Провадження № 22-ц/802/643/22 Категорія: 39 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Матвійчук Л. В., Осіпука В. В.,

з участю:

секретаря судового засідання Губарик К. А.,

представника відповідача Домальчука Р. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" про визнання припиненими іпотеки та кредитного зобов"язання, припинення запису про державну реєстрацію заборони на нерухоме майно за апеляційною скаргою відповідача Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 березня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 18 січня 2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк», та його матір"ю ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №06/08-І/02, відповідно до умов якого банк надав позичальнику ОСОБА_2 кредит в розмірі 30 000,00 доларів США зі сплатою 12,9 % річних. В забезпечення виконання умов вказаного кредитного договору ОСОБА_2 передала в іпотеку належну їй квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач вказував, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 грудня 2018 року з ОСОБА_2 в користь ПАТ АБ «Укргазбанк» було стягнуто заборгованість за цим кредитним договором у розмірі 2112,88 доларів США, що станом на дату ухвалення рішення становило 57 613,23 гривень, а також пеню за прострочення платежів за процентами в розмірі 2733,69 гривень. За результатами апеляційного перегляду вищевказане рішення суду було залишено без змін та набрало законної сили.

За даним рішенням в користь стягувача ПАТ АБ «Укргазбанк» було відкрито виконавче провадження.

ІНФОРМАЦІЯ_1 його мати ОСОБА_2 померла. Позивач вказує, що він є спадкоємцем після її смерті.

У встановлений законом строк він отримав свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері, відповідно до якого успадкував квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому нотаріус повідомив йому про те, що спадкове нерухоме майно обтяжене іпотекою та забороною відчуження на користь стягувача ПАТ АБ «Укргазбанк».

Покликається на те, що постановою приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Шульженко І. С. від 16 липня 2020 року виконавче провадження № 61542761 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 21 лютого 2020 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області, про стягнення з ОСОБА_2 в користь ПАТ АБ «Укргазбанк» боргу в розмірі 2112,88 доларів США, пені в розмірі 2733,69 гривень та 1727,23 гривень судового збору закінчене у зв`язку з фактичним повним виконанням рішенням суду, припинено чинність арешту майна боржника, скасовано інші заходи примусового виконання рішення.

На підставі зазначеного позивач звернувся до ПАТ АБ «Укргазбанк» із заявою про припинення іпотеки та заборони відчуження. У відповідь на таку заяву банк відмовив йому в припиненні іпотеки квартири, оскільки вважає, що борг за кредитним договором №06/08-І/02 від 18 січня 2008 року не погашений.

Враховуючи викладене, позивач просив суд визнати припиненим зобов`язання за кредитним договором №06/08-І/02, укладеним 18 січня 2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_2 ; визнати припиненою іпотеку за договором іпотеки №06-08/02 без оформлення заставної, укладеним 18 січня 2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_2 , посвідченим 18 січня 2008 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Троц Ю. Б. за реєстровим номером №254, та припинити запис про іпотеку; припинити запис про державну реєстрацію заборони №42454903 на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_2 , що був внесений на підставі договору іпотеки №06-08/02 без оформлення заставної, укладеного 18 січня 2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_2 , посвідченого 18 січня 2008 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Троц Ю. Б. за реєстровим номером №254.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 березня 2022 року позов задоволено.

Визнано припиненими зобов`язання за кредитним договором № 06/08-І/02 від 18 січня 2008 року, укладеним між Відкритим акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк» і ОСОБА_2 .

Визнано припиненою іпотеку за договором іпотеки № 06-08/02 без оформлення заставної, укладеним 18 січня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк» і ОСОБА_2 , посвідченим 18 січня 2008 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Троц Ю. Б., за реєстровим номером 254 та припинено запис про іпотеку №42454937.

Припинено запис про державну реєстрацію заборони № 42454903 на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_2 , що був внесений на підставі договору іпотеки № 06-08/02 без оформлення заставної, укладеного 18 січня 2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» і ОСОБА_2 , посвідченого 18 січня 2008 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Троц Ю. Б. за реєстровим номером 254.

Стягнуто ПАТ АБ «Укргазбанк» в користь ОСОБА_1 2724,00 грн судового збору.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, ПАТ АБ «Укргазбанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати повністю та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції належним чином не оцінено наявний у справі розрахунок заборгованості за кредитним договором, наданий апелянтом в якості доказу на спростування та заперечення доводів позивача щодо заявлених позовних вимог. Відповідач вважає, що суд внаслідок неналежної оцінки даного доказу дійшов помилкового висновку про необґрунтованість заборгованості за кредитним договором на підставі наявних доказів та про недоведеність належними доказами наявності заборгованості, на підставі чого невірно встановив обставини справи щодо факту належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання. Зазначає, що на момент виникнення спору і на час розгляду даної справи не закінчились ні строк дії кредитного договору, ні строк дії договору іпотеки, при цьому зобов`язання за кредитним договором щодо неповернутих кредитних коштів та несплачених за кредитним договором нарахувань за користування кредитними коштами залишається невиконаним, що й підтверджено розрахунком заборгованості.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги повністю, суд першої інстанції виходив з того, що, враховуючи погашення боргу у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення суду про дострокове стягнення заборгованості за кредитом, зобов`язання за кредитним договором №06/08-І-02 від 18 січня 2008 року, укладеним між ВАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_2 , є припиненим внаслідок його повного виконання. Також судом зазначено, що за відсутності обґрунтованої заборгованості позичальника та вимог кредитора на момент виконання рішення суду про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором є підстави для встановлення факту належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання та у зв"язку з цим припинення іпотеки. Позовна вимога про припинення запису про державну реєстрацію заборони №42454903 на нерухоме іпотечне майно є похідною від позовної вимоги про визнання припиненим права іпотеки, а тому суд її також задовольнив.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду в б цілому є правильними та відповідають вимогам закону, однак, у повній мірі з рішенням суду не можна погодитись з огляду на наступне.

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договір.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другоїсторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як вбачається з матеріалів справи, 18 січня 2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 06/08-І/02 , відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 30 000 доларів США на строк з 18 січня 2008 року по 17 січня 2028 року або день, визначений п. 3.3.11 цього договору, зі сплатою процентів за користування кредитом, виходячи з 12,9 % річних (а. с. 11-13).

На забезпечення виконання кредитного договору 18 січня 2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Троц Ю. Б., зареєстрований в реєстрі за №254, за яким ОСОБА_2 передала в іпотеку належну їй квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 14-16).

У зв`язку з тим, що ОСОБА_2 своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконувала, то ПАТ АБ «Укргазбанк» використав своє право на вимогу дострокового повернення кредиту та звернувся у березні 2016 року до суду з відповідним позовом про стягнення з неї заборгованості в сумі 8958,03 доларів США за тілом кредиту і процентами та 12652,56 грн пені.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 липня 27 грудня 2018 року у справі №161/2861/16-ц позов було задоволено частково й ухвалено стягнути з ОСОБА_2 в користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором №06/08-І-02 від 18 січня 2008 року в розмірі 2112,88 доларів США, що станом на дату ухвалення рішення становить 57 613,23 гривень, а також пеню за прострочення платежів по процентах в розмірі 2733,69 гривень (а. с. 17-18).

Постановою Волинського апеляційного суду від 08 квітня 2019 року вищевказане рішення суду залишено без змін (а. с. 19-21).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 17 червня 2020 року Луцьким міським відділом ДРАЦС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (а. с. 9).

З копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 11 червня 2021 року встановлено, що спадкоємцем ОСОБА_2 є її син ОСОБА_1 . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з квартири АДРЕСА_2 (а. с. 10).

З постанови приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Шульженка І. С. від 16 липня 2020 року встановлено, що виконавче провадження №61542761 про стягнення з ОСОБА_2 в користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованості за кредитним договором №06/08-І-02 від 18 січня 2008 року в розмірі 2112,88 доларів США, що станом на дату ухвалення рішення становить 57 613,23 гривень, а також пені за прострочення платежів по процентах в розмірі 2733,69 гривень, - закінчене на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», тобто, в зв`язку з фактичним виконанням у повному обсязі зазначеного рішення суду згідно з виконавчим документом. У мотивувальній частині цієї постанови приватний виконавець встановив, що заборгованість за виконавчим документом стягнута та перерахована стягувачу, витрати виконавчого провадження сплачені в повному обсязі (а. с. 22).

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов`заний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина перша статті 527 ЦК України).

За положеннями частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання процентів від суми позики у розмірі та порядку, встановленому договором або на рівні облікової ставки НБУ, якщо інше не встановлено договором.

Частиною другою статті 1050 ЦК України передбачено, що, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

За змістом статей 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов`язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами стаття 1048 ЦК України), що підлягає сплаті.

Отже, у випадку пред`явлення вимоги про дострокове повне повернення позики та належних кредитору процентів вважається, що строк договору настав і позичальник повинен повернути кредитору позику у повному обсязі та нараховані на час повернення проценти.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 липня 27 грудня 2018 року у справі №161/2861/16-ц, яке набуло законної сили після залишення його в силі постановою Волинського апеляційного суду від 08 квітня 2019 року, ухвалено стягнути з ОСОБА_2 в користь ПАТ АБ «Укргазбанк» достроково заборгованість за кредитним договором №06/08-І-02 від 18 січня 2008 року в розмірі 2112,88 доларів США, що станом на дату ухвалення рішення становить 57 613,23 гривень, а також пеню за прострочення платежів по процентах в розмірі 2733,69 гривень (а. с. 17-18).

Виходячи з вищезазначеного, враховуючи рішення суду про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції дійшов правильних висновків, що у зв`язку з пред`явленням вимоги про дострокове повне повернення позики та належних кредитору процентів вважається, що строк договору настав і позичальник повинен повернути кредитору позику у повному обсязі та нараховані на час повернення проценти. Кредитор втратив право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку.

Отже, виходячи з наведеного, суд не бере до уваги поданий відповідачем розрахунок іншої суми заборгованості за кредитним договором - 6026,75 доларів США - станом на 05.11.2020 року, оскільки судовим рішенням остаточно встановлено розмір кредитної заборгованості, який достроково підлягав стягненню з боржника та був стягнутий судом і повністю погашений під час примусового виконання рішення.

Відповідно до ст.599 ЦК України зобов"язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Таким чином, в силу наведеної норми закону кредитні зобов"язанні припинені повним виконанням, що підтверджується відповідною постановою приватного виконавця від 16 липня 2020 року.

Згідно зі статтею 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

За змістом статті 11 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець (майновий поручитель) несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання в межах вартості предмета іпотеки.

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»).

Звертаючись до суду з позовом про визнання кредитних зобов"язань та іпотеки припиненими, позивач посилався на повне виконання кредитного зобов`язання, а тому іпотека за договором, яким забезпечувалось виконання кредитного договору, є припиненою відповідно до норм Закону "Про іпотеку", як похідне зобов`язання, отже, наявні підстави для задоволення позовних вимог і в цій частині.

Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України).

Оскільки статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а тому з часу зарахування на банківський рахунок сум, стягнутих за рішенням суду або добровільно сплачених позичальником на вимогу про дострокове повернення позики, ці зобов`язання вважаються припиненими.

Відповідно до положень статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

За системним аналізом зазначених норм права іпотека припиняється в разі припинення основного зобов`язання, зокрема, на підставі виконання.

При цьому законодавство не вимагає від іпотекодавця будь-яких дій, пов`язаних з припиненням іпотеки оскільки іпотека, за відсутності іншої обґрунтованої заборгованості, припиняється за фактом виконання основного зобов`язання.

За змістом правила, викладеного в частині першій статті 593 ЦК України, відбувається припинення права іпотеки в разі належного виконання основного зобов`язання, що забезпечено у такий спосіб.

Встановлення факту припинення основного зобов`язання в результаті його належного виконання має своїм наслідком також й припинення додаткових (акцесорних) зобов`язань за договорами іпотеки.

Звернення особи до суду з позовом про визнання іпотеки такою, що припинена, на підставі частини першої статті 593 ЦК України не є необхідним, проте такі вимоги можуть розглядатися судом у разі наявності відповідного спору.

Виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист в суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов`язків сторін (статті 3, 1215, 20 ЦК України), апеляційний суд зробив висновок, що у разі невизнання кредитором права іпотекодавця, передбаченого частиною першою статті 593 ЦК України, на припинення зобов`язання, таке право підлягає захисту судом шляхом визнання його права на підставі пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України.

Отже, право іпотекодавця підлягає судовому захисту за його позовом шляхом визнання іпотеки такою, що припинена, а не шляхом припинення договору іпотеки чи шляхом припинення зобов`язання за договором.

Наведений правовий висновок сформульовано Верховним Судом України у постанові від 04 лютого 2015 року у справі № 6-243цс14 та підтримано Верховним Судом в постанові від 18 вересня 2019 року у справі № 695/3790/15-ц і постанові від 02 жовтня 2019 року у справі № 126/1056/15-ц.

Виходячи з вищезазначеного, та враховуючи те, що іпотека припиняється в разі припинення основного зобов`язання, зокрема, на підставі виконання, висновки суду першої інстанції, з якими погоджується й суд апеляційної інстанції, про те, що забезпечувальне зобов`язання також припинилося, є правильними та обґрунтованими.

До такого ж висновку дійшов і Верховний Суд у постанові Великої Палати від 27 березня 2019 року у справі № 711/4556/16-ц, провадження № 14-88цс19 (пункти 54, 6870).

Проте, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції в частині задоволених вимог про припинення запису про іпотеку № 42454937 та запису про державну реєстрацію заборони № 42454903 на нерухоме майно з огляду на таке.

Обмеження речових прав на нерухоме майно (обтяження нерухомого майна) це обмеження або заборона розпорядження нерухомим майном, установлена відповідно до правочину (договору), закону або актів органів державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових осіб, прийнятих у межах повноважень, визначених законом (абзац п`ятий частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» в редакції, чинній на час укладення іпотечного договору).

Відповідно до частини третьої статті 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» після припинення обтяження обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п`яти днів зобов`язаний подати держателю або реєстратору Державного реєстру заяву про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру. У разі невиконання цього обов`язку обтяжувач несе відповідальність за відшкодування завданих збитків.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухома майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно на їх обтяжень» державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі рішення суду щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили.

Згідно зі ст. 26 Закону відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). У разі відсутності таких відомостей про речові права в Державному реєстрі прав заявник подає оригінали документів, необхідних для проведення державної реєстрації набуття, зміни чи припинення речових прав.

Згідно з пунктом 51 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року № 1141 (з відповідними змінами), внесення записів про скасування державної реєстрації прав здійснюється за заявою особи, заінтересованої у внесенні відповідних записів, а також у порядку, передбаченому статтею 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Викладене свідчить, що такого способу захисту порушених речових прав як припинення запису про іпотеку та запису про державну реєстрацію заборони на нерухоме майно закон не передбачає. Отже, за змістом цієї правової норми виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Тобто до їх переліку не належить судове рішення про припинення запису про іпотеку (обтяження), тому цей спосіб захисту вже не може призвести до настання реальних наслідків за процедурою, визначеною у Законі України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Аналогічні правові висновки наведені у постановах Верховного Суду від 03.02.2021 року у справі № 278/3367/19, від 03.09.2020 року у справі № 914/1201/19, від 23.06.2020 у справах № 906/516/19, № 905/633/19, № 922/2589/19, від 30.06.2020 у справі № 922/3130/19, від 14.07.2020 у справі № 910/8387/19, від 20.08.2020 у справі № 916/2464/19.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 , як спадкоємця прав та обов"язків померлого боржника й іпотекодавця, який належно прийняв спадщину, в цій частині є зайвими, з урахуванням висновків про задоволення інших його позовних вимог, і не підлягають до задоволення у зв`язку з тим, що позивачем обраний неефективний спосіб захисту своїх прав.

Доводи апеляційної скарги про те, що в ОСОБА_1 , як спадкоємця ОСОБА_2 , наявна заборгованість за кредитним договором від 18 січня 2008 року № 06/08-І/02, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки ПАТ АБ «Укргазбанк» у 2016 році реалізувало своє право на дострокове стягнення всієї заборгованості за кредитним договором та звернулося з відповідним позовом до суду. Тому, пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом, банк, відповідно до приписів частини другої статті 1050 ЦК України, змінив строк виконання основного зобов`язання, та кредитор втратив право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку.

Суд правильно виходив із того, що обсяг основного зобов`язання спадкодавця ОСОБА_2 за кредитним договором від 18 січня 2008 року № 06/08-І/02 визначений рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 грудня 2018 року в цивільній справі № 161/2861/16-ц. Приватним виконавцем 16 липня 2020 року було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа за вказаним судовим рішенням у зв`язку із його повним виконанням.

Відповідач постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження не оскаржував, фактично погодившись із повним виконанням боржником основного зобов`язання за кредитним договором, що є наслідком припинення акцесорного зобов`язання.

Доводи апеляційної скарги не впливають на правильність судового рішення, не дають підстав для висновку, що оскаржуване судове рішення постановлене без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки зводяться до незгоди заявника з висновками суду стосовно встановлення обставин справи та стосуються переоцінки доказів.

Інших порушень норм матеріального та процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, крім наведених мотивів щодо частини вимог про припинення записів Державного реєстру, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, апеляційний суд не встановив.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, апеляційний суд задовольняє апеляційну скаргу частково, скасовуючи рішення лише в частині позовних вимог про припинення записів про іпотеку та про державну реєстрацію заборони на нерухоме майно, та в цій частині ухвалюючи нове судове рішення про відмову в позові. В решті рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 369, 371, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 березня 2022 року в даній справі в частині позовних вимог про припинення записів про іпотеку та про державну реєстрацію заборони на нерухоме майно скасувати і в цій частині ухвалити нове судове рішення про відмову в позові.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді