Справа № 344/1321/22
Провадження № 22-ц/4808/720/22
Головуючий у 1 інстанції Бородовський С. О.
Суддя-доповідач Василишин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Василишин Л.В.

суддів: Фединяка В.Д., Максюти І.О.

секретаря Максимів Ю.В.

за участю ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду від 05 квітня 2022 року, ухвалене у складі судді Бородовського С.О. в м. Івано-Франківську, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в:

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Позовні вимоги мотивувала тим, що 13 червня 2009 року вона зареєструвала шлюб із відповідачем, про що зроблено відповідний актовий запис за №746. Від шлюбу у них народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . За останні два роки сімейні стосунки між нею та відповідачем погіршилися, що призвело до постійних сварок та зневажливої поведінки, і, як наслідок, до фактичного припинення шлюбних відносин. Спільне життя у них з відповідачем не склалося з причин відсутності взаєморозуміння, байдужості до життя та проблем кожного. Вони втратили почуття любові та поваги один до одного. Рішення розірвати шлюб вона прийняла остаточно і змінювати його не має наміру. Спору щодо місця проживання дочки та поділу майна у них немає.

Посилаючись на те, що подальше спільне життя та збереження шлюбу, а також примирення є неможливим, просила шлюб між нею та відповідачем розірвати, місце проживання дочки визначити разом з нею.

РішеннямІвано-Франківського міського суду від 05 квітня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Розірвано шлюб ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 13 червня 2009 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, актовий запис №746.

Визначено юридичне місце проживання дочки сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - місце проживання матері.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з`ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема зазначає, що суд порушив вимоги ст. 111 СК України, оскільки не вжив заходів щодо примирення подружжя. Вказує, що він повністю заперечував проти розірвання шлюбу та сподівався, що суд надасть їм з дружиною строк на примирення. Натомість суд розглянув справу в першому судовому засіданні.

Також суд позбавив його права на фахову правничу допомогу адвоката, який би належним чином пояснив його позицію. Враховуючи, що в Україні запроваджено воєнний стан і всі працюють в обмеженому режимі, він не мав фізичної можливості до судового засідання, призначеного на 05 квітня 2022 року, скористатися своїм правом на правничу допомогу, передбаченим ст. 15 ЦПК України.

Крім того, суд допустив порушення ч. 2 ст. 112 СК України, не дослідивши того факту, що немає жодних підстав для розірвання шлюбу між ним та позивачкою. Апелянт вважає, що його подальше спільне життя з позивачкою та збереження шлюбу є цілком можливим, не суперечить їх інтересам та інтересам їхньої дочки і має істотне значення для їхньої сім`ї.

З наведених мотивів просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову про розірвання шлюбу відмовити.

ОСОБА_1 правом на подання відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України не скористалася.

В засідання апеляційного суду апелянт не з`явився.

Позивачка скаргу заперечила, просила залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторони, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з таких підстав.

Встановлено та вбачається з матеріалів справи, що сторони 13 червня 2009 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції зареєстрували шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис за №746 та видано свідоцтво про шлюб (а.с. 5).

Від шлюбу у сторін народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 28 лютого 2012 року (а.с. 13).

Судом встановлено, що сторони не підтримують шлюбних відносин.

Статтею 51 Конституції України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Згідно з ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частинами 3 та 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України.

За змістом ч. 3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначила, що їхнє з відповідачем спільне життя не склалося, рішення розірвати шлюб вона прийняла остаточно і змінювати його не має наміру, подальше збереження сім`ї вважає неможливим. Щодо надання строку на примирення, то такий не виправить стан їхніх з відповідачем шлюбних відносин, оскільки наведені нею обставини продовжуються протягом тривалого часу, а тому це лише погіршить їхні з відповідачем стосунки та продовжить їх перебіг у часі.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції, встановивши, що позивачка не має наміру продовжувати подальші шлюбні відносини, збереження шлюбу суперечать її інтересам, дійшов правильного висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу, що відповідає вимогам ст. 24, 56 СК України.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції порушив вимоги ст. 111 СК України, оскільки не вжив заходів щодо примирення подружжя, є неспроможними з огляду на таке.

Згідно зі ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя, оскільки такі питання можуть вирішуватися виключно у процесі розгляду конкретної справи. Важливою особливістю справ про розірвання шлюбу є те, що суд з урахуванням усіх фактичних обставин може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців (ч. 7 ст. 240 ЦПК України).

Системний аналіз норм СК України вказує на те, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Отже, надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком.

Наведене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 30 травня 2019 року у справі № 442/6319/16-ц (провадження № 61-30728св18).

Не приймаються до уваги і доводи апелянта про те, що суд позбавив його права на фахову правничу допомогу, оскільки провадження у даній справі відкрито судом 01 лютого 2022 року, про що винесено відповідну ухвалу. Цією ж ухвалою постановлено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 05 квітня 2022 року на 11:00 год. Вказану ухвалу відповідач отримав 19 лютого 2022 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 22). Відтак, навіть з урахуванням введення в Україні воєнного стану у відповідача було достатньо часу для того, щоб скористатися правничою допомогою, право на яку передбачено ст. 15 ЦПК України. Доказів на підтвердження обставин, які об`єктивно перешкоджали відповідачу скористатися вказаним правом, останнім не надано.

Також не можуть бути прийняті до уваги доводи апелянта про те, що суд допустив порушення ч. 2 ст. 112 СК України, не дослідивши того факту, що немає жодних підстав для розірвання шлюбу між ним та позивачкою, оскільки позивачка скористалася правом припинити шлюбні відносини, наданим їй ст. 56 СК України, наполягала на розірванні шлюбу та не мала наміру його зберігати, а примушування особи до збереження шлюбних відносин проти її волі законом не передбачено.

Таким чином, оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Пунктом 4 ч. 6 ст. 19 ЦПК України визначено, що справи про розірвання шлюбу є малозначними справами.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст. 374, 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 05 квітня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 03 серпня 2022 року.

Суддя-доповідач: Василишин Л.В.

Судді: Фединяк В.Д.

Максюта І.О.