ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Прядкіної О.В.,

суддів: Бутенко С.Б., Обідіної О.І.,

розглянувши в м.Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною давністю

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 21 квітня 2021 року, прийнятого під головуванням судді Аркатової С.О., в м.Харкові,-

в с т а н о в и в :

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до районного суду з даним позовом. Зазначала, що 29.03.1984 року уклала шлюб з ОСОБА_3 та зареєструвала місце свого проживання у квартирі чоловіка ЖБК «Оазис» по АДРЕСА_1 .

Після внесення пайових внесків подружжям, спірна квартира стала спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

В березні 1990 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 розірвано.

Дзержинським районним судом м.Харкова від 26.02.1998 року в порядку поділу спільного сумісної власності подружжя, за ОСОБА_1 визнано право власності на 26/100 частки спірної квартири, а за ОСОБА_3 74/100 частки.

Після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 було заведено спадкову справу та подано заяву для прийняття спадщини ОСОБА_2 .

У зв`язку з тим, що у спірній квартирі позивач зареєстрована разом зі своїм сином, самостійно несе тягар утримання всієї квартири, а також з огляду на те, що відповідач не проживає у спірній квартирі, не зареєстрований та свідоцтво на право на спадщину не отримував, просила визнати за ОСОБА_1 право власності на 74/100 частки квартири АДРЕСА_2 .

Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 21 квітня 2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку набувальної давності задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 74/100 частки квартири АДРЕСА_2 , в порядку набувальної давності.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 480 грн.

Рішення оскаржив ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. просить рішення скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вважає, що судом не враховано те, що позивачем не доведено добросовісності набуття спірного нерухомого майна, оскільки позивач був обізнаний про наявність іншого власника майна.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вважає рішення районного суду вірним та просить залишити його без змін.

Розпорядженням Верховного суду України від 25.03.2022 року №14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність Харківського апеляційного суду. Справу передано на розгляд до Полтавського апеляційного суду.

Апеляційний розгляд справи колегія суддів вважає за можливе провести у відповідності до ч.2 ст.372 ЦПК України у відсутність сторін, які належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання шляхом надіслання судових повідомлень учасникам справи на їх електронні адреси.

Перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з таких підстав:

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що трикімнатна ізольована квартира АДРЕСА_2 в ЖБК «Оазис» була надана ОСОБА_6 на сім`ю з 3 осіб.

ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували в шлюбі з 29.03.1984 року по березень 1990 року.

Рішенням Дзержинського районного суду від 26 лютого 1998 року за ОСОБА_1 визнано право власності на 26/100 частки квартири АДРЕСА_2 , а за ОСОБА_3 74/100 частки.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилалася на те, що після смерті ОСОБА_3 , спадкова справа заведена, заяву про прийняття спадщини подав відповідач, але свідоцтво про прийняття спадщини не видавалось, а тому вважає, що вона як власник 26/100 частки спірної квартири, несучи самостійно тягар утримання майна, будучи добросовісним володільцем чужого майна, має право на визнання за нею права власності на 74/100 частки квартири АДРЕСА_2 за набувальною давністю.

Районний суд, задовольняючи позовні вимоги своє рішення мотивував тим, що позивачем було доведено факт добросовісності, відкритості та безперервності володіння чужим майном.

Однак, колегія суддів не може погодитись з вказаним висновком.

Умовами набуття права власності за набувальною давністю на підставі ст.344 ЦК України є: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна (нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери) право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду.

За змістом частини першої цієї ж статті добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном

. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності.

Як роз`яснено в п.9 постанови Пленуму «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

По справі встановлено, що позивачу належить 26/100 частки спірної квартири, а іншу частку 74/100, належну ОСОБА_3 , успадкував відповідач за заповітом від 16.12.1994 року, подавши заяву про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Обставини прийняття спадщини відповідачем відомі позивачу, про що зазначено безпосередньо в позовній заяві.

За змістом ст.1297 ЦК України законодавець не визначив строку отримання свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, для спадкоємця достатньо дотриматись строків, встановлених ст.1270 цього Кодексу.

За таких обставин районний суд невірно оцінив обставини справи та прийшов до помилкового висновку про добросовісність володіння ОСОБА_1 часткою 74/100 квартири АДРЕСА_2 , не звернувши увагу на відсутність належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження наявності правових підстав щодо володіння спірним нерухомим майном.

Таким чином, рішення районного суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 21 квітня 2021 року скасувати, ухваливши нове рішення.

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною давністю.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25.07.2022 року.

Головуючий суддя О.В. Прядкіна

Судді: С.Б. Бутенко

О.І. Обідіна