ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1049/22Головуючий по 1 інстанції
Справа №700/136/22 Категорія: 304030000 Бесараб Н.В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2022 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Новікова О.М.,
Вініченка Б.Б., Нерушак Л.В.,
за участю секретаряЧуйко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «А.Ф.Злагода» на рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 24 травня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «А.Ф.Злагода» про розірвання договору оренди землі та витребування земельної ділянки,

в с т а н о в и в :

23 лютого 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом до відповідача, обґрунтовуючи свої вимоги тим, позивачка є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах Лисянської селищної ради (с. Почапинці), площею 2,21 га.

15.12.2011 між сторонами укладено договір оренди землі на 10 років.

Відповідно до п. 37 договору дія договору припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Станом на момент подання позову позивачка вважала, що дія договору закінчилась.

Про відсутність наміру продовжувати орендні відносини позивачка направляла орендарю лист, проте земельну ділянку їй не повернуто, жодної відповіді на лист позивачка не отримувала.

Орендар не погодився з тим, що строк дії договору закінчився, оскільки його було зареєстровано 08.07.2014, з якого і розпочав свій сплив строк дії договору оренди землі.

ОСОБА_1 вважає таке тлумачення договору відповідачем хибним, оскільки у самому договорі вказано, що він укладений на 10 років, тобто до 15.12.2021. Вона не може контролювати дії відповідача щодо проведення реєстрації договору оренди. Відповідач штучно подовжив дію договору, зареєструвавши договір через три роки після його підписання.

Крім того, згідно з п.11 договору визначено, що орендна плата вноситься з вересня по 01 грудня поточного року. Відповідач провів розрахунок порушуючи умови договору, і лише після отримання листа, в якому наголошено про порушені його права.

На підставі таких доводів просила суд розірвати договір оренди землі, укладений 15.12.2011 між ОСОБА_1 та СТОВ «А.Ф.Злагода», зобов`язати відповідача повернути позивачці належну їй земельну ділянку, а також вирішити питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Лисянського районного суду Черкаської області від 22 травня 2022 року позов задоволено.

Розірвано договір оренди землі, укладений 15 грудня 2011 року між ОСОБА_1 та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «А.Ф.Злагода», предметом якого є земельна ділянка з кадастровим номером :03:001:0642, зареєстрованого 08.07.2014.

Зобов`язано Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «А.Ф.Злагода» повернути ОСОБА_1 земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах Лисянської ОТГ Звенигородського району Черкаської області площею 2,21 га, кадастровий номер :03:001:0642.

Стягнуто з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «А.Ф.Злагода» на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у сумі 1984,80 грн.

Таке рішення суд мотивував тим, що прийняття відповідачем спірної земельної ділянки у користування 15.12.2011 без державної реєстрації договору оренди після його укладення в 2011 році є істотним порушенням умов договору та земельного законодавства, оскільки позбавляє позивача значною мірою того, на що він розраховував при його укладенні. Реєстрація договору після 3 років з дня його підписання штучно відтерміновує дію договору оренди землі. Вказане суд вважав підставою для розірвання договору оренди землі та повернення землі власнику.

При цьому, строк для звернення з цим позовом, за рішенням суду, має відраховуватись саме після 07.12.2021 року, тобто після звернення до відповідача із заявою про припинення договору оренди та повернення земельної ділянки. А тому, позовна давність, про яку заявляв відповідач, не є пропущеною.

Рішення районного суду оскаржено СТОВ «А.Ф. Злагода» в апеляційному порядку.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що відповідно до п. 43 договору оренди він набуває чинності після підписання сторонами та державної реєстрації. В договорі не зазначено точної дати закінчення строку дії договору, тому діють загальні правила визначення строку дії договору.

Також апелянт вважає, що суд першої інстанції надав неправильну оцінку строку позовної давності в даному випадку. Так, договір зареєстровано в 2014 році, відомості про реєстрацію відображені в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а отже позивачеві було відомо, що правочин діє з 08.07.2014 до 08.07.2024. З 2014 року впродовж трьох років в межах строку позовної давності позивачка не заявила претензії відповідачеві, а отже строк позовної давності при зверненні з цим позовом в 2022 році є пропущеним.

З посиланням на такі доводи апелянт просить рішення скасувати, ухвалити нове про відмову в позові.

На апеляційну скаргу надійшов відзив від позивачки, в якому з підстав, аналогічних позовним, викладено заперечення проти доводів відповідача. Погоджуючись з висновками суду першої інстанції, ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Оскаржуване судове рішення не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам закону.

Судом встановлено, що відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЧР №028960 від 08.04.2002 року, ОСОБА_1 є власницею земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Почапинської сільської ради, площею 2,21 га.

15.12.2011 між ОСОБА_1 та СТОВ «А.Ф.Злагода» було укладено договір оренди вищевказаної земельної ділянки.

Пунктом 8 договору оренди передбачено, що договір укладено на 10 років.

Згідно з п. 20 договору, передача земельної ділянки орендарю здійснюється у день державної реєстрації цього договору за актом її приймання передачі.

Відповідно до п.43 договору, договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

З п. 31 договору оренди вбачається, що до обов`язків орендаря зокрема відноситься: «приступити до використання земельної ділянки в строки встановлені договором, який буде зареєстрований у відповідності до закону».

Згідно з п.37 договору, дія договору припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Актом передачі та прийому земельної ділянки від 15.12.2011, ОСОБА_1 передала СТОВ «А.Ф.Злагода» земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,21 га.

Договір оренди землі зареєстрований у державному реєстрі речових прав 08.07.2014, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права (індексний номер витягу: 23995858).

Таким чином, сторони підписали договір 15.12.2011, але орендар зареєстрував право користування лише 08.07.2014.

З 2011 року СТОВ «А.Ф.Злагода» користується земельною ділянкою позивачки та сплачує передбачену умовами договору орендну плату.

У грудні 2021 року орендодавець зверталася до орендаря з вимогою повернути земельну ділянку в зв`язку із закінченням строку дії договору (а.с. 14) та отримала відмову з посиланням на закінчення договірних відносин у 2024 році.

У статті 11 ЦК України надано перелік підстав виникнення юридичних прав та обов`язків (юридичних фактів), які виникають як із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, так і з дій, що не передбачені такими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Однією з таких підстав є відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України договори та інші правочини.

Вказані обставини мають певний часовий проміжок дії, який має початок та закінчення.

У частині першій статті 251 ЦК України строк визначено як певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк може бути визначено актами цивільного законодавства, правочином чи рішенням суду (частина третя статті 251 ЦК України).

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені у статті 203 ЦК України.

Згідно із частиною третьою статті 6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

У частині першій статті 627 ЦК України деталізовано принцип свободи договору. Зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Тому вольовий характер визначення строку не викликає сумніву. Тобто сторони наділені значними можливостями впливати на момент настання або закінчення строків, оскільки можуть змінювати строк, наближати або віддаляти його настання.

Статтею 792 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.

На час підписання договору оренди (15 грудня 2011 року) частина четверта статті 124 ЗК України передбачала, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Підставою для укладення договору оренди може бути цивільно-правовий договір про відчуження права оренди.

У частині другій статті 125 ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) вказано, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Вимога про те, що право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону, передбачена у частині п`ятій статті 126 ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

У статті 13 Закону України «Про оренду землі» (тут і далі у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) надано визначення договору оренди землі, а саме договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї зі сторін може бути посвідчений нотаріально (частина перша статті 14 Закону України «Про оренду землі»).

Згідно із статтею 18 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Момент укладення договору визначено у статтях 638, 640 ЦК України та вказано, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації з моменту державної реєстрації.

Отже, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, дотрималися письмової форми договору та підписали його, він вважається укладеним.

Із системного аналізу ЦК України можна зробити висновок, що вказане правило визначення моменту укладення договору стосується лише договорів, які повинні бути укладені у простій письмовій формі.

Сторони в договорі оренди землі мали право зазначати про момент початку перебігу та припинення дії вказаного договору, оскільки такі права прямо передбачені принципами та закріплені загальними нормами цивільного законодавства.

Разом з тим, якщо сторони не вказали про час (термін, календарну дату, подію) початку перебігу та закінчення строку договору, діють загальні правила, передбачені спеціальним Законом України «Про оренду землі», який прямо встановлював, що договір оренди земельної ділянки набирає чинності після його державної реєстрації.

01 січня 2013 року набули чинності зміни до закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 11.02.2010 №1878-VI, якими з Цивільного кодексу України виключено посилання щодо державної реєстрації правочинів, а із Закону України «Про оренду землі» було виключено статті 18 і 20 про обов`язковість державної реєстрації договорів оренди землі.

А тому після 01 січня 2013 року орендар не міг зареєструвати договір, а мав можливість лише зареєструвати право оренди за цим договором.

Крім того, колегія суддів виходить із того, що сторони до звернення з цим позовом належним чином виконували умови договору оренди землі (відповідач володів і користувався земельною ділянкою та сплачував за неї позивачу орендну плату).

Позивач не був позбавлений можливості здійснити державну реєстрацію спірного договору особисто, а не покладатися на відповідача.

З огляду на викладене, правильним є твердження апелянта про те, що дія договору спливає через 10 років після його укладення, тобто після його державної реєстрації 08.07.2014.

Позивачка просить розірвати договір, посилаючись на те, що орендар штучно продовжив дію договору, зареєструвавши його через три роки після підписання.

Відповідно до статті 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї зі сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.

Згідно з частиною другою статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що прийняття орендарем земельної ділянки у користування з 2011 року без проведення державної реєстрації договору оренди є істотним порушенням умов договору та земельного законодавства, оскільки позбавляє позивача значною того, на що він розраховував при його укладенні.

Апеляційний суд з таким висновком суду першої інстанції не погоджується.

У пункті 43 договору оренди сторони погодили, що цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Момент укладення договору, а отже, і початок перебігу строку його дії сторони визначили та пов`язали з моментом державної реєстрації договору. Інших строків чи термінів початку перебігу чи закінчення дії договору його текст не містить, як і не містить прямого обов`язку орендаря здійснити таку реєстрацію та строків її проведення.

Укладаючи договір оренди, сторони, керуючись принципом свободи договору, мали право відповідно до частини третьої статті 631 ЦК України передбачити інші умови щодо застосування умов договору до відносин між ними.

Колегія суддів вважає, що відсутні достатні підстави для дострокового розірвання договору, оскільки позивачка не довела істотного (в розумінні статті 651 ЦК України) характеру порушень відповідачем своїх обов`язків.

Подібних висновків дійшов і Верховний Суд у постанові від 28 квітня 2022 року у справі № 473/961/20, обставини якої є тотожними до обставин справи, яка переглядається апеляційним судом.

Посилання позивачки на неналежне виконання орендарем своїх обов`язків зі сплати орендної плати не є підставою для розірвання договору, оскільки відповідно до п. «д» частини першої статті 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є саме систематична несплата орендної плати, тобто два та більше випадки. В даному випадку позивачем не доведена систематичність несплати орендної плати.

У зв`язку з такими висновками колегія суддів вважає апеляційну скаргу обґрунтованою, а позов безпідставним, оскільки позивачка не довела наявність у неї порушеного права, яке підлягає судовому захисту.

За таких обставин, у зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права, колегія суддів вважає, що рішення районного суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у позові.

Виходячи з вимог ст. 261 ЦК позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Таким чином, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності.

Так як у позові належить відмовити за з його необґрунтованістю, аналіз заяви відповідача про застосування строку позовної давності суд не надає.

Сплачений апелянтом судовий збір в розмірі 2977,20 грн. підлягає стягненню із позивачки.

Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «А.Ф. Злагода» задовольнити.

Рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 24 травня 2022 року скасувати, ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «А.Ф. Злагода» про витребування земельної ділянки та розірвання договору оренди землі відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «А.Ф. Злагода» судові витрати в сумі 2977,20 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 09 серпня 2022 року.

Судді