Номер провадження: 22-ц/813/2994/22
Номер справи місцевого суду: 519/210/19
Головуючий у першій інстанції Барановська З. І.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.03.2022 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Князюка О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юг Строй Компані» (за участю третьої особи ОСОБА_2 ) про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, на рішення Южного міського суду Одеської області, постановлене під головуванням судді Барановської З.І. 20 січня 2021 року у м. Южне Одеської області, -

встановила:

У лютому 2019 року представник ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що постановою Южного міського суду Одеської області від 14 вересня 2018 року ОСОБА_2 було визнано винним за ст.124 КпАП України за те, що 24 квітня 2018 року о 19.00 год. він в м. Южне Одеської області по вул. Хіміків, 1, під час проведення ремонтних дорожніх робіт, керуючи транспортним засобом каток (державний номер НОМЕР_1 ), при виїзді з прилеглої території двору №4 по вул. Хіміків, не надав дорогу транспортному засобу Тоуота, державний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , який рухався по головній дорозі, внаслідок чого допустив з ним зіткнення. При цьому транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Причиною даної дорожньо-транспортної пригоди стало порушення водієм ОСОБА_2 вимог п.10.2 ПДР. Дана постанова набрала законної сили на підставі постанови Апеляційного суду Одеської області від 06 грудня 2018 року. Відповідно до звіту №04-05/18 «про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ» від 29 травня 2018 року, власнику автомобілю ОСОБА_1 завдано матеріальні збитки на загальну суму 38987,92 грн. Згідно вказаної постанови суду, під час скоєння ДТП ОСОБА_2 працював в бригаді дорожніх працівників ТОВ «ЮГ СТРОЙ КОМПАНІ», виконував капітальний ремонт дороги по вул. Хіміків в м. Южне, керуючи т/з Каток з номерним знаком НОМЕР_1 , у зв`язку із чим відповідач повинен відшкодовувати шкоду, завдану їхнім працівником під час виконанням своїх трудових обов`язків.

Рішенням Южного міського суду Одеської області від 20 січня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на необґрунтованість рішення суду, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, на думку апелянта, судом не було враховано те, що 24 квітня 2018 року ОСОБА_2 виконував покладені на нього обов`язки водія т/з каток у складі бригади дорожніх працівників ТОВ «ЮГ СТРОЙ КОМПАНІ», що підтверджується постановою Южного міського суду Одеської області від 14 вересня 2018 року. Таким чином, саме ТОВ «ЮГ СТРОЙ КОМПАНІ», як роботодавець ОСОБА_2 , має сплатити завдану позивачу матеріальну шкоду.

Заслухавши суддю-доповідача, здійснивши розгляд апеляційної скарги в письмовому провадженні, дослідивши наведені в ній доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч.1, 2 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Южного міського суду Одеської області від 14вересня 2018 р. ОСОБА_2 було визнано винним за ст.124 КпАП України за те, що 24 квітня 2018 року о 19.00 год. він у м. Южне Одеської області по вул. Хіміків, 1, під час проведення ремонтних дорожніх робіт, керуючи транспортним засобом каток (державний номер НОМЕР_1 ), при виїзді з прилеглої території двору №4 по вул. Хіміків, не надав дорогу транспортному засобу Тоуота, державний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , який рухався по головній дорозі, внаслідок чого допустив з ним зіткнення. При цьому транспортні засоби отримали механічні пошкодження (а.с.5-8).

В вказаній постанові суду також зазначено, що ОСОБА_2 працює трактористом у «Дорсервісі».

Згідно довідки №324 від 13 серпня 2019 року, наданої ТОВ «ЮГ СТРОЙ КОМПАНІ», ОСОБА_2 в ТОВ «ЮГ СТРОЙ КОМПАНІ» ніколи не працював, дорожні роботи по вул. Хіміків в м. Южне Одеської області 24 квітня 2018 року проводилися різними будівельними компаніями, в якій з них міг працювати ОСОБА_2 - відповідачу невідомо (а.с.56).

Згідно з частинами 1, 3 статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

За правилами, встановленими частиною 1 статті 1166 ЦК, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 статті 1187 ЦК визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За змістом пункту 1 частини 1 статті 1188 ЦК шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відтак, зважаючи на зміст приведених норм, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що процесуальним завданням позивача було доведення суду належними, допустимими та достовірними доказами, із дотриманням їх достатності, факту заподіяння йому майнової шкоди, винуватості третьої особи у дорожньо-транспортній пригоді та наявності між діями (бездіяльністю) відповідача та наслідками, що настали, причинно-наслідкового зв`язку.

Однак, позивач зазначене завдання не виконав, оскільки обмежився лише доведенням факту заподіяння йому майнової шкоди та її розміру.

Судом також вірно звернуто увагу на той факт, що у матеріалах справи відсутні, а також не були надані стороною позивача жодні докази, на підтвердження обставин, згідно яких, станом на 19.00 годин 05 квітня 2018 року ОСОБА_2 виконував свої трудові обов`язки у ТОВ «ЮГ СТРОЙ КОМПАНІ».

Оскільки обов`язок відшкодування юридичною особою шкоди, завданої її працівником виникає виключно у випадку завдання такої шкоди саме під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Саме по собі перебування особи, яка завдала матеріальної шкоди у трудових відносинах з юридичною особою не є підставою відшкодування останньою заподіяної матеріальної шкоди.

Згідно ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду».

У цивільному праві під діями юридичної особи визнаються: дії органу, її представників, а також її членів або інших учасників (працівників і службовців). Діями фізичної особи (фізичної особи підприємця) визнаються дії працівників (службовців), якщо їх вчинено на виконання трудових (службових) обов`язків.

Покладення на юридичну або фізичну особу відповідальності за вказаною нормою пояснюється тим, що безпосередній заподіювач шкоди (працівник) юридично втілює волю осіб, з якими він пов`язаний трудовим договором (контрактом), а тому його вина визнається виною роботодавця.

Правовий зв`язок між юридичною або фізичною особою та працівником виникає з трудових відносин незалежно від їх характеру постійні, тимчасові, сезонні відносини або відносини, що склалися між зазначеними особами при виконанні працівником іншої роботи за трудовим договором (контрактом).

Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків розуміється виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами, протягом усього робочого дня.

Деліктні зобов`язання, передбачені вказаною нормою, включають: потерпілу особу, що зазнала шкоди; відповідача юридичну або фізичну особу, яка безпосередньо шкоди потерпілій стороні не завдавала; фактичного заподіювача шкоди працівника, який пов`язаний з відповідачем виконанням своїх трудових (службових) обов`язків.

Для покладення на юридичну або фізичну особу відповідальності за статтею 1172 ЦК України необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника, шкода, завдана потерпілій стороні, причинний зв`язок між протиправною поведінкою працівника і завданою шкодою, вина працівника), так і спеціальних умов, які обов`язково слід ураховувати. Це обставини, за наявності яких шкода була спричинена, хоча сама шкода в цих зобов`язаннях і не набуває якихось особливостей. До таких обставин частина перша вказаної норми відносить виконання трудових (службових) обов`язків працівником. У разі завдання шкоди працівником діями, що за своїм змістом не випливають з виконання ним трудових (службових) обов`язків, не виникає відповідальності юридичної або фізичної особи за шкоду, спричинену вказаним працівником. Він повинен сам відшкодувати цю шкоду на загальних підставах деліктної відповідальності (стаття 1166 ЦК України).

Як встановлено судом першої інстанції, відповідно до довідки №324 від 13 серпня 2019 року, наданої ТОВ «ЮГ СТРОЙ КОМПАНІ», ОСОБА_2 в ТОВ «ЮГ СТРОЙ КОМПАНІ» ніколи не працював, дорожні роботи по вул. Хіміків в м. Южне Одеської області 24 квітня 2018 року проводилися різними будівельними компаніями, в якій з них міг працювати ОСОБА_2 - невідомо (а.с.56).

Як вбачається зі змісту ст. 51, 175 ЦПК України, на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Винятки становлять справи, вирішення яких є неможливим без участі усіх співвідповідачів у зв`язку із характером спірних правовідносин.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд повинен відмовляти у задоволенні позову.

За цих обставин, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що у задоволенні позову необхідно було відмовити у повному обсязі.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що 24 квітня 2018 року ОСОБА_2 виконував покладені на нього обов`язки водія т/з каток у складі бригади дорожніх працівників ТОВ «ЮГ СТРОЙ КОМПАНІ», що підтверджується постановою Южного міського суду Одеської області від 14 вересня 2018 року. Таким чином, саме ТОВ «ЮГ СТРОЙ КОМПАНІ», як роботодавець ОСОБА_2 , має сплатити завдану позивачу матеріальну шкоду.

Колегія суддів зауважує, що вказаною постановою суду був встановлений лише факт визнання винним ОСОБА_2 за ст.124 КпАП України за скоєння 24 квітня 2018 року дорожньо-транспортної пригоди, а факт знаходження ОСОБА_2 у трудових відносинах зі ТОВ «ЮГ СТРОЙ КОМПАНІ» не був предметом вказаної справи, та судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи не встановлювався.

Належними та допустимими доказами, що підтверджують факт наявності між особами трудових відносин, зокрема, є: наказ про прийняття на роботу, наказ про звільнення, накази про здійснення трудової діяльності, довідки про нарахування та виплату заробітної плати, наявність трудового договору, допущення працівника до роботи, виконання трудової функції та обсягу робіт, ознайомлення його з правилами внутрішнього трудового розпорядку, показання свідків, тощо

Однак позивачем, на підтвердження перебування ОСОБА_2 у трудових відносинах зі ТОВ «ЮГ СТРОЙ КОМПАНІ», не надано жодного з перелічених доказів, на підставі чого суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог.

Крім того, як вже зазначалось вище, згідно довідки №324 від 13 серпня 2019 року, ОСОБА_2 ніколи не перебував у трудових відносинах зі ТОВ «ЮГ СТРОЙ КОМПАНІ».

Інші докази та обставини, на які посилається заявник у апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Южного міського суду Одеської області від 20 січня 2021 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Южного міського суду Одеської області від 20 січня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими п.2«а» - 2 «г» ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 21 березня 2022 року.

Судді Одеського апеляційного суду С.О. Погорєлова

О.В. Князюк

О.М. Таварткіладзе