Справа № 136/190/22
Провадження № 22-ц/801/1299/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кривенко Д.Т.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2022 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю. Б.,

суддів Міхасішина І. В., Стадника І. М.,

з участю секретаря судового засідання: Безрученко Н. Р.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Липовецького районного суду Вінницької області від 04 лютого 2022 року за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову, постановлену під головуванням судді Кривенка Д. Т. в залі суду м. Липовець Вінницької області,

у цивільній справі № 136/190/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

встановив:

У лютому 2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів в сумі 5 500,00 доларів США.

Разом із позовною заявою, позивач подала до суду заяву про забезпечення позову, яку обґрунтувала тим, що вона звернулась до суду із вказаним позовом, оскільки згідно з розписками від 18.12.2019 та від 28.12.2019 відповідач ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_2 кошти в сумі 5 500 доларів США, в подальшому за купівлю земельної ділянки розташованої за адресою АДРЕСА_1 . Вказану земельну ділянку вони домовились оформити нотаріально уже після повного юридичного оформлення всіх документів, а щодо вартості земельної ділянки, то між ними була домовленість, що ОСОБА_1 здійснить її продаж за 5 500 доларів США. Вказані кошти ОСОБА_2 надала ОСОБА_1 , та отримала від неї розписки, проте виконувати своє зобов`язання відповідач не бажає, підняла ціну майже в три рази і відмовилась продавати земельну ділянку взагалі. У своїй заяві ОСОБА_2 вказала, що відповідач обіцяла їй повернути кошти, однак не повертає більше двох років.

За наведених обставин, ОСОБА_2 просила вжити заходів забезпечення поданого позову шляхом накладення арешту на усе майно належне ОСОБА_1 , а також заборонити іншим особам вчиняти будь які дії щодо майна ОСОБА_1 до набрання чинності рішенням суду у справі, оскільки невжиття вказаних заходів забезпечення позову, на думку позивача, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду та ефективно здійснити захист її порушених прав.

Ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області суду від 04 лютого 2022 року задоволено заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову, накладено арешт на все належне ОСОБА_1 нерухоме майно та заборонено іншим особам вчиняти будь-які дії щодо її майна, до набрання чинності рішення суду у цій справі.

Не погоджуючись із постановленою ухвалою про забезпечення позову, відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та зняти накладений арешт.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач вважає вказану ухвалу суду про забезпечення позову неправомірною, оскільки заява про забезпечення позову не відповідає вимогам статті 151 ЦПК України, є необґрунтованою та безпідставною. При цьому суд першої інстанції мав би повернути таку заяву позивачу відповідно до вимог частини десятої статті 150 ЦПК України. Як скаржнику стало відомо з СМС повідомлення, отриманого нею 16.06.2022, всупереч заборони, передбаченої частиною четвертою статті 150 ЦПК України, а саме: не допускається забезпечення позову шляхом накладення арешту на заробітну плату, пенсію та стипендію, накладено арешт і на її пенсійний рахунок. Вважає, що ухвала постановлена однобоко, упереджено, арешт накладено на активи, які не відносяться до предмету спору, а вартість арештованих активів у рази перевищує суму позовних вимог. В оскаржуваній ухвалі також не дотримана вимога про зазначення виду забезпечення позову і підстав його обрання, питання зустрічного забезпечення позову не вирішене. Вказує, що заходи забезпечення позову вживаються судом виключно у разі, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звертається до суду, крім того, такі заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Тому суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, повинен з урахуванням доказів, наданих заявником на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися у відповідності виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Скаржник вважає, що заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою суду першої інстанції, є неспівмірними та необґрунтованими, жодного доказу щодо підстав забезпечення позову позивачем не надано.

Відзив на апеляційну скаргу в установлений судом строк не надходив.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги підтримала, просила її задовольнити в повному обсязі.

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні доводи апеляційної скарги не визнала, просила її залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Апеляційний суд перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін, з таких підстав.

Відповідно до пунктів 4, 5, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Таким чином, підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. При цьому інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Вирішуючи питання про забезпечення позову та приймаючи за ним рішення, суд зобов`язаний враховувати обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та зазначені ним докази, що підтверджують кожну обставину.

Відповідно до частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною другою цієї статті визначено, що суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Згідно із статтею 151 ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити, у тому числі, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, предмет і ціну позову, інші відомості, необхідні для вирішення питання про забезпечення позову.

Системний аналіз наведених норм права дає можливість зробити висновок, що від заявника вимагається вказати вид (захід) забезпечення позову, визначений статтею 150 ЦПК України, та обґрунтувати необхідність вжиття саме такого заходу забезпечення позову.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення».

У справі, що переглядається, звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову, ОСОБА_2 вказала, що невжиття вказаних нею заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду. Зазначила, що відповідач мала намір продати належну їй земельну ділянку. ОСОБА_2 надала гроші та отримала від відповідача розписки, проте виконувати свої зобов`язання ОСОБА_1 не бажає, підняла ціну майже в три рази, на протязі двох років обіцяє повернути кошти.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Отже, додані до позовної заяви розписки від 18.12.2019 та 28.12.2019 свідчать про те, що відповідач відчужує земельну ділянку, за яку отримала від позивача кошти, проте станом на час подання позовної заяви 03.02.2022 договір купівлі-продажу з позивачем не укладений, отримані відповідачем кошти не ОСОБА_3 не повернуті.

Враховуючи наведене суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення.

Відповідач ОСОБА_1 не спростувала факт існування вірогідності того, що вона може вільно та на власний розсуд здійснювати розпорядження спірним майном, яке бажає продати, що може призвести до збільшення кола осіб, які можуть претендувати на спірне майно і за відсутності забезпечувальних засобів ускладнить виконання рішення суду у цій справі.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що вжиття заходів забезпечення позову з метою недопущення перереєстрації прав на це майно та його відчуження жодним чином не створює перешкоди та обмеження можливостей відповідача ОСОБА_1 , як власника майна користуватися цим майном, та не призведе до невідворотних наслідків.

Суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що арешт накладено на активи, які не відносяться до предмету спору, а вартість арештованих активів у рази перевищує суму позовних вимог, оскільки такі доводи не підтверджені належними та допустимими доказами.

Крім того, згідно з частинами першою-третьою статті 156 ЦПК України за клопотанням учасника справи суд може допустити заміну одного заходу забезпечення позову іншим. Питання про заміну одного заходу забезпечення позову іншим вирішується судом у судовому засіданні не пізніше наступного дня після надходження до суду відповідного клопотання учасника справи. За наслідками розгляду клопотання про заміну одного заходу забезпечення позову іншим постановляється ухвала.

Тлумачення положень частини першої статті 156 ЦПК України свідчить, що ЦПК України передбачає можливість заміни одного заходу забезпечення позову іншим, в тому числі здійснення заміни заходів забезпечення позову одного й того ж виду, перелік яких визначено в частині першій статті 150 ЦПК України, але щодо іншого майна (Постанова ВС від 27 серпня 2020 року у справі № 638/18499/18), що не позбавляє відповідача у даній справі права подати суду відповідне клопотання.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам закону та матеріалам справи, доводи апеляційної скарги, що зводяться до незгоди з оскаржуваними судовим рішенням, висновків суду не спростовують, ухвала суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Липовецького районного суду Вінницької області від 04 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 серпня 2022 року.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді: І. В. Міхасішин

І. М. Стадник