Ухвала

21 липня 2022 року

м. Київ

справа № 755/15348/19

провадження № 61-6439ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Русинчука М. М. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Дундар І. О., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 15 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому, просив усунути перешкоди у користуванні майном шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, зокрема квартирою АДРЕСА_1 , зобов`язати Дніпровську районну в місті Києві державну адміністрацію зняти відповідача з реєстраційного обліку в зазначеній квартирі.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 02 грудня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Усунуто перешкоди у користуванні квартирою ОСОБА_1 шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що розташовано за адресою: АДРЕСА_2 .

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 15 червня 2022 року рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 02 грудня 2019 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зобов`язання вчинити певні дії скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позову про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржувалось та судом апеляційної інстанції не переглядалось.

12 липня 2022 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, просить скасувати постанову Київського апеляційного суду від 15 червня 2022 року, змінити мотивувальну частину рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 02 грудня 2019 року, у якій визначити за відповідачем місце проживання, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 30 вересня 2019 року справу № 755/15348/19 визнано малозначною.

ОСОБА_1 у касаційній скарзі вказує, що зазначена справа має для нього виняткове значення, оскільки він, як новий власник квартири за відплатним договором на електронному аукціоні, батько двох неповнолітніх дітей, не має можливості доступу у спірну квартиру, відкриття касаційного провадження необхідно для спростування, встановленої апеляційним судом обставини у справі щодо проживання онуки відповідача у справі під час його примусового відчуження на електронному аукціоні, яка буде мати преюдиційне значення у справі № 755/8183/20 про визнання недійсним електронного аукціону.

Наведене обґрунтування того, що зазначена справа має виняткове значення для позивача не можна визнати належним. Посилання у касаційній скарзі на неврахування судом апеляційної інстанції висновків Верховного Суду є виконанням вимог статей 389, 392 ЦПК України щодо оформлення касаційної скарги, і відповідно не свідчить, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики тазазначена справа має виняткове значення для відповідача.

Посилання заявника на необхідність спростування, встановленої апеляційним судом обставини у справі, щодо проживання онуки відповідача під час його примусового відчуження на електронному аукціоні, яка буде мати преюдиційне значення у справі № 755/8183/20 про визнання недійсним електронного аукціону, не є у розумінні пункту б) частини третьої статті 389 ЦПК України випадками за наявності яких малозначна справа підлягає касаційному оскарженню та зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до статті 400 ЦПК України, поза межами повноважень Верховного Суду.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (ZUBAC v. CROATIA, № 40160/12, § 122, ЄСПЛ, від 05 квітня 2018 року).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Таким чином, оскаржене рішення ухвалено у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 15 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зобов`язання вчинити певні дії.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді М. М. Русинчук

Н. О. Антоненко

І. О. Дундар