Дата документу 23.03.2022 Справа № 331/3055/21
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2022 року

м. Запоріжжя

Єдиний унікальний № 331/3055/21

Провадження №22-ц/807/644/22

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кримської О.М. (суддя-доповідач),

суддів: Дашковської А.В., Кочеткової І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Концерну «Міські теплові мережі» та апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 24 листопада 2021 року у складі судді Скользнєвої Н.Г. у справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за комунальні послуги

ВСТАНОВИВ:

У червні 2021 року Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за комунальні послуги за період з 01.01.2016 р. по 30.04.2021 р. в розмірі 26 891,63 грн.

В обґрунтування позову було зазначено, що приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є відповідач ОСОБА_2 , підключено до централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. Між Концерном «МТМ» та ОСОБА_1 укладено договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води від 09.09.2010 р. У період 01.01.2016 року по 30.04.2021 року позивач надав відповідачу житлово-комунальні послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в житлове приміщення на загальну суму 40 836,50 грн., субсидія склала - 7 777,68 грн., оплата - 6 167,19 грн. Заборгованість складає 26 891,63 грн.

Крім зазначеної суми позивач просив стягнути із відповідачів витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 24 листопада 2021 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» суму заборгованості за централізоване опалення за період з червня 2018 року по квітень 2021 року в розмірі 21 904,51 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» судовий збір у розмірі 1 838 70 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням Концерн «МТМ» подав апеляційну скаргу, за змістом якої заявляє вимоги, щодо скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги вказано, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби строки, зокрема позовної давності, продовжуються на строк дії такого карантину. Оскільки постанова КМУ від 11.03.2020 р. № 211 є чинною, карантин встановлений на території України діє, позивач не пропустив строки позовної давності до заявлених вимог.

В свою чергу відповідач частково сплачуючи вартість послуг із теплопостачання та ГВП, вчиняв дії, які свідчать про визнання боргу та переривання строків позовної давності.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду в частині стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що розрахунок заборгованості виконаний позивачем не повинен прийматись до уваги при ухваленні рішення, оскільки, на думку відповідача, він складений з порушеннями на підставі методики, яка жодним нормативним документом не затверджена, а у вказаному розрахунку не зазначено відповідних даних та формул, що використовувались позивачем при нарахуванні щомісячних платежів. Щомісячні рахунки є незрозумілими для відповідача і з них неможливо встановити чи є в будинку прилад обліку теплової енергії, з якого періоду ведеться такий облік, чи входять в розрахунок місця загального користування, які, як зазначає відповідач не обладнані опалювальними приладами.

Відповідач вважав несправедливим розподіл вартості послуги централізованого опалення, що були спричинені на його думку втручанням споживачів теплової енергії за місцем його проживання у внутрішню систему теплопостачання будинку.

Також відповідач зазначив, що позивач не повідомив його про намір встановити тепловий лічильник та не оглянув інженерні системи будинку до його встановлення.

Відповідач не міг скласти контррозрахунок вартості послуг з централізованого опалення до отримання від позивача Концерну «МТМ» відповідних вихідних даних, які були отримані ОСОБА_1 лише 13.10.2021. Проте, суд першої інстанції відмовив у задоволенні клопотання представника відповідача про відкладення судового засідання призначеного на 24.11.2021 і такий розрахунок не було надано до суду з підстав, що не залежали від відповідача. Просив при перегляді рішення врахувати дані, що наведені у контр розрахунку.

21 січня 2022 року відповідачем ОСОБА_1 було надано відзив на апеляційну скаргу Концерну «МТМ» за змістом якої було вказано, що між позивачем та відповідачем не виникало кредитних правовідносин, а відтак суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних відносин та правомірно застосував наслідки спливу позовної давності. Сплата періодичних платежів не можна вважати визнанням кожного з таких платежів.

Посилання позивача на договір про реструктуризацію боргу на суму 2500 грн. від 05.10.2017 відповідач вважає недоречним і таким, що не має відношення до предмету доказування.

04 лютого 2022 року від позивача до Запорізького апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 .

Як зазначено у відзиві позивач не погоджується з апеляційною скаргою ОСОБА_1 , та вказує, що тарифи Концерну «МТМ» наявні на офіційному сайті позивача та доступні усім споживачам послуги. Такі тарифи формуються за алгоритмом затвердженим постановою НКРЕКП від 31.03.2016 № 528, відхилення від них буде порушенням ліцензійних умов та законодавства в сфері теплопостачання і не допускається позивачем.

Відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та пункту 32 Правил № 630 передбачені зобов`язання виконавця послуги з інформування споживача про контакти диспетчерської та аварійної служби та про перелік послуг вартість норми споживання режим надання послуги та її властивості, якісні показники, граничні строки усунення аварій. Отже, перелік інформації, що надається споживачу є вичерпним.

Багатоквартирний будинок АДРЕСА_2 з жовтня 2015 року оснащено приладом обліку теплової енергії Sharky № 51441695, що підтверджується актом первинної прийомки від 26.10.2015.

Межею балансової та експлуатаційної відповідальності, згідно рішення № 284 від 27.07.2004 між Концерном «МТМ» та балансоутримувачами/управителями є зовнішня поверхня стін будівель.

На виконання вимог Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 315 від 22.11.2018 було затверджено Методику розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг.

Як зазначив позивач застосування Методики № 315 можливе лише за умови переходу на нові договірні відносини та після приведення КМУ нормативно-правових актів у відповідність до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017, що не було введено на момент подачі позову.

Оскільки на дату подачі позову у будинку проживання відповідача не прийнято рішення про модель організації договірних відносин, а договір укладений 09.09.2010 між позивачем та відповідачем є дійсним, нарахування вартості оплати тепла здійснювалось саме за правилами укладеного договору та Постанови № 630.

Також представник позивача зазначив, що мешканцям будинку до сплати пред`являється обсяг теплової енергії спожитої виключно житловими приміщеннями та не включаються вартість тепла спожитого, комерційними об`єктами будинку чи нежитловими приміщеннями.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: малозначні справи; що виникають з трудових відносин; про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

В період з 25 лютого 2022 року до 12 березня 2022 року включно член колегії - суддя Дашковська О.В. перебувала на лікарняному.

У пункті 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 24.10.2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» роз`яснено, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Оскільки рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 24 листопада 2021 року не оскаржується сторонами в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 на користь Концерну «МТМ» заборгованості за надані послуги з централізованого опалення, апеляційним судом вказане рішення суду в цій частині не переглядається.

Частково задовольняючи позовні вимоги Концерну «Міські теплові мережі», суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_1 , з яким укладено відповідний договір про надання житлово-комунальних послуг, отримував від позивача послуги з централізованого опалення на загальну суму 40 836,50 грн., проте вартість наданих послуг сплачував не в повному обсязі, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у сумі 26 891,63 грн.

Частково відмовляючи в задоволенні позову, щодо стягнення вартості комунальних послуг наданих з січня 2016 року по травень 2018 року, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем пропущено трирічний строк позовної давності встановлений законом для цих вимог.

Колегія суддів не може цілком погодитись із таким висновком суду першої інстанції виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Споживач (індивідуальний) - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Відповідно ст. 1 Закону України «Про теплопостачання», споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.

Відповідно до частин 1,4 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Структура плати виконавцю комунальної послуги визначається згідно з договором про надання відповідної комунальної послуги, укладеним за вимогами цього Закону.

Із матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягом з реєстру територіальної громади міста Запоріжжя (а.с. 13).

09 вересня 2010 року між Концерном МТМ та ОСОБА_1 було укладено договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою АДРЕСА_1 , та відкрито відповідний особовий рахунок за № НОМЕР_1 .

Відповідно до пункту 1 вказаного договору, виконавець зобов`язується своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором.

Опалювальна площа об`єкту надання послуг складає 45,30 квадратних метрів (п. 3 договору).

Пункт 5 договору передбачає розмір тарифів на момент укладення, що має відповідні складові, а також визначає, що у разі зміни норм та тарифів на послуги, споживач сплачує за новими нормами та тарифами із дати їх введення. Про зміну тарифів виконавець повідомляє споживача через засоби масової інформації.

Багатоквартирний будинок АДРЕСА_2 з жовтня 2015 року оснащено приладом обліку теплової енергії Sharky № 51441695, що підтверджується актом первинної прийомки від 26.10.2015.

Пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

У частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Обов`язок щодо оплати власниками квартир та споживачами житлово-комунальних послуг, крім вищенаведених положень законодавства, закріплений також у статті 162 Житлового кодексу Української РСР.

Отже, з наведеного вбачається, що між позивачем і відповідачем ОСОБА_1 виникли договірні відносини, за якими у житло за адресою: АДРЕСА_1 , в якому зареєстрований відповідач, надавалися житлово-комунальні послуги, нарахування плати, за які здійснювалися Концерном «МТМ».

Відповідач ОСОБА_1 не оспорював виконання позивачем своїх зобов`язань в частині надання послуг із централізованого опалення, визнавав факт отримання таких послуг, а також погоджувався із приведеними позивачем у розрахунку сумами наданої субсидії, а також сумами і періодами оплат здійснених ним, як споживачем послуг.

Статтею 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною 1 статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом ( ст. 612 ч. 1 ЦК України).

Відповідно до довідки за особовим рахунком № НОМЕР_1 , Концерном «МТМ» у період з 01.01.2016 по 30.04.2021 за адресою АДРЕСА_1 , було надано послуги з централізованого опалення на суму 40 836,50 грн. Загальна сума сплат за надані послуги склала 6167,19 грн., загальна сума субсидії склала - 7777,68 грн. Заборгованість складає 26 891,63 грн. (а.с. 4).

Вказаний розмір заборгованості Концерн «МТМ» також підтверджував розрахунком суми позову, складеним уповноваженим співробітником, а також долученими до матеріалів справи Методикою нарахувань із відповідними розрахунками (а.с. 5, 54-59).

Не погоджуючись із правильністю розрахунків проведених позивачем, ОСОБА_1 долучив до апеляційної скарги контррозрахунок вартості послуг з теплопостачання поставлених у його квартиру. Вказаний розрахунок є новим доказом та не досліджувався судом першої інстанції.

Відповідно до змісту ч. 1,8 ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Як передбачено ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Обґрунтовуючи неможливість подання такого контррозрахунку до суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 вказав, що отримав вихідні дані необхідні для його складання лише 13.10.2021, проте суд першої інстанції відмовив у задоволенні клопотання про відкладення судового засідання призначеного на 24 листопада 2021 року, тим самим позбавив його можливості надати необхідні докази.

Верховний Суд у своїй постанові від 13.01.2021 у справі № 264/949/19. зазначав, що вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні.

Із змісту вказаного контррозрахунку вбачається, що для його складання відповідачем використовувались наступні вихідні дані: загальна площа будинку, житлова площа будинку, площа квартири відповідача - що є сталими та не змінювались із часу укладання договору про надання послуг; тариф для населення - інформація про який наявна в загальному доступі та додатково долучена Концерном «МТМ» до матеріалів справи; нараховані позивачем помісячні платежі та інформація про оплати проведені відповідачем, відомості про які, очевидно були наявні у відповідача та відображались Концерном «МТМ» у щомісячних квитанціях ( а.с.146).

З наведеного вбачається, що відповідач після отримання копії позовної заяви, мав у вільному доступі всі необхідні вихідні дані для складання розрахунку, проте у строки передбачені процесуальним кодексом таких дій не вчинив.

Ураховуючи, що використані у контррозрахунку дані, також були надані відповідачу Концерном «МТМ» у формі відповіді на звернення 13 жовтня 2021 року, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_1 до часу проведення судового засідання 24 листопада 2021 року мав достатньо часу для складання розрахунку і наведені у апеляційній скарзі доводи не свідчать про неможливість подання такого доказу з причин, що не залежали від нього.

Щодо виключного значення контррозрахунку наданого відповідачем для правильного вирішення справи, слід зазначити наступне.

Складений ОСОБА_1 розрахунок є арифметично невірним, оскільки розраховуючи вартість послуги за кожен місяць, відповідач безпідставно виходив з того, що нежитловими приміщеннями будинку споживається така сама кількість теплової енергії, що і житловими.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідачем не надано доказів встановлення у нежитлових приміщеннях будинку АДРЕСА_2 , зокрема у його тамбурах, сходових клітинах чи під`їздах відповідного опалювального обладнання.

Рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради №428 від 11.08.2017, було затверджено «Порядок розподілу обсягів теплової енергії між житловими і нежитловими приміщеннями багатоквартирних будинків м. Запоріжжя при наявності будинкових засобів обліку теплової енергії».

Вказаний Порядок застосовується для розподілу обсягів теплової енергії між приміщеннями багатоквартирних будинків міста, обладнаних будинковими засобами обліку, для встановлення єдиного підходу у розподілі обсягу відпущеної і спожитої теплової енергії на межі продажу теплової енергії для нежитлового приміщення та для житлового приміщення у відповідності до п.12 Правил №630.

Відповідно до п. 2.1.2 наведеного Порядку, загальна кількість теплової енергії за показаннями будинкового засобу обліку розподіляється пропорційно площі кожного і-того приміщення, з урахуванням температури внутрішнього повітря у кожному і-тому приміщенні: за формулою:

Q буд. ПО

Q і = ----------------- * (S i * К i ), Гкал ,

У (S i * К i )

де

S i - опалювана площа і-го приміщення (споживача), м2;

Кi - коефіцієнт урахування температури повітря у приміщеннях, визначений за формулою 2.13 приміток до таблиці 2.2. Середньорозрахункова температура внутрішнього повітря громадських будівель та споруд КТМ 204 України 244-94.

Відповідно до п. 2.2 Порядку, нарахування за спожиту теплову енергію та послуги з централізованого опалення проводяться для кожної категорії споживачів (населення, бюджетні установи, інші споживачі, релігійні організації) багатоквартирного будинку, обладнаного будинковим засобом обліку:

Ні = Q і х Т, грн.,

де

Q і - кількість теплової енергії, спожитої і-м приміщенням, визначена згідно пункту 2.1.2, Гкал;

Т - затверджений тариф для відповідної категорії споживачів:

- для нежитлових приміщень за затвердженими у встановленому законодавством порядку тарифами на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення, бюджетних установ, релігійних організацій та інших споживачів;

- для житлових приміщень за затвердженими у встановленому законодавством порядку тарифами на послуги з централізованого опалення.

Наведені ОСОБА_1 арифметичні розрахунки, складені шляхом ділення щомісячного обсягу споживання теплової енергії на загальну площу житлового будинку, не враховують формули визначені Порядком №428 від 11.08.2017, застосування якого у даному випадку є обов`язковим.

Ураховуючи очевидну невідповідність розрахунку відповідача наведеним методиками і формулам, а отже і його очевидну помилковість, зважаючи на необґрунтоване порушення відповідачем строків на подання такого доказу, колегія суддів не враховує такий розрахунок при апеляційному перегляді судового рішення.

Колегія суддів не приймає доводи відповідача ОСОБА_1 щодо втручання співмешканців будинку у внутрішню систему теплопостачання будинку, оскільки така заява має форму припущення і на підтвердження цих доводів ним не надано відповідних доказів.

Посилання ОСОБА_1 на порушення виконавцем послуги з теплопостачання порядку встановлення загальнобудинкового лічильника тепла, яка на думку скаржника, полягає у неповідомленні його про намір встановити тепловий лічильник та у нездійсненні огляду інженерних систем будинку перед таким встановленням, також не підтверджені доказами. Рахунки, що надаються споживачам комунальних послуг, містять відомості про структуру формування тарифу для певного споживача, та як вбачається із їх змісту, також містять інформацію про покази лічильника тепла у будинку АДРЕСА_2 .

З наведеного вбачається, що відповідач з 2015 року був обізнаний про встановлення лічильника теплової енергії у будинку за місцем його проживання, вимог про визнання встановлення засобу вимірювальної техніки протиправним не заявляв і такі вимоги не були предметом судового розгляду у цій справі.

Посилання відповідача на необхідність застосування до спірних правовідносин «Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг», затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 315 від 22.11.2018, не спростовує правильність рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині.

ОСОБА_1 не надав суду належних та допустимих доказів на спростування правильності розрахунку, складеного позивачем, а наведені ним доводи не спростовують встановлені судом першої інстанції обставини і не є підставою для скасування судового рішення в цій частині, тому апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Колегія суддів частково погоджується із доводами апеляційної скарги позивача Концерну «МТМ» щодо необґрунтованого застосування судом першої інстанції строків позовної давності у цій справі.

Відповідно до ст.256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 Цивільного кодексу України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, яким було доповнено Цивільний кодекс України відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 № 540-ІХ, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені у тому числі статтями 257 та 258 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою КМУ «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11.03.2020 № 211 карантин було встановлено з 12 березня 2020 р. до 22 травня 2020 р. на всій території України.

Постановою КМУ «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 09.12.2020 № 1236 «з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19 грудня 2020 р. до 28 лютого 2021 р. на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та наступними постановами КМУ з цього ж питання.

В подальшому Кабінет Міністрів України постановою № 1336 від 15.12.2021 продовжив дію адаптивного карантину на території України до 31 березня 2022 року шляхом внесення змін до постанови № 1236 від 9 грудня 2020 р.

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України). В даному випадку перебіг позовної давності обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Отже, до вимог Концерну «МТМ», строк позовної давності до яких не сплив на час початку дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, тобто станом на 12 березня 2020 року, не можуть бути застосовані наслідки пропуску строку позовної давності.

Таким чином з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за комунальні послуги з централізованого опалення надані за період з лютого 2017 року по квітень 2021 року на суму 23 666,38 грн.

Колегія суддів не приймає доводи позивача про те, що часткова оплата комунальних послуг відповідачем у даному випадку є підставою для переривання строку позовної давності.

Відповідно до ч.1 ст.264 Цивільного Кодексу України строк позовної давності переривається разом з учиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. При цьому визнання боргу повинно бути усвідомленим та свідчити про те, що особа згодна з його наявністю.

Здійснений відповідачем платіж у лютому 2016 року на суму 444 грн. на оплату послуг, вартість яких за лютий 2016 року склала 663,14 грн., не підтверджує визнання відповідачем всього боргу, оскільки такий платіж не перевищує здійснені позивачем нарахування.

Отже, дії ОСОБА_1 щодо часткової сплати одного місячного платежу не підтверджують той факт, що відповідач, частково сплачуючи вартість наданої послуги компенсує і борг за інші періоди.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, колегія суддів, перевіривши доводи апеляційних скарг, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга Концерну «Міські теплові мережі» підлягає задоволенню частково та оскаржуване рішення на підставі ст. 376 ЦПК України підлягає зміні в частині розміру задоволених позовних вимог, а саме стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за комунальні послуги з централізованого опалення надані за період з лютого 2017 року по квітень 2021 року на суму 23 666,38 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, судові витрати у цій справі підлягають перерозподілу.

Ураховуючи, що позовні вимоги задоволені на 88,01 %, розмір сплаченого позивачем судового збору при зверненні до суду з цим позовом підлягає стягненню на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам, а саме в розмірі 1997,75 грн.

Апеляційну скаргу Концерну «МТМ» було задоволено на 64,67 %, тому на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, пропорційно до задоволених вимог апеляційної скарги в розмірі 2202,01 грн.

Отже, у підсумку на користь Концерну «МТМ» підлягає стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 4199,76 грн.

Відповідно до п.9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Із довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААВ № 407077 від 03.11.2021 вбачається, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 є особою з інвалідністю ІІ групи загального захворювання (а.с. 126).

Як передбачено ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Отже, враховуючи, що відповідач ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи і є звільненим від сплати судового збору в силу положень закону, витрати позивача по сплаті судового збору підлягають компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст.374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Концерну «Міські теплові мережі» задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 24 листопада 2021 року в цій справі в частині розміру суми, що підлягає стягненню змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» суму заборгованості за централізоване опалення за період з лютого 2017 року по квітень 2021 року в розмірі 23 666,38 грн. (двадцять три тисячі шістсот шістдесят шість грн. 38 коп.)

Судові витрати понесені Концерном «Міські теплові мережі» по сплаті судового збору у розмірі 4199,76 грн. (чотири тисячі сто дев`яносто дев`ять грн. 76 коп.) компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Постанову складено 23 березня 2022 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

І.В. Кочеткова