ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу

Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля"

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження здоров`я, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» (далі - ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля») про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження здоров`я.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він більше 15 років працював у шкідливих умовах на підприємствах відповідача. 24 травня 2009 року з ним трапився нещасний випадок на виробництві, у 2010 році йому було встановлено первинно 25 відсотків втрати професійної працездатності в зв`язку з виробничою травмою. В подальшому стан його здоров`я погіршився і 10 квітня 2020 року при повторному огляді МСЕК йому було встановлено 70 відсотків втрати професійної працездатності та другу групу інвалідності, тому просив стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 130 000 грн без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2022 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, 100 000 грн з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів. Вирішено питання стосовно судових витрат (а.с.86-92).

В апеляційній скарзі відповідач ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що під час розслідування нещасного випадку, який стався з позивачем, комісією було встановлено, що нещасний випадок стався через порушення позивачем правил щодо виконання робіт на лебідці та через неналежне виконання позивачем посадових обов`язків. Вказували, що позивач після відновлення працездатності продовжив працювати на підприємстві, проходив періодичні медичні огляди та будь-яких скарг на стан свого здоров`я не надавав, про що свідчать картки про проходження медичних оглядів. Також, відповідач не звертався з вимогами про необхідність утворення відповідних умов, які б відповідали стану його здоров`я та не надавав відповідних медичних висновків. Зазначали, що в наданих відповідачем виписках зазначається, що він отримав травму в 2008 році, а той час коли позивач зазначає про травму отриману у 2009 році (а.с.97-100).

Позивач своїм правом передбаченим ст.360 ЦПК України не скористався.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову становить 130 000 грн та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з огляду на наступне.

Відповідно до ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Проте, у повній мірі зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає з огляду на таке.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з записами у трудовій книжці (а.с.7-9) ОСОБА_1 працював на підприємствах ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» з 2000 по 2019 рік, був звільнений у зв`язку з невідповідністю стану здоров`я виконуваній роботі.

24 травня 2009 року з ОСОБА_1 стався нещасний випадок під час роботи на виробничому структурному підрозділі «Шахта «Павлоградська», а саме о 07 годині 20 хвилин при задвижці приводної головки лавного конвеєра СПЦ-271М за допомогою лінійних гідродомкратів механізованого кріплення УКС і лебідки 1ЛГКН в момент натягування канату трапився відрив вертлюга обводного блоку, який був відкинутий в сторону лебідки і травмував виконуючого обов`язки гірничого майстра ОСОБА_1 в область нижньої щелепи.

Зазначене підтверджується актом спеціального розслідування нещасного випадку форми Н-5, затвердженого 27 травня 2009 року директором виробничого структурного підрозділу «Шахта «Павлоградська» (а.с.11).

Причинами нещасного випадку в акті зазначено: незадовільний технічний стан території (замулення підошви гірничої виробки), знаходження потерпілого у небезпечній зоні, порушення пунктів 1.1, 2.1, 2.5 «Посадової інструкції гірничого майстра дільниці з видобутку вугілля №7», невиконання посадових обов`язків. Таким чином за змістом акту причиною нещасного випадку є зокрема порушення правил безпеки самим потерпілим.

У 2010 році ОСОБА_1 був направлений на первинний огляд МСЕК з діагнозом: відкритий оскольчатий перелом нижньої щелепи, облом, ураження 1,2 зубів, травматична екстракція 3,4,5,6,7 зубів, поєднана з ЧМТ, струс головного мозку (а.с.12). Первинна довідка МСЕК була вилучена при повторному огляді.

10 квітня 2020 року при повторному огляді МСЕК ОСОБА_1 було встановлено другу групу інвалідності та 70 відсотків втрати професійної працездатності у зв`язку з трудовим каліцтвом (а.с.13-14).

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач був травмований внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, відповідачем не доведено, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, тому ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» як особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до частини другої статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Стаття 173 КЗпП України закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Частиною першої статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

З аналізу змісту ст.1167 ЦК України вбачається, що підставами відповідальності за завдану моральну шкоду є наявність такої шкоди, протиправна поведінка заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача та вина останнього.

Згідно ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживають з нею однією сім`єю.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

У відповідності до статті 4 Закону України "Про охорону праці" державна політика в області охорони праці, базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).

Згідно статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Колегія суддів наголошує на тому, що право на компенсацію моральної шкоди виникає у особи з дня встановлення йому стійкої втрати працездатності вперше висновком медико-соціальної експертної комісії (дана правова позиція знайшла своє відображення в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11 травня 2016 року по справі № 6-3149цс15).

Таким чином, колегія суддів зауважує, що безпосереднім доказом факту спричинення працівникові ушкодження його здоров`я, що виражається у стійкій втраті ним працездатності чи встановлені групи інвалідності, є саме первинний висновок медико-соціальної експертної комісії, який і встановлює розмір втрати працездатності у зв`язку із професійним захворюванням, та який і підлягає прийняттю до уваги судом під час визначення розміру спричиненої працівникові моральної шкоди внаслідок професійного захворювання.

В той же час, в матеріалах справи відповідна довідка про первинний огляд медико-соціальною експертною комісією позивача відсутня. Крім того містяться розбіжності у медичних документах наданих позивачем.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» - задовольнити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2022 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження здоров`я - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров