Провадження № 2/742/584/22
Єдиний унікальний № 742/625/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2022 року Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі: головуючого судді Бездідька В.М., при секретарі Сумцовій Т.В., за участю представника позивача ОСОБА_1 , третіх осіб ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , представника третьої особи ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Прилуки цивільну справу за позовом ОСОБА_5 , представник позивача - адвокат Жайворонко І.В., до Служби у справах дітей Прилуцької міської ради, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про вчинення договору дарування без згоди органу опіки та піклування,

встановив:

І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін.

ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до Служби у справах дітей Прилуцької міської ради, в якому просила зобов`язати Службу у справах дітей Прилуцької міської ради Чернігівської області надати ОСОБА_5 дозвіл на укладення договору дарування належних їй 1/4 частки житлового будинку з належною частиною господарсько-побутових будівель, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , без письмової згоди ОСОБА_3 .

Свої позовні вимоги мотивує тим, що позивач володіє 1/4 часткою у праві спільної часткової власності на житловий будинок АДРЕСА_1 . Іншими співвласниками вищевказаного спільного часткового майна зазначає ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . При намірі позивача подарувати належну їй частку нерухомого майна ОСОБА_2 , службою у справах дітей Прилуцької міської ради їй було відмовлено надати дозвіл на укладення договору дарування з підстав відсутності згоди матері неповнолітніх дітей, які мають право користування вищевказаним житлом - ОСОБА_3 , на вчинення такого правочину. Дані обставини зумовили звернення ОСОБА_5 до суду з відповідним позовом.

16.05.2022 від представника третьої особи ОСОБА_3 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого у задоволенні позовних вимог просить відмовити, у зв`язку з їх необґрунтованістю.

ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі.

Суддя своєю ухвалою від 10.02.2022 прийняти позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, розгляд справи ухвалив проводити за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, призначив судове засідання по цивільній справі за позовною заявою.

ІІІ. Позиції сторін.

В судовому засіданні представник позивача та третя особа ОСОБА_2 підтримали заявлені позовні вимоги та просили їх задовольнити.

Представник відповідача до судового засідання не з`явився, завчасно подав заяву про розгляд справи за його відсутності, при вирішенні справи просить врахувати найкращі інтереси дітей.

Третя особа ОСОБА_3 та її представник в судовому засіданні заперечили проти задоволення позову.

ІV. Фактичні обставини встановлені судом.

ОСОБА_5 відповідно до договорі купівлі-продажу частини житлового будинку від 15 травня 2010 року належало 3/4 частини житлового будинку з належною частиною господарсько-побутових будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.21-23).

08.06.2017 року відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку позивач продала 1/2 частину вищевказаного житлового ОСОБА_3 (а.с.26-28).

Відповідно до договору купівлі-продажу частини житлового від 17.05.2010 року ОСОБА_3 купила ј частину житлового будинку з належною частиною господарсько-побутових що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.29-30).

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 07.10.2021 за ОСОБА_2 визнано право власності на 3/8 частини житлового будинку з належною частиною господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.18-20).

ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьки - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.14-15).

У спірному будинку зареєстровані ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (а.с.13).

V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи.

За змістом статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до частин першої, другої, шостої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Держава не втручається у здійснення власником права власності.

Частиною першою статті 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Статтею 361 ЦК України передбачено, що співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Відповідно до частини першої статті 242 ЦК України батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей.

Статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» передбачено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.

Відповідно до частини третьої статті 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання.

Частиною другою, третьою статті 18 цього Закону передбачено, що діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Згідно з положеннями частин четвертої та п`ятої статті 177 СК України орган опіки та піклування проводить перевірку заяви про вчинення правочину щодо нерухомого майна дитини та надає відповідний дозвіл, якщо в результаті вчинення правочину буде гарантоване збереження права дитини на житло.

Відповідно до змісту статей 11, 15 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють визначені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Стаття 16 ЦК України містить перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів, а саме: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Цей перелік не є вичерпним і суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Отже, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Разом із тим, такого способу захисту, як зобов`язання служби у справах дітей надати дозвіл на укладення правочину без згоди матері дітей, чинним законодавством України не передбачено. При цьому позивач не довів належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами порушення своїх прав відповідачем та необхідність їх захисту.

Звертаючись до суду з позовом, позивач посилалася на те, що нотаріуси м. Прилуки відмовляються посвідчувати договір дарування частки житлового будинку, оскільки у спірному будинку зареєстровані неповнолітні особи, а також на те, що неодноразово зверталася до відповідних соціальних служб із заявами про надання дозволу органу опіки та піклування на відчуження належної їй частки будинку, однак отримувала відмови на вказані звернення.

Проте, матеріали справи не містять належних та достовірних доказів про оскарження рішень відповідних органів, а суд, в свою чергу, не може підміняти державний орган, приймати замість нього рішення, яке б відповідало закону, і давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, що належать до компетенції таких органів, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Відповідно до п.66 Постанови КМУ від 24 вересня 2008 року за №866 "Питання діяльності органу опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини" дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким має дитина надасться районною, районною у мм. Києві та Севастополі держадміністрацією, виконавчим органом міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади за поданням служби у справах дітей після проведення зазначеною службою перевірки документів за місцем знаходження майна протягом одного місяця з дня надходження заяви на вчинення правовиків щодо нерухомого майна дитини лише у разі гарантування збереження її права па житло і оформляється рішенням, ви тяг з якого видається заявникам службою у справах дітей. Для здійснення правочинів щодо нерухомого майна дитини батьки, опікуни або піклувальники подають службі у справах дітей документи, зазначені у пункті 66 цього Порядку. Служба у справах дітей розглядає протягом 10 робочих днів подані документи та з`ясовує наявність (відсутність) обставин, що можуть бути підставою для відмови у наданні дозволу на вчинення правовиків щодо нерухомого майна дитини.

Отже, дозвіл на вчинення договору дарування надається виконавчим органом міської ради за поданням служби у справах дітей, тому Служба у справах дітей Прилуцької міської ради не порушувала права позивача, оскільки не має права видавати відповідні дозволи, отже, є неналежним відповідача по справі.

Таким чином, суд дійшов висновку про необґрунтованість позову та відсутність підстав для його задоволення.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 258-259, 263, 264, 265, 352, 354, 355, п.п.15.5 п.15 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, суд

вирішив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 , представник позивача - адвокат Жайворонко І.В., до Служби у справах дітей Прилуцької міської ради, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про вчинення договору дарування без згоди органу опіки та піклування - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернігівського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст виготовлено 01.08.2022.

Суддя Володимир БЕЗДІДЬКО