РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" березня 2022 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Шепеля К.А.,

за участю секретаря судового засідання Буга Р.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

приходить до такого.

Позиція позивача

Позивачка ОСОБА_1 25 січня 2022 року звернулась до суду з цим позовом та просила визнати відповідачку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування належним позивачці житловим будинком АДРЕСА_1 (а.с. 1-2).

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 9 грудня 2003 року приватним нотаріусом Жмеринського районного нотаріального округу Вінницької області Андріїв Е.Л. за № 1746. 14 серпня 2009 року син позивачки ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб, відповідно ОСОБА_2 було прописано в вищевказаному будинку. Сімейне життя не склалось, що призвело до припинення сімейних відносин. З 2015 року вони разом не проживали, кожен жив своїм життям, шлюб існував формально. 18 серпня 2017 року шлюб було між ними розірвано.

У цьому будинку зареєстрована, але не проживає ОСОБА_2 , відомо, що вона уклала шлюб з іншим чоловіком та проживає в Черкаській області. На усні звернення добровільно знятись з реєстрації відповідачка відмовляється.

Позивачка має право на отримання субсидії, але позбавлена можливості її отримувати, так як при призначені субсидії враховують усіх зареєстрованих осіб в будинку, а тому позивачка змушена звернутись до суду за захистом своїх майнових прав щодо реалізації права власності (а.с.1-2).

На обґрунтування своїх вимог надала копію договору купівлі-продажу, що свідчить про належність їй на праві приватної власності житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1 , довідку про склад сім`ї, копію свідоцтва про розірвання шлюбу, копію рішення Жмеринського міськрайонного суду від18 серпня 2017 року про розірвання шлюбу, реєстраційне посвідчення, копію домової книги.

Позиція відповідача

Відповідачка свою позицію щодо позову не виклала. Правом надання відзиву на позов не скористалась.

Процесуальні рішення по справі, заяви та клопотання

Заяв та клопотань, пов`язаних із розглядом справи, від учасників справи не надходило.

Ухвалою суду від 15 лютого 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Цією ж ухвалою прийнято рішення про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, за наявними у справі матеріалами, згідно з положеннями статті 279 ЦПК України. Вказаною ухвалою суду відповідачам запропоновано надати до 2 березня 2022 року відзив на позовну заяву, а також встановлено позивачу та відповідачам строк до 11 березня 2022 року для подання відповіді на відзив та заперечень (а.с. 16).

Копія позовної заяви з додатками були надіслані відповідачці, за адресою що вказана в позові та підтверджена наданою інформацією відділом формування та ведення РТГ управління «ЦНАП» виконавчого комітету Жмеринської міської ради, відповідачка зареєстрована по АДРЕСА_1 (а.с.15).

На адресу суду 25 лютого 2022 року повернувся конверт який направлявся за адресою зареєстрованого місця проживання відповідачки із відміткою причини повернення на довідці Укрпошти «адресат відсутній за вказаною адресою» ( а. с.18).

Ухвалою суду від 10 березня 2022 року судовий розгляд було відкладено та здійснено повідомлення відповідачки про розгляд цієї справи в порядку частини одинадцятої статті 128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с. 22).

Оголошення було опубліковано 10 березня 2022 року (а.с. 23).

Таким чином, судом вжиті належні заходи для повідомлення відповідача про розгляд справи та реалізації нею права судового захисту своїх прав та інтересів.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами, оскільки при підготовці справи до розгляду дотримано вимоги ЦПК України щодо належного повідомлення сторін у справі про розгляд справи.

Перешкод для здійснення розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та вирішення справи і ухвалення судового рішення за наявними матеріалами судом не встановлено.

Відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює.

Встановлені судом обставини та зміст спірних правовідносин

Згідно з копією паспорта ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована АДРЕСА_2 (а.с. 5-6).

Відповідно до копії договору купівлі-продажу, складеного приватним нотаріусом Жмеринського районного нотаріального округу Вінницької області Андріїв Е.Л. від 9 грудня 2003 року, серії ВВА № 156461, зареєстрованого в реєстрі за № 1746, громадянин ОСОБА_7 продав, а громадянка ОСОБА_1 купила 19/100 частки житлового будинку під АДРЕСА_1 . З відповідною часткою господарчих та побутових будівель та споруд (а.с. 7).

Згідно з реєстраційним посвідченням Вінницького обласного об`єднаного бюро технічної інвентаризації, 19/100 частини будинку з господарськими будівлями АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 9 грудня 2003 року, і записано в реєстрову книгу за № 2 додаткова за р№ 155 (а.с. 11).

Відповідно до копії домової книги ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована в будинку за адресою АДРЕСА_1 з 14 травня 2009 року (а.с. 12).

Відповідно до довідки, виданої квартальним комітетом «Центральний» від 22 листопада 2021 року № 1384, за адресою АДРЕСА_1 зареєстрована ОСОБА_2 (колишня невістка) з 2015 року, однак за вказаною адресою не проживає (а.с. 8).

Згідно з копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 14 серпня 2009 року зареєстрували шлюб в Відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Жмеринці Жмеринського міськрайонного управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 216. Прізвище після реєстрації шлюбу дружини ОСОБА_2 (а.с. 9).

Відповідно до копії рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 18 серпня 2017 року, між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано шлюб. Рішення набуло законної сили 8 вересня 2017 року (а.с. 10).

Оцінюючи вищеперераховані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд згідно з положеннями статей 77, 78, 79, 80 цього ж Кодексу вважає ці докази належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані у встановленому законом порядку, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи, а також у своїй сукупності вони дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Предметом позову являється матеріально-правова вимога позивача до відповідачки про визнання її такою, що втратила право користування належним позивачці житловим будинком. Підставою позову є неможливість позивачки здійснювати в повній мірі своє право власності на належний їй будинок, а також правові норми Цивільного та Житлового кодексів України, на які посилається позивачка в підтвердження своїх вимог.

Матеріалами справи доведений факт не проживання відповідачки більше року в будинку, який на праві приватної власності належить позивачці, тому її слід визнати такою, що втратила право користування цим житловим приміщенням.

Юридична кваліфікація встановлених обставин

Згідно з частиною першою статті 319 ЦК України, власник володіє користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника ( подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік.

Верховний Суд зазначив, що при вирішенні справ щодо наявності передбачених законом підстав для виселення особи чи визнання такою, що втратила право користування, що по суті буде мати наслідком виселення, виходячи із принципу верховенства права, суд повинен у кожній конкретній справі з`ясувати, чи є втручання у право особи на повагу до її житла не лише законним, й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою.

Відповідачка свого часу зареєструвалася до будинку по АДРЕСА_1 і набула право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом.

Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Відповідачка спільним побутом із позивачкою не пов`язані та не проживають за вказаною адресою. Тобто в даному випадку визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням не призведе до її фактичного виселення чи позбавлення житла, а тому її право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України.

Згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В даному випадку суд враховує висновок, зроблений Верховним Судом у складі колегії суддів Другої цивільної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 січня 2019 року в справі № 243/7004/17-ц (провадження № 61-25371св18), а також Верховним судом у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 754/613/18-ц (провадження № 61-1634св19).

Висновки суду

Враховуючи, що позивачка є власником будинку, а відповідачка в цьому будинку не проживає, її реєстрація в будинку перешкоджає реалізації права власності позивачки, то відповідачку слід визнати такою, що втратила право користування цим жилим приміщенням.

Відповідно до пункту 26 Правил реєстрації місця проживання, які затверджені постановою КМУ від 2 березня 2016 року № 207, рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У позовній заяві позивачка просила судові витрати залишити за нею, у зв`язку з цим суд не вирішує питання щодо стягнення судового збору.

Керуючись статтями 12, 13, 77, 78, 141, 247, 263, 264, 265 ЦПК України, статтями 16, 317, 319, 321, 383, 391, 405 ЦК України, статтею 72 ЖК України, статтею 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", суд -

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровану по АДРЕСА_1 , такою, що втратила право користування будинком АДРЕСА_1 .

На рішення може бути подана апеляція до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його винесення.

До дня початку функціонування єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (частини перша та друга статті 273 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (пункт 1 частини другої статті 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин(частина третя статті 354 ЦПК України).

Ім`я (найменування) сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , громадянка України, РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстрована АДРЕСА_1 .

Головуючий суддя Костянтин ШЕПЕЛЬ