Ухвала

05 серпня 2022 року

м. Київ

справа № 370/1913/19

провадження № 61-7213ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Коломієць Г. В.,

розглянув касаційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на рішення Макарівського районного суду Київської області від 16 листопада 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 16 червня 2022 року у справі за позовом Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) до ОСОБА_1 , треті особи: Державна казначейська служба України, Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області, про відшкодування збитків, завданих державному бюджету,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ) звернулося до суду з указаним вище позовом.

Позовна заява мотивована тим, що наказом Головного управління юстиції

у Київській області від 16 січня 2009 року № 51/к ОСОБА_1 призначено на посаду головного державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області.

Під час проходження державної служби, відповідно до відомостей

з автоматизованої системи виконавчого провадження у ОСОБА_1 на виконанні перебувало виконавче провадження № 41086050 з примусового виконання рішення Господарського суду міста Києва у справі № 23/120-11 від 23 листопада 2011 року про стягнення на користь товариства

з обмеженою відповідальністю «Полісервіс» (далі - ТОВ «Полісервіс») грошових коштів у розмірі 1 930 727,35 грн з рахунків Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» (далі - ДП «Укрспирт»).

Під час вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 41086050 відповідачем здійснено списання на користь ТОВ «Полісервіс» грошових коштів з рахунків ДП «Укрспирт» у розмірі 1 497 190,94 грн.

Враховуючи проведене списання коштів з рахунків ДП «Укрспирт», останній звернувся до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області (далі - УДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області) із листом

№ 4-2/886 з вимогою врахувати при проведенні розподілу коштів платіжні доручення № 177188 від 06 червня 2012 року, № 176139 від 04 травня

2012 року, № 176735 від 21 травня 2012 року, зі змісту яких вбачається, що боржником перераховано ТОВ «Полісервіс» грошові кошти в рахунок погашення заборгованості. Проте, вказані платіжні доручення при проведенні розподілу коштів відповідачем не взято до уваги.

Враховуючи відсутність реагування з боку державного виконавця,

ДП «Укрспирт» звернулося до Господарського суду Київської області зі скаргою на дії та бездіяльність УДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області.

Рішенням Господарського суду Київської області від 11 листопада 2015 року у справі № 23/120-11 встановлено, що 15 вересня 2015 року державним виконавцем Охріменко Н. М. з рахунку ДП «Укрспирт» проведено списання грошових коштів у розмірі 1 497 190,94 грн.

Розпорядженням відповідача № 41086050/6 від 21 вересня 2015 року грошові кошти у розмірі 1 497 190,94 грн розподілено наступним чином:

1 242 047,06 грн - в рахунок погашення заборгованості перед

ТОВ «Полісервіс», 189 027,06 грн - виконавчого збору, 116,82 грн - витрати на проведення виконавчих дій, 66 000 грн - залишок не розподілених коштів.

Судом встановлено, що станом на момент розподілу коштів, згідно розпорядження № 41086050/6 від 21 вересня 2015 року, залишок заборгованості скаржника перед ТОВ «Полісервіс» становив

1 142 047,06 грн, а залишок нестягнутого виконавчого збору становив

114 204,71 грн.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що державним виконавцем надмірно стягнуто з ДП «Укрспирт» виконавчий збір у розмірі 74 822,35 грн.

Таким чином, судом визнано вимоги ДП «Укрспирт» обґрунтованими

в частині незаконності розподілу коштів у розмірі 1 497 190,4 грн та рішенням визнано незаконною бездіяльність відповідача щодо неврахування при проведенні розподілу коштів платіжних доручень

№ 177188 від 06 червня 2012 року та № 23924 від 13 листопада 2014 року.

Окрім того, ухвалою Господарського суду Київської області від 13 травня 2016 року у справі № 23/120-11 визнані незаконними дії УДВС щодо стягнення

з ДП «Укрспирт» виконавчого збору в розмірі 74 822,35 грн.

Ураховуючи викладене, Центральне міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) звернулося до суду з позовом, у якомупросило стягнути з відповідача відшкодування збитків, завданих державному бюджету в розмірі 74 822,35 грн.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 16 листопада 2021 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 16 червня 2022 року, у задоволенні позову Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відмовлено.

У липні 2022 року Центральне міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), із застосуванням засобів поштового зв`язку, звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Макарівського районного суду Київської області від 16 листопада 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 16 червня 2022 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження

вцивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та

у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених

у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя;

2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду;

4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на

01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» передбачено, що у 2022 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі 2 481,00 грн з 01 січня 2022 року.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Ціна позову у даній справі становить 74 822,35 грн, яка станом на 01 січня

2022 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 481,00 грн х 100 = 248 100,00 грн).

Отже, зазначена справа є малозначною в силу вимог закону і окремого визнання її такою не потребує.

При цьому, згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України ця справа не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.

Касаційна скарга не містить посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення

у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягають касаційному оскарженню, і суд касаційної інстанції їх не встановив.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).

При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до верховного суду є правомірною та обгрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень верховного суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36).

З урахуванням наведеного, оскільки Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ) подало касаційну скаргу на судові рішення

у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню,

у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом

1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на рішення Макарівського районного суду Київської області від 16 листопада 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 16 червня 2022 року у справі за позовом Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) до ОСОБА_1 , треті особи: Державна казначейська служба України, Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області, про відшкодування збитків завданих державному бюджету відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць