Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 126/2294/21

Провадження № 2/126/179/2022

"08" липня 2022 р. м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Губко В. І.

секретар Бурлака А. І.,

за участі представника позивача, адвоката Усова А.Ю.

відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3 , адвоката Барської Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бершадь цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , яка діє від свого імені та від імені малолітнього ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визначення розміру частки у спільній власності,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_4 звернулася в суд з даним позовом, в якому просить визначити, що розмір її частки у спільній власності на житловий будинок АДРЕСА_1 складає 1/4.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що позивачка ОСОБА_4 була співвласником житлового будинку під АДРЕСА_1 .

21.06.2021 позивачка ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 уклали нотаріально посвідчений договір дарування житлового будинку, згідно умов якого, дарувальники (батьки, дідусь та бабуся) передали безоплатно у власність, а обдарований (син та онук) ОСОБА_7 прийняв у дарунок житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

18 лютого 2021 року Бершадським районним судом Вінницької області було постановлено рішення, яким задоволено позов ОСОБА_4 та визнано недійсним з моменту вчинення договір дарування 1/4 частини житлового будинку номер АДРЕСА_1 від 21 грудня 2016 року, укладений між дарувальниками ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та обдаровуваним ОСОБА_7 , зареєстрований приватним нотаріусом Бершадського районного нотаріального територіального округу Вінницької області Хмель Наталією Олександрівною за № 954.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 07.06.2021 апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діяла у власних інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_5 , задоволено частково. Рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 18 лютого 2021 року змінено та викладено другий абзац резолютивної частини рішення у наступній редакції : «Визнати частково недійсним договір дарування житлового будинку номер АДРЕСА_1 , укладений 21.12.2016 року між ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_7 в частині дарування ОСОБА_4 належної їй на праві приватної власності частини житлового будинку номер АДРЕСА_1 ОСОБА_7 ».

Як вбачається з постанови Вінницького апеляційного суду резолютивна частина рішення суду першої інстанції не відповідає змісту заявлених позивачкою позовних вимог, оскільки судом визнано недійсним договір дарування 1/4 частини спірного житлового будинку, хоча позивачем оспорений цей правочин лише в частині дарування належного їй майна, тобто Бершадський районний суд Вінницької області вийшов за межі позовних вимог визначивши розмір її частки у спільному майні.

Позивач стверджує, що розмір належної їй частки у спільному майні на даний час не визначений, що унеможливлює реєстрацію за нею права власності частини житлового будинку номер АДРЕСА_1 .

22.12.2021 відповідачка ОСОБА_3 надіслала на адресу суду відзив на позовну заяву зі змісту якого вбачається, що відповідач позов не визнає та просить суд відмовити у його задоволені у повному обсязі. Стверджує, що позивачем не наведенні причини, які зумовили виникнення спору , а також не доведено, що інших альтернативних способів вирішення не існує. Заявлена позивачкою позовна вимога спрямована на забезпечення виконання постанови Вінницького апеляційного суду від 07.06.2021 у справі № 126/2841/19, що не відповідає засадам цивільного судочинства. Крім того, заявлена ОСОБА_4 позовна вимога жодному визначеному ЦК України способу вирішення спірних правовідносин між співвласниками майна , що є у спільній власності , не відповідає.

Представник позивача, адвокат Усов А.Ю., в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю,посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Зазначив, що спірний житловий будинок належав ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності, що крім іншого було встановлено Постановою Вінницького апеляційного суду від 07.06.2021. Відповідно частка позивачки у спільній частковій власності становить 1/4, зважаючи на вказане просив позов задовольнити повністю.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги визнали та просили позов задовольнити.

Представник відповідачки ОСОБА_3 , адвокат Барська Т.М. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та зазначила, що даний позов не підлягає розгляду судом, оскільки відсутній юридичний спір. Звертаючись до суду з даним позовом позивачка не довела наявності порушення її прав, зокрема, неможливості проведення державної реєстрації належної їй частки спірного житлового будинку. Не надано жодних доказів звернення позивачем з вказаним питанням до державного реєстратора або ж звернення до виконання постанови Вінницького апеляційного суду від 07.06.2021 № 126/2841/19. Звернення позивача до суду з даним позовом спрямоване на забезпечення виконання постанови Вінницького апеляційного суду від. 07.06.2021, що не відповідає засадам цивільного судочинства. Чинним законодавством не передбачена можливість визначення частки судом у спільній частковій власності. Крім того, позивачем в позовній заяві стверджується, що спірний будинок належав ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності. В п. 10 договору дарування житлового будинку, укладеному 21.12.2016 року між ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_7 вказано, що житловий будинок, що дарується належить дарувальникам на праві особистої приватної власності, оскільки одержаний ними в результаті реалізації права на приватизацію житла. Разом з тим, згідно деталізованої інформації про право власності з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 належав ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності та розмір частки кожного становить "0". Будь -яких правовстановлюючих документів на вказаний житловий будинок чи доказів набуття позивачкою права власності на 1/4 частку вказаного будинку стороною позивача не надано, оскільки державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням вже набутого особою права власності. Підстави набуття права власності позивачкою також не доведенні (приватизація чи набуття права власності на новостворене майно), оскільки в договорі дарування вказано, що дарувальники набули права власності в результаті реалізації права на приватизацію житла, а представник позивача та відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в судовому засіданні стверджували, що позивачка з чоловіком самостійно будували спірний житловий будинок. Крім того, представник відповідачки зауважила, що 06.07.2016 дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 та для ведення особистого селянського господарства за цією ж адресою Війтівська сільська рада надала тільки ОСОБА_6 , що підтверджується рішенням Війтівської сільської ради Бершадського району Вінницької області 8 сесії 7 скликання від 06.07.2016, а завершив приватизацію цих ділянок у березні 2017 року ОСОБА_7 . Таким чином, не можливо стверджувати, що частка ОСОБА_4 у спільній власності становить 1/4. Зважаючи на вказане просила у задоволенні позову відмовити.

Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 21.06.2021 позивачка ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 уклали нотаріально посвідчений договір дарування житлового будинку, згідно умов якого, дарувальники (батьки, дідусь та бабуся) передали безоплатно у власність, а обдарований (син та онук) ОСОБА_7 прийняв у дарунок житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 18.02.2021 було задоволено позов ОСОБА_4 та визнано недійсним з моменту вчинення договір дарування 1/4 частини житлового будинку номер АДРЕСА_1 від 21 грудня 2016 року, укладений між дарувальниками ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та обдаровуваним ОСОБА_7 , зареєстрований приватним нотаріусом Бершадського районного нотаріального територіального округу Вінницької області Хмель Наталією Олександрівною за № 954.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 07.06.2021 апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діяла у власних інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_5 , задоволено частково. Рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 18 лютого 2021 року змінено та викладено другий абзац резолютивної частини рішення у наступній редакції : «Визнати частково недійсним договір дарування житлового будинку номер АДРЕСА_1 , укладений 21.12.2016 року між ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_7 в частині дарування ОСОБА_4 належної їй на праві приватної власності частини житлового будинку номер АДРЕСА_1 ОСОБА_7 ».

Постанова Вінницького апеляційного суду обгрунтована тим, що резолютивна частина рішення суду першої інстанції не відповідає змісту заявлених позивачкою позовних вимог, оскільки судом визнано недійсним договір дарування 1/4 частини спірного житлового будинку, хоча позивачем оспорений цей правочин лише в частині дарування належного їй майна, тобто Бершадський районний суд Вінницької області вийшов за межі позовних вимог визначивши розмір її частки у спільному майні.

Позивач стверджує, що розмір належної їй частки у спільному майні на даний час не визначений, що унеможливлює реєстрацію за нею права власності частини житлового будинку номер АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч.1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням частки кожного з них у праваі спільної часткової власності є спільною частковою власністю.

Питання визначення часток у праві спільної часткової власності урегульовано положеннями статті 357 ЦК України, згідно якої частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна. Співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

Крім того, на урегулювання вказаних правовідносин поширюється дія Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, яка визначає порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна (далі - об`єкти нерухомого майна), крім земельних ділянок, та застосовується суб`єктами господарювання, які здійснюють технічну інвентаризацію об`єктів нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна.

Пунктом 3.1. інструкції передбачено, що розрахунок часток у спільній власності на об`єкти нерухомого майна виконується за заявами всіх співвласників об`єктів нерухомого майна. У разі невідповідності розмірів часток, указаних у правовстановлювальних документах, реальним часткам за згодою всіх співвласників здійснюється розрахунок відповідних часток нерухомого майна з метою отримання відповідних правовстановлювальних документів.

Відповідно до п. 3.2. інструкції право кожного співвласника в спільній частковій власності визначається часткою, яка виражається в простих правильних дробах (1/2; 1/3; 3/5 тощо). При цьому вказані в правовстановлювальних документах розміри часток співвласників на об`єкт нерухомого майна в сумі повинні становити одиницю.

Відповідно до п. 3.3 в разі відсутності згоди всіх співвласників щодо зміни часток питання вирішується в судовому порядку.

Враховуючи вимоги вищевказаної Інструкції слід дійти до висновку, що розрахунок часток співвласників житлового будинок повинен проводитись спеціалістами у вказаній галузі з дотриманням порядку проведення розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна, який передбачений вказаною Інструкцією.

Лише за наявністю спору між співвласниками з приводу зміни часток - останній підлягає вирішенню в суді.

Твердження позивача, що її частка у спільному майні не визначена, що унеможливлює реєстрацію за нею права власності частини житлового будинку по АДРЕСА_1 суд оцінює критично, оскільки відповідно до деталізованої інформації про право власності з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 належав ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності. Саме поняття спільної часткової власності передбачає визначення часток власників у спільному майні.

Інших правовстановлюючих документів на вказаний житловий будинок позивачем не надано.

Також позивачем не доведено звернення нею до органів державної реєстрації права власності з метою реєстрації права власності на частину житлового будинку на підставі постанови Вінницького апеляційного суду від 07.06.2021 про визнання частково недійсним договору дарування та відмову їй у здійсненні такої реєстрації.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (п. 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, враховуючи викладені обставини, оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд вважає, що позивачем не доведено порушення, невизнання чи оспорювання її прав, які підлягають судовому захисту, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та недоведеними, у зв`язку з чим в задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити.

Керуючись ст. 15, 16, 356, 357 ЦК України, ст. 13, 19, 81, 259, 263, 265, 268, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , яка діє від свого імені та від імені малолітнього ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визначення розміру частки у спільній власності залишити без задоволення .

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України, тобто, у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Повний текст рішення складено 18.07.2022.

Суддя В. І. Губко