та Державні акти на право власності на земельні ділянки не друкуються і не реєструються (копія, а.с.6).

Згідно довідки Кегичівської районної державної адміністрації від 05 вересня 2019 року №01-30/2793 повідомлено (відповідь на лист від 23 вересня 2019 року), що не видає дублікати сертифікатів на право на земельну частку (пай) та рекомендує звернутися до суду (копія, а.с.7).

Відповідно до опублікування в газеті «Урядовий Кур`єр» №111 (7232) від 18 травня 2022 року, зазначено оголошення, зміст якого «Втрачений сертифікат на земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності КСП агрофірма «Лозівська» серії ХР №0210691, що виданий на підставі розпорядження Кегичівської районної державної адміністрації №280 від 15 серпня 1996 року на ім`я ОСОБА_1 вважати недійсним (копія, а.с.8-9).

Відповідно до ч. 2 ст. 373 ЦК України право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Разом з тим, відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості), земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа.

Відповідно до частини 3 ст. 1 вищезазначеного Закону право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 вищевказаного Закону України основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай) ч. 2. ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)».

Відповідно до п. 4, 5 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», затвердження розміру земельної частки (паю) та видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) провадяться відповідною районною державною адміністрацією.

Пунктами 10, 11, 12 додатку №1 до Методичних рекомендацій щодо паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям, затверджених наказом Державного комітету України по земельним ресурсам №11 від 20 лютого 1996 року було передбачено, що сертифікати про право власності на земельну частку (пай) видаються відповідною районною державною адміністрацією особі, яка має на це право. Відновлення втрачених сертифікатів проводиться тими ж органами, що їх видали. Однак на даний час немає можливості видачі нового сертифікату замість втраченого, про що свідчить лист відділу у Кегичівському районі ГУ Держгеокадастру у Харківській області.

Так, факт наявності у позивача права на земельну частку (пай) підтверджується листом відділу Головного управління Держгеокадастру Кегичівського району Харківської області за №171/113-19 від 28 серпня 2019 року, але з невідомих обставин оригінал сертифікату на земельну частку (пай) серії ХР №0210691 втрачено.

Відповідно до абз. 3 п. 2 ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Стаття 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод наголошує, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Таким чином, відмова у даному позові фактично позбавить ОСОБА_1 права на земельну частку (пай), яка належить йому на законних підставах, хоча останній і втратив відповідний сертифікат, і тим самим порушить зазначені вище положення Першого протоколу, що у правовій державі, якою згідно ст. 1 Конституції України являється Україна, є неприпустимим.

Частина 1 ст. 55 Конституції України, яка передбачає, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом, містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені чи порушуються, створені чи створюються перешкоди для їх реалізації чи мають місце інші обмеження прав і свобод.

Згідно з ч. 1 ст. 64 Основного Закону, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права, одним із способів якого є визнання права.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Дослідивши наведені докази, суд доходить висновку, що позивачем надано достатньо доказів для визнання за ним права на земельну частку (пай).

Позивач заявив, що вимоги про розподіл чи відшкодування судових витрат не заявляє та залишає їх за собою, тому підстав для їх розподілу суд не вбачає.

Відповідно до ст. 259 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення суду приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Як встановлено ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України.

Керуючись ст. 206,263-265,273,354-355 ЦПК України, п.15.5 Перехідних Положень ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Кегичівської селищної ради Харківської області про визнання права на земельну частку (пай) - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності КСП агрофірма «Лозівська» с. Лозова колишнього Кегичівського району Харківської області, площею 6,37 умовних кадастрових гектарів, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яке підтверджене сертифікатом серії ХР №0210691, що виданий на підставі розпорядження Кегичівської районної державної адміністрації №280 від 15 серпня 1996 року, про що здійснено запис в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видавалися Кегичівською районною державною адміністрацією по КСП агрофірма «Лозівська» за №378 від 21 лютого 1997 року.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через Кегичівський районний суд Харківської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Повне найменування (ім`я) сторін:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець село Лозова, Кегичівського району, Харківської області, паспорт серії НОМЕР_1 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрований та проживає за адресою: 64011, Харківська область, Кегичівський район, с. Лозова, адреса для листування: АДРЕСА_1 ,

відповідач: Кегичівська селищна рада Харківської області, місцезнаходження: 64003, Харківська область, Кегичівський район, смт Кегичівка, вул. Волошина, буд. 33, .

Суддя Н.М. Куст