Житомирський апеляційний суд
Справа №282/818/21 Головуючий у 1-й інст. Носач В. М.
Категорія 39 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Шевчук А.М., Талько О.Б.

з участю секретаря

судового засідання Дяченко Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №282/818/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики та звернення стягнення на предмет іпотеки

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Любарського районного суду Житомирської області від 15 грудня 2021 року, яке ухвалене суддею Носач В.М.

в с т а н о в и в:

У червні 2021 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом, на обґрунтування якого зазначила, що 01 грудня 2016 року між нею та відповідачем укладено договір позики, за умовами якого ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 40000 доларів США, які він зобов`язався повернути до 31 грудня 2017 року зі сплатою процентів у розмірі 1000 доларів США за кожен місяць користування позикою.

З метою забезпечення виконання зобов`язання за вказаним договором позики, між сторонами було укладено договір іпотеки від 13 грудня 2016 року, за умовами якого відповідач передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: будівлю бойні, площею 382,1 кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,5915 га, кадастровий номер :07:003:0012, яка розташована: Житомирська область, Любарський район, Юрівська сільська рада, цільове призначення: для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості.

13 грудня 2016 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Кузьміною Л.Л. проведено державну реєстрацію обтяження нерухомого майна іпотекою, номери записів про іпотеку в Державному реєстрі прав: 18006069 та 18006103.

31 травня 2018 року між позивачем та відповідачем укладено договір про внесення змін до договору позики грошей, яким змінено граничний термін повернення позики до 31 травня 2020 року. У зв`язку з цим сторонами внесено відповідні зміни і до Іпотечного договору.

17 червня 2020 року сторонами повторно укладено договір про внесення змін до договору позики, за умовами якого розмір процентної ставки становить 8,3% від суми позики в місяць, а граничний термін повернення позики - до 17 грудня 2020 року. Крім того, у пункті 4 зазначеного договору про внесення змін, позивачка та відповідач підтвердили свої зобов`язання за основним договором, зокрема, зазначили актуальний розмір боргу в сумі 52 000 доларів США, з яких 40 000 доларів США - розмір основного боргу, 12 000 доларів США - проценти за користування позикою. У зв`язку з цим, іпотечний договір також викладено у новій редакції.

Відповідач взятих на себе зобов`язань перед позивачем не виконав, отримані в позику грошові кошти не повернув, у зв`язку з чим, станом на 22 червня 2021 року утворилась заборгованість в розмірі 92 568,75 доларів США, з яких: 40 000 доларів США - основний борг; 51950,67 доларів США - проценти за користування позикою; 618,08 доларів США - 3% річних.

З урахуванням вищевикладеного позивач просила, стягнути з ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за договором позики від 01 грудня 2016 року в розмірі 92 568,75 доларів США, з яких: 40 000 доларів США - основний борг, 51 950,67 доларів США - проценти за користування позикою та 618,08 доларів США - 3% річних.

Також в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 за договором позики грошей від 01 грудня 2016 року в сумі 92 568,75 доларів США, з яких: 40 000 доларів США - основний борг, 51 950,67 доларів США - проценти за користування позикою та 618,08 доларів США - 3% річних, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: будівлю, бойні площею 382,1 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку площею 0,5915 га, кадастровий номер :07:003:0012, місце розташування: Житомирська область, Любарський район, Юрівська сільська рада, цільове призначення: для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, шляхом продажу на прилюдних електронних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

Рішенням Любарського районного суду Житомирської області від 15 грудня 2021 рокупозов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики та звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено повністю. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків обставинам справи, просить скасувати зазначене рішення районного суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що ухвалюючи рішення суд першої інстанції не звернув увагу на ту обставину, що в зв`язку із скрутним фінансовим становищем, яке виникло в 2019 році після проведення ГУ ДФС у Житомирській області документальної планової виїзної перевірки діяльності ФОП ОСОБА_2 , останній не зміг виконати свої зобов`язання перед позивачем та повернути кошти за договором позики.

Окрім того відповідачем зазначено, що 22 липня 2020 року та 29 липня 2020 року слідчими суддями Богунського районного суду м. Житомира у справі 1-кс/295/3415/20 та у справі №282/920/20 постановлені ухвали, якими накладено арешт на належне йому майно, а саме на будівлю бойні, площею 382,1 кв.м. та на земельну ділянку, площа 0,5915 га, кадастровий номер :07:003:0012, цільове призначення: для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної, іншої промисловості, землі промисловості кадастровий номер, які знаходяться за адресою: Житомирська область, Любарський район, Юріївська сільська рада. Вказаний ареш був накладний з метою відшкодування ФОП ОСОБА_2 завданої внаслідок вчиненого кримінального правопорушення шкоди. Таким чином відповідач вважає, що на даний час неможливо звернути стягнення на предмет іпотеки до закінчення розгляду кримінальної справи №282/920/20 та зняття накладеного арешту на майно ОСОБА_2 у вказаному кримінальному провадженні, яке одночасно є предметом іпотеки. Крім того вважає, що суд першої інстанції невірно обрахував розмір присудженого з відповідача на користь держави судового збору та стягнув суму судового збору, яка за розміром є більшою граничного розміру ставки судового збору, визначеного Законом України «Про судовий збір».

В судовому засіданні представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити.

Позивач та її представник просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення із таких підстав.

Судом під час розгляду справ встановлено, що 01 грудня 2016 року між сторонами укладено договір позики, за умовами якого ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 40000 доларів США, які він зобов`язався повернути до 31 грудня 2017 року зі сплатою процентів у розмірі 1000 доларів США за кожен місяць користування позикою.

З метою забезпечення виконання зобов`язання за вказаним договором позики, 13 грудня 2016 року між сторонами було укладено договір іпотеки, за умовами якого відповідач передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: будівлю, бойні, площею 382,1 кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,5915 га, кадастровий номер :07:003:0012, яка розташована: Житомирська область, Любарський район, Юрівська сільська рада, цільове призначення: для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості.

17 червня 2020 року сторонами укладено договір про внесення змін до договору позики грошей, за умовами якого розмір процентної ставки становить 8,3% від суми позики в місяць, а граничний термін повернення позики - до 17 грудня 2020 року. Крім того, у пункті 4 зазначеного договору про внесення змін, позивачка та відповідач підтвердили свої зобов`язання за основним договором, зокрема, зазначили актуальний розмір боргу в сумі 52 000 доларів США, з яких 40 000 доларів США - розмір основного боргу, 12 000 доларів США - проценти за користування позикою. У зв`язку з цим, іпотечний договір також викладено у новій редакції.

Відповідач ОСОБА_2 не виконав своїх зобов`язань за кредитним договором, унаслідок чого в нього перед ОСОБА_1 виникла заборгованість.

Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування позикодавцеві грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів.

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (частина перша статті 599 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (частини перша статті 610 ЦК України).

Статтю 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Крім того, виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із частиною першою статті 7 цього Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 статті 12 цього Закону.

За змістом цієї статті звернення стягнення на предмет іпотеки повинне задовольнити вимоги кредитора за основним зобов`язанням, і тільки ця обставина може бути підставою для припинення зобов`язання, що вважається виконаним згідно зі статтею 599 ЦК України.

Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному.

Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя. Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суди повинні розглядати питання про можливість застосування звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, заявлений у позовній вимозі. При цьому здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту.

Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов`язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов`язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов`язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов`язанням відсутня.

Таким чином, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач не виконав умови договору позики, укладеної між сторонами 01.12.2016, не повернув позивачу зазначену у договорі суму коштів, які отримав від останньої, в обумовлений строк та відсотки за користування позикою, у зв`язку з чим, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики в розмірі 40000,00 доларів США; відсотків за її користування за період дії договору з 01.12.2016 по 17 грудня 2020 в розмірі 31920,00 доларів США (з розрахунку: 12000 доларів США (відсотки станом на 17.06.2020) + 19920 доларів США (відсотки за період з 18.06.2020 до 17.12.2020); 3% річних в сумі 618,00 доларів, згідно ст.625 ЦК України (за період після закінчення строку договору з 17.12.2020 і по 22.06.2021), а також звернув стягнення на іпотечне майно, зазначивши відповідні мотиви.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для звернення стягнення на іпотечне майно через наявність арешту, які накладені ухвалами слідчих суддів у кримінальному провадженні колегія суддів відхиляє.

Так під час розгляду справи встановлено, що обтяження на предмет іпотеки внесено до державного реєстру речових прав на нерухоме майно у зв`язку з укладенням між сторонами договору іпотеки 13.12.2016, а арешт на вказане майно, яке є предметом іпотеки, накладено ухвалами слідчого судді та внесено до реєстру 24.07.2020 та 31.07.2020 відповідно, тобто значно пізніше реєстрації договору іпотеки. Таким чином, з урахуванням правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019, зробленого у справі №922/3537/17, перебування вказаного спірного майна під арештом у кримінальній справі, не є перешкодою на даний час для застосування стягнення на предмет іпотеки.

Однак колегія суддів не погоджується із рішенням суду про наявність підстав для стягнення суми відсотків в розмірі 8,3% від суми позики на місяць після закінчення строку дії договору позики, тобто після 17.12.2020 і по 22.06.2021 року, виходячи з наступного.

За умовами Договору про внесення змін до договору позики від 17 червня 2020 року, сторони погодили щомісячну сплату відсотків за в розмірі 8,3% від суми позики на місяць до 17 грудня 2020 року (п.2 Договору).

За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (пункти 53-54, 90-91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12).

З огляду на вказане позивач на підставі частини першої статті 1048 ЦК України не мала право додатково нараховувати проценти за користування позикою у розмірі 8,3% від суми позики на місяць за період після настання терміну повернення позики (17 грудня 2020 року), тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання відповідачем. Таким чином, підстав для стягнення з відповідача на користь позивача відсотків у розмірі 20030,67 доларів США немає.

Отже розмір заборгованості підлягає зменшенню на розмір вказаних відсотків, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 72 538 доларів 08 центів США заборгованості за договором позики від 01 грудня 2016 року, з яких: 40 000 (сорок тисяч) доларів США - основний борг, 31 920 (тридцять одна тисяча дев`ятсот двадцять) доларів США - проценти за користування позикою та 618 (шістсот вісімнадцять) доларів 08 центів США - 3% річних.

Крім того, районний суд, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, невірно обрахував розмір присудженого з відповідача на користь держави судового збору виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої, шостої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно частини 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому відношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Враховуючи той факт, що прожитковий мінімум для працездатних осіб на 01 січня 2021 року визначений був у розмірі 2270,00 грн, позивачем ОСОБА_1 , яка звільнена від сплати судового збору, подано позовну заяву, яка містить вимогу майнового характеру (ціна позову 92568,75 доларів США х 27,1935 грн. (офіційний курс гривні до долара США) = 2 517 263,30 грн), тому ставка, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви становила 11 350,00 грн. (2270,00 грн. х 5), з врахуванням передбаченого Законом максимального розміру не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, вирішуючи питання про стягнення з відповідача в дохід держави судового збору, суд першої інстанції при його визначенні помилково застосував 1% від суми позову, що значно більше граничного розміру ставки передбаченого Законом України «Про судовий збір».

Отже, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, призвело до ухвалення у справі незаконного рішення, а тому останнє підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про часткове задоволення позову з вищевказаних підстав (п.3, п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із частковим задоволенням позову (78,3%), ОСОБА_2 підлягають компенсації за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, понесені витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 3677,40 грн.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Любарського районного суду Житомирської області від 15 грудня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики та звернення стягнення на предмет іпотеки.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) 72 538 (сімдесят дві тисячі п`ятсот тридцять вісім) доларів 08 центів США заборгованості за договором позики від 01 грудня 2016 року, з яких: 40 000 (сорок тисяч) доларів США - основний борг, 31 920 (тридцять одна тисяча дев`ятсот двадцять) доларів США - проценти за користування позикою та 618 (шістсот вісімнадцять) доларів 08 центів США - 3% річних.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) перед ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) за договором позики грошей від 01 грудня 2016 року в сумі 72 538 (сімдесят дві тисячі п`ятсот тридцять вісім) доларів 08 центів США, з яких: 40 000 (сорок тисяч) доларів США - основний борг, 31 920 (тридцять одна тисяча дев`ятсот двадцять) доларів США - проценти за користування позикою та 618 (шістсот вісімнадцять) доларів 08 центів США - 3% річних, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: будівлю, бойні площею 382,1 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 31, та земельну ділянку площею: 0,5915 га, кадастровий номер: :07:003:0012, місце розташування: Житомирська область, Любарський район, Юрівська сільська рада, цільове призначення: для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, реєстраційний номер в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 31, шляхом продажу на прилюдних електронних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь держави судовий збір за подання позову в розмірі 11 350,00 грн.

Компенсувати ОСОБА_2 за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, понесені витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 3677,40 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді