Провадження № 22-ц/801/1483/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Заярний А. М.
Доповідач:Рибчинський В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2022 рокуСправа № 752/25205/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати

у цивільних справах:

судді-доповідача Рибчинського В.П.,

суддів Денишенко Т.О., Медвецького С.К.,

розглянувши в письмовому провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 09 червня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2021 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів, мотивуючи свої вимоги тим, що 07.07.2021 ОСОБА_2 надала ОСОБА_1 грошові кошти у вигляді завдатку, які, за своєю правовою природою є авансом, за продаж житлової квартири в АДРЕСА_1 в розмірі однієї тисячі доларів США. В підтвердження наведених обставин відповідачкою було складено розписку від 07.07.2021.

Однак, станом на 07.10.2021 відповідач не виконала взятих на себе зобов`язань, не надала позивачу ключі від вищевказаної квартири, про що між ними була попередня домовленість під час складання розписки, приховала відомості про дійсний технічний стан житлового будинку, в якому знаходиться квартира, а також ухиляється взагалі в подальшому здійснювати продаж квартири.

Позивач неодноразово зверталась з усним проханням до відповідача щодо повернення коштів з огляду на порушення відповідачем своїх зобов`язань. Також в подальшому позивачем на адресу відповідача було направлено письмову вимогу про повернення коштів. Однак, станом на дату подання позовної заяви відповідач так і не виконала своїх зобов`язань та не повернула отримані від позивача кошти.

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 09 червня 2022 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 передані за розпискою від 07.07.2021 грошові кошти в розмірі 1000,00 доларів США, а також судові витрати в розмірі 7 308,00 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 адвокат Балтак О.О. зазначив, що апеляційна скарга відповідачки є безпідставною та спрямованою на затягування судового процесу та виконання рішення суду першої інстанції, у зв`язку з чим просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін як законне та обґрунтоване. Також просить стягнути зі ОСОБА_1 судові витрати, понесені в суді апеляційної інстанції на оплату правничої допомоги в розмірі 4 500 грн.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Судом встановлено, що відповідно до копії розписки від 07.07.2021 ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_2 завдаток за квартиру в АДРЕСА_1 в розмірі однієї тисячі доларів США (а.с.8).

На адресу відповідача позивачем було направлено вимогу про повернення коштів, відповідно до якої ОСОБА_2 просила ОСОБА_1 повернути їй сплачені грошові кошти в розмірі 1000 доларів США протягом п`яти днів з моменту отримання даної вимоги, попередньо узгодивши час та місце повернення коштів (а.с.9). Як вбачається з копії трекінгу відправлення, дане відправлення не вручене під час доставки (а.с.10).

Згідно копії друкованого видання «Наша газета» у розділі «здам, зніму» міститься оголошення про здачу в оренду кватири в АДРЕСА_2 для подальшого викупу (а.с.42-43). ОСОБА_3 , чоловік відповідача, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.45) внаслідок хвороби, що стверджується копією виписки з медичної картки (а.с.44).

Згідно копії договору купівлі продажу квартири від 30.09.2021 було укладено договір купівлі продажу між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , який являється сином ОСОБА_2 , на придбання квартири в АДРЕСА_3 , що також стверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.70-73). Лист, направлений ОСОБА_2 було повернено за закінченням терміну зберігання, що вбачається з копії конверту (а.с.74).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що передані позивачкою ОСОБА_2 відповідачці ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 1000 доларів США за письмовою розпискою від 07 липня 2021 року є авансом, який підлягає поверненню.

Суд апеляційної інстанції погоджується із такими висновками суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання.

Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Аналіз вказаної норми права свідчить про те, що на відміну від завдатку аванс є лише способом платежу, аванс не виконує забезпечувальної функції за правилами ч. 1 ст. 546 ЦК України, а виконує функцію попередньої оплати.

Згідно правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 28.11.2019 у справі № 910/1084/18, аванс є звичайною сумою попередньої оплати за договором, яка не виконує забезпечувальної функції, властивої завдатку. У разі невиконання зобов`язання, по якому передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося, аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 13 лютого 2013 року (справа № 6-176цс12), який вказав, що внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договорів купівлі-продажу будинку та частин земельних ділянок. Оскільки договори купівлі-продажу будинку й частин земельних ділянок, які б за своєю формою та змістом відповідали вимогам закону, між сторонами у справі укладені не були, а сторони лише домовилися укласти такі договори в майбутньому, передана позивачем відповідачу грошова сума є авансом, який підлягає поверненню позивачу.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами не було укладено будь-яких договорів, а лише існувала усна домовленість про намір ОСОБА_2 купити квартиру в АДРЕСА_1 у ОСОБА_1 .

На підтвердження своїх намірів ОСОБА_2 передала ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 1 000 доларів США, що підтверджується розпискою від 07.07.2021.

Відповідно до правової позиції ВСУ, викладеної в ухвалах Судової палати з цивільних справ від 26.02.2004, від 13.10.2005, а також від 21.06.2006 року, залишення завдатку особі, яка його одержала, або стягнення з неї подвійної суми завдатку застосовується в тих випадках, коли між сторонами було укладено договір, проте він не виконується з вини якоїсь із сторін. Якщо ж сторони домовилися укласти договір, але відповідним чином його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансовими і повертаються в тому розмірі, в якому вони надавались.

Як встановлено судом першої інстанції між сторонами відбулась усна домовленість про намір укласти договір купівлі-продажу квартири в майбутньому, коли ОСОБА_1 прийме спадщину після смерті батька, якому належала зазначена в розписці квартира.

На день подачі позову договір купівлі-продажу укладений не був.

Із заявлених позовних вимог випливає, що ОСОБА_2 не бажає укладати договір купівлі-продажу квартири, оскільки відповідачкою було приховано реальний стан квартири, а також їй стало відомо, що відповідачка не бажає їй продавати квартиру.

Відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що аванс, на відміну від завдатку, повертається за будь-яких умов у разі неукладання договору незалежно від причин, через які зобов`язання по факту не відбулось та незалежно від того з чиєї вини договір не уклався.

Доводи апеляційної скарги про те, що грошовою одиницею і єдиним законним засобом платежу на території України є гривня, а тому стягненню підлягає сума в гривневому еквіваленті є безпідставною, оскільки відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), у разі отримання грошей в іноземній валюті позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачено законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у іноземній валюті.

Враховуючи те, що між сторонами не було укладено жодних договорів у встановленому законом порядку, а існувала лише усна домовленість про намір укласти договір купівлі-продажу квартири у майбутньому, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що передані ОСОБА_2 ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 1000 доларів США за письмовою розпискою від 07 липня 2021 року є авансом, а тому незалежно від того з чиєї вини не було укладено договору купівлі-продажу, вказана сума підлягає поверненню.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенції) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).

За наведених обставин підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення апеляційний суд не вбачає, оскільки воно постановлено судом із додержанням норм матеріального і процесуального права.

В запереченні на апеляційну скаргу представником позивача - адвокатом Балтаком О.О. заявлено вимогу про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати, понесені останньою при розгляді в суді апеляційної інстанції на професійну правничу допомогу в розмірі 4500 грн.

Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Враховуючи те, що апеляційним судом рішення суду першої інстанції залишено без змін, позивачка понесла витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, адвокатом надано усі належні та допустимі докази, які підтверджують обсяг наданих адвокатом послуг, кількість втраченого часу та розрахунок вартості таких послуг, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4500,00 грн.

Заперечень щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу від ОСОБА_1 не надходило.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 09 червня 2022 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 500 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: В.П. Рибчинський

Судді: Т.О. Денишенко

С.К. Медвецький