№ 208/7823/19
№ 2/207/797/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2022 року Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Погребняк Т.Ю.

при секретарі Моспан С.Б.,

розглянувши в судовому засіданні в залі суду в м. Кам`янське цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,

В С Т А Н О В И В :

27 листопада 2019 року позивач Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» звернувся в Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики від 25 серпня 2016 року, яка станом на 12 вересня 2019 року становить 40432 грн. 00 коп. Позивач також просить суд стягнути з відповідача на його користь витрати, пов`язані з розглядом справи в суді: судовий збір в сумі 1921 грн. 00 коп.

Заочним рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 21.10.2020 року заявлений позов задоволено в повному обсязі.

Ухвалою суду від 06.06.2022 року за заявою відповідача представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Машошиної Альони Олегівни заочне рішення суду від 21.10.2020 року скасовано, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 25.08.2016 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 укладено Договір позики № 66730 в електронній формі. За умовами п. 1.1. укладеного між позивачем та відповідачем договору позики, позикодавець надає позичальникові грошові кошти в сумі 1000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Пунктом 1.3. договору позики встановлено, що позика надається строком на 30 днів. Відповідно до п. 1.4. дата перерахування суми позики на банківський рахунок вказаний позичальником, за домовленістю сторін вважається датою укладення договору позики між позичальником і позикодавцем. Позивачем в порядку встановленому п. 1.4. договору позики на картковий рахунок відповідача була перерахована сума позики в розмірі 1000,00 грн., що підтверджується повідомленням від 30.08.2019 року ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», яке надає ТОВ «ВЕЛЛФІН» технічну можливість для проведення операцій, по якій банк-еквайер здійснює зарахування коштів, згідно договору про організацію переказу грошових коштів №ВП-180516-3 від 18.05.2016 року. Згідно п. 1.5. договору позики нарахування процентів за користування позикою проводиться у відповідності до наступних умов: 1,8 процента від суми позики, але не менше ніж 20 гривень 00 копійок за перший день користування позикою; 1,8 процента від суми позики, щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в п. 1.2 цього Договору; 3,8 процента від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк зазначений в п.1.2 цього Договору, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим Договором. Відповідно п. 1.1, 1.5 Договору позики, загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем станом на 12.09.2019 року становить 40 432,00 грн., з яких: 1 000,00 грн. - основний борг; 18 972,00 грн. - заборгованість по відсоткам; 20 460,00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, тому позивач вимушений був звернутись до суду з даним позовом.

В наданій суду письмовій заяві представник позивача Блащак Р.Л. просить суд розглянути справу без участі представника ТОВ Веллфін, зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить їх задовольнити.

Від представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Машошиної А.О. до суду після скасування заочного рішення надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, зазначила, що позивачем не надано жодних доказів, що рахунок, на який було перераховано кошти, належить саме відповідачу і що саме він отримав позику. В матеріалах справи відсутні повний номер рахунку, що належить відповідачу, повний номер платіжної картки отримувача, не вказано назву банку емітенту, банком не дадано довідку про належність картки саме відповідачу. Зазначений документ є одностороннім і складений зацікавленою особою посередником позивача, а не банком, тому не може бути належним доказом у справі.

Також представник відповідача зазначила, що позивачем не надано жодних доказів, що договір позики був укладений саме відповідачем. Зокрема, позивачем наведено посилання на Правила надання грошових коштів у вигляді позики, затверджених наказом Позивача № 2-1 від 27.10.2015 року, однак, жодних доказів ознайомлення відповідача з зазначеними правилами позивачем не надано. в п. 6.7 Правил зазначено, що Для підписання електронної форми договору позики, заявник здійснює вхід на сайт Товариства та за допомогою логіну та паролю входить до особистого кабінету. В п. 6.9 Правил зазначено, що Заявник підтверджує ознайомлення та згоду з усіма істотними умовами договору позики з моменту підтвердження кліком - З умовами договору згодний у особистому кабінеті, доступ до якого здійснено з використанням унікального логіну та унікального пароля особистого кабінету. Однак жодних доказів вчинення відповідачем зазначених дій позивачем не надано, також не надано доказів виконання саме відповідачем інших вимог Правил. Позивачем не надано жодних доказів проведення ідентифікації та вертифікації відповідача, що передбачено, хоча в п.3.1 Правил зазначено, що Товариство надає фінансові послуги лише після здійснення ідентифікації особи та вжиття заходів до законодавства, яке регулює відносини у сфері запобігання легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом.

Позивачем не надано жодних доказів, що саме відповідач уклав договір позики з використанням:

- електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;

- електронного підпису одноразовим ідентифікатором,

- аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобі механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститись зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Не надано доказів надсилання та використання відповідачем одноразових паролів, смс-повідомлень чи інших одноразових ідентифікаторів. Також позивачем не надано копії ліцензії уповноваженого органу про можливість надання фізичним особам коштів у позику, жодних доказів ознайомлення відповідача з орієнтовною сукупною вартістю кредиту та детальним розписом сукупної вартості кредиту не надано, позивачем також не надано жодних доказів здійснення комплексного аналізу фінансового стану відповідача.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи. В судовому засіданні досліджені всі докази, подані учасниками справи. Клопотання про витребування і дослідження інших доказів до суду не надходило. Суд постановляє рішення на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд, взявши до уваги позицію сторін, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ТОВ «Веллфін» є фінансовою установою, яка надає фінансові послуги по наданню у позику грошових коштів на умовах строковості, зворотності, платності, згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.6) та свідоцтва про реєстрацію фінансової установи (арк.с.7).

Порядок отримання та надання позики ТОВ «Веллфін» регламентується Правилами надання грошових коштів у вигляді позики, затверджених наказом директора ТОВ «Веллфін» №2-1 від 27 жовтня 2015 року (арк.с.8-14).

Так, згідно п.1.4 даних Правил зазначено, що вони є публічною пропозицією (офертою) ТОВ «Веллфін» в розумінні статей 641, 644 ЦК України на укладання договору позики на умовах, що встановлені товариством та застосовуються в разі подання фізичною особою-заявником заявки на сайті товариства за електронною адресою на отримання позики та здійснення інших дій, що передбачають дані Правила (акцепт) (арк.с.9).

25 серпня 2016 року між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики в електронній формі № 66730 на суму 1000 гривень 00 копійок, строком на 30 календарних днів шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок відповідача (арк.с. 15 18) .

У графіку розрахунків до договору позики № 66730 від 25.08.2016р. вказано, що сукупна вартість позики на дату погашення 24.09.2016р., складає 1542 грн. (1000 грн. - сума по договору, 542 грн. - сума до сплати процентів).

Відповідно до умов договору позики відповідачу шляхом перерахування грошових коштів на його банківський рахунок (банківська картка) було надано позику в розмірі 1000 гривень 00 копійок, строком на 30 календарних днів зі сплатою процентів за користування позикою в розмірі 1,8 % від суми позики, але не менше ніж 20 гривень за перший день користування позикою, 1,8 % від суми позики щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики , зазначеного у п. 1.2 цього договору, 3,8 % від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк зазначений в п. 1.2 Договору .

Згідно з довідкою, заборгованість ОСОБА_1 за договором позики № 66730 від 25.08.2016р. станом на 12.09.2019р. становить 40432,00 грн. та складається з 1000 грн. основної суми позики, 18972,00 грн. заборгованість за відсотками згідно договору та 20460,00 грн. заборгованість за простроченими відсотками згідно договору (арк.с. 24).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд виходив з того, що після закінчення строку кредитування (24.09.2016р.) у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, через що, суд дійшов до висновку про безпідставність вимог ТОВ «ВЕЛЛФІН» в частині стягнення з відповідача заборгованості по основних та додаткових процентах за користування позикою у розмірі 40432,00 грн.

Згідно зі ст. 526 ЦК України,- зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що позичальник взяті на себе зобов`язання не виконав, у передбачений в договорі 30-денний строк грошові кошти (суму позики) у розмірі 1000 грн. та нараховані проценти за користування позикою впродовж 30 днів у розмірі 542,00 грн. не повернув.

За положеннями статей 1046, 1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст.1048 та ч. 1 ст.1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронюваних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження №4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18.

В постанові Верховного Суду від 15 березня 2018 року у справі № 752/18046/14-ц зазначено наступне: "Відповідно до п. 4.1.1 кредитного договору за порушення зобов`язань з повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами у визначені цим договором строки позичальник зобов`язаний сплатити банку пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаних боргових зобов`язань за кожен день прострочки. Зазначена пеня сплачується додатково до прострочених сум".

У положеннях Резолюції Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів" від 09 квітня 1985 року № 39/248, на які посилався Конституційний Суд України у Рішенні від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011, наголошено: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. У наведених "Керівних принципах для захисту інтересів споживачів" визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.

В постанові Верховного Суду України у справі № 6-1341цс15 від 02 грудня 2015 року зазначено наступне: "За змістом статей 11. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовується положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладанням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договорі зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладання договору. Закон України "Про захист прав споживачів" застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладанню договору".

Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що за умовами укладеного сторонами договору позики ТОВ «ВЕЛЛФІН», як фінансова установа, надало позичальнику суму позики, а останній зобов`язувався повернути надану позику у повному обсязі 24.09.2016р., тобто на 30-й день дії договору.

Таким чином, позикодавець відповідно до ст. 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто за період з 25.08.2016р. по 24.09.2016р. Після закінчення строку дії договору у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти.

Заявлена позивачем сума заборгованості по нарахованих та несплачених процентах за користування позикою, як зазначено у довідці станом на 12.09.2019р., включає період з 25.08.2016р. по 12.09.2019р., який виходить за межі строку кредитування.

На підставі вищевикладеного, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову, а саме стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ВЕЛЛФІН» заборгованості за договором позики у розмірі 1542,00 грн. (1000 грн. - сума по договору, 542 грн. - сума до сплати процентів).

Вирішуючи питання про судові витрати в справі, суд керується положеннями статті 141 ЦПК України,- якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Отже, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сплачений ним при зверненні з позовом до суду судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 73 грн. 26 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.526, 610, 625, 626, 628, 638, 639, 641, 644, 1046, 1048-1050 ЦК України, ст. ст. 3, 10, 11, 76-81, 89, 133, 141, 209, 229, 258-259, 263-265, 273 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В

Позов ТОВ «Веллфін» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕЛЛФІН" заборгованість за договором позики у розмірі 1542 (одна тисяча п`ятсот сорок дві) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕЛЛФІН" судовий збір у сумі 73 грн. 26 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» відмовити .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя Т.Ю. Погребняк