Справа № 133/2298/21
Провадження № 22-ц/801/241/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Пєтухова Н. О.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2022 рокуСправа № 133/2298/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О. В.,

суддів : Сала Т. Б, Якименко М. М.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виробничого підрозділу вагонна дільниця станції Київ-пасажирський Філії «Пасажирська компанія» Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення грошових коштів, невиплачених при звільненні,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 19 листопада 2021 року у м. Козятині суддею цього суду Пєтуховою Н. О.,

В С Т А Н О В И В:

В липні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом у якому просила стягнути з Виробничого підрозділу вагонна дільниця станції Київ-пасажирський філії «Пасажирська компанія» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на її користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 5985 грн. 64 коп. та середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення, мотивуючи вимоги тим, що при її звільненні з роботи 23 квітня 2021 року з нею не було проведено повного розрахунку з вини відповідача.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 19 листопада 2021 року позов задоволено.

Особа, яка не брала участі у справі, Акціонерне товариство «Українська залізниця», не погодившись із рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій зазначило, що цим рішенням порушуються його права як юридичної особи, до складу якої входить Філія «Пасажирська компанія» Акціонерного товариства «Українська залізниця» без статусу юридичної особи, виробничим підрозділом якої є відповідач у цій справі, який також не має статусу юридичної особи, тому це товариство просило вказане рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити, посилаючись на невірне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак, рішення суду першої інстанції цим вимогам не відповідає, тому апеляційний суд з огляду на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального, перевіривши його законність і обґрунтованість у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем, не доведено факт здійснення з ОСОБА_1 розрахунку по заробітній платі при звільненні її з роботи 23.04.2021. При цьому суд виходив з того, що відповідач є належним відповідачем у цій справі, оскільки Пунктом 5.4.2. Положення про Виробничий підрозділ вагонна дільниця станції Київ-Пасажирський філії «Пасажирська компанія» Акціонерного товариства «Українська залізниця» передбачено, що цей підрозділ самостійно та через представників підрозділу відповідно до розподілу обов`язків діє від імені товариства, представляє його інтереси з питань діяльності підрозділу в будь-яких органах державної влади та місцевого самоврядування, в тому числі у судах загальної юрисдикції (загальних та спеціалізованих) всіх інстанцій.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що 24 квітня 2018 між позивачкою та Виробничим підрозділом вагонна дільниця станції Київ-Пасажирський філії «Пасажирська компанія» Акціонерного твариства «Українська залізниця» був укладений контракт №206, відповідно до якого, ОСОБА_1 прийнята на посаду провідника пасажирського вагону. Відповідно до п. 1 Контракту, цей контракт є строковим трудовим договором та згідно п. 22 Контракту строк дії контракту - з 24.04.2018 по 23.04.2021.

Згідно Наказу №441/ос від 21.04.2021 про припинення трудового договору (контракту), ОСОБА_1 , провідник пасажирського вагону, звільнена 23.04.2021 за п. 2 ст. 36 по закінченню строку трудового договору.

За приписами ч. 2 ст. 48 ЦПК України відповідачем у справі може бути фізична або юридична особа, а також держава до якої звернуті матеріально-правові вимоги позивача і яка, за твердженням позивача, є або порушником його прав, або необґрунтовано, на думку позивача, оспорює його права, і на якого внаслідок цього може бути покладено обов`язки судовим рішенням.

Аналогічні роз`яснення містить п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», згідно якого оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (аналогічні висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (п.41); від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (п.49); від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (п.50); від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (п.п.37,54); від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (п.31.4); від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (п.38), від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц (п.31), від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц (п.63); від 11 вересня 2019 року у справі № 203/3682/17; від 23 червня 2020 року у справі № 680/214/16-ц (п.71)).

Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача (ч. ч. 1, 3 статті 51 ЦПК України).

Відповідно до статті 175 ЦПК України позивач формулює позовні вимоги і зобов`язаний зазначити належний склад відповідачів у позові, а суд, згідно вимог статті 197 ЦПК України - вирішити питання про вступ у справу інших осіб, заміну неналежного відповідача, залучення співвідповідача.

Згідно з частинами першою, шостою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення; 3) визнати нечинним судове рішення суду першої інстанції повністю або частково у передбачених цим Кодексом випадках і закрити провадження у справі у відповідній частині; 4) скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково; 5) скасувати судове рішення і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю; 6) скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції; 7) скасувати ухвалу про відкриття провадження у справі і прийняти постанову про направлення справи для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю; 8) у передбачених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених в пунктах 1-7 частини першої цієї статті.

Отже, апеляційний суд в силу своїх процесуальних повноважень, визначених статтями 367, 374 ЦПК України, не має права на залучення на стадії апеляційного розгляду до участі у справі інших осіб, як і повноважень на скасування рішення суду з направленням справи на новий судовий розгляд.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для закриття провадження у справі, а є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог до цього відповідача, який не є належним (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (п.40), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (п.50), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (п.37,44), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (п.31.10), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (п.39); від 1 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (п.75); від 23 червня 2020 року у справі № 680/214/16-ц (п.74)).

Встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача (п.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 438/610/14-ц).

За наявними у справі даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців видно, що Акціонерне товариство «Українська залізниця» є юридичною особою, до складу якої входить Філія «Пасажирська компанія» Акціонерного товариства «Українська залізниця» без статусу юридичної особи, виробничим підрозділом якої є відповідач у цій справі(Виробничий підрозділ вагонна дільниця станції Київ-пасажирський філії «Пасажирська компанія» Акціонерного товариства «Українська залізниця»), який також не має статусу юридичної особи.

Учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи (ч. 1 ст.2 ЦК України).

За змістом ч. 4 ст. 89 ЦК України до єдиного державного реєстру вносяться відомості про організаційно-правову форму юридичної особи, її найменування, місцезнаходження, органи управління, філії та представництва, мету установи, а також інші відомості, встановлені законом.

Згідно з ч. 1, 4 ст. 91 ЦК України юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині. Цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. У випадках, встановлених законом, юридична особа може набувати цивільних прав та обов`язків і здійснювати їх через своїх учасників. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень(ч. 1-3 ст. 92 ЦК України).

Статтею 95 ЦК України визначено:

1. Філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій.

2. Представництвом є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює представництво і захист інтересів юридичної особи.

3. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.

4. Керівники філій та представництв призначаються юридичною особою і діють на підставі виданої нею довіреності.

5. Відомості про філії та представництва юридичної особи включаються до єдиного державного реєстру.

Відповідно до ч.1 ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Отже, належним відповідачем у трудових спорах про стягнення грошових коштів, невиплачених при звільненні, є юридична особа, з якою позивач перебував у трудових правовідносинах, а не виробничий підрозділ філії цієї юридичної особи, який представляв її у правовідносинах з позивачем.

На підставі викладеного та встановлених у справі обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що оскільки спірні правовідносини безпосередньо стосуються прав та обов`язків Акціонерного товариства «Українська залізниця», яке не було залучено до участі у справі, отже позов подано до неналежного відповідача.

За таких обставин, оскільки суд першої інстанції не звернув належної уваги на склад учасників у справі, не роз`яснив позивачу право на заявлення клопотання про заміну первісного відповідача належним відповідачем або залучення співвідповідача, отже оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволені позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням наведеного апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції в законній силі залишатись не може та відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 - 384, 389 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити, рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 19 листопада 2021 року скасувати, ухвалити нове рішення.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Виробничого підрозділу Вагонна дільниця станції Київ-пасажирський Філії «Пасажирська компанія» Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення грошових коштів, невиплачених при звільненні.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О.В. Ковальчук

Судді : Т. Б. Сало

М. М. Якименко