Справа № 346/1987/22
Провадження № 2/346/1020/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2022 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

у складі: головуючого судді П`ятковського В.І.

секретаря Мацьків С.Д.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Коломия справу за позовом ОСОБА_1 до Коршівської сільської ради Коломийського району, про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка, звернувшись в суд із даним позовом, посилається на те, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 , відносився до суспільної групи колгоспний двір, головою якого був її чоловік ОСОБА_2 .

На час ліквідації колгоспних дворів, на 01 липня 1990 року, як члени двору, в господарстві проживали: ОСОБА_2 голова колгоспного двору та вона його дружина. Таким чином, кожному із них належить по 1/2 частці будинковолодіння.

ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловік помер, про що 05 березня 2021 року складено відповідний актовий запис за № 465.

Після його смерті відкрилася спадщина за законом на 1/2 частку вказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами.

Зазначає, що вона прийняла спадщину за законом, згідно ст. 1261 ЦК України, після смерті чоловіка, та подала до приватного нотаріуса у визначений законом термін заяву про прийняття спадщини. Інших спадкоємці за законом немає.

З метою оформлення права на спадщину звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Однак нотаріус відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказане спадкове майно, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно, що належить померлому.

Просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами.

Позивачка в судове засідання не з`явилася, її представник адвокат Романенчук подав суду заяву про розгляд справи у його та позивачки відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання також не з`явився та подав суду заяву, в якій просить справу розглянути у його відсутності, щодо задоволення позову не заперечуює.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Врахувавши заяви сторін, дослідивши матеріали справи суд дійшов наступних висновків.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16 травня 2013 року № 24-753/04-13 передбачено, що «при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у по господарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами».

З введенням в дію з 01.07.1990 року Закону СРСР , а з 15.04.1991 року Закону України "Про власність", колгоспні двори ліквідовано і в даній справі слід керуватися п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України за № 20 від 22.12.1995 р. "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", в якому зазначено, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991 р. мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору.

Власність колгоспного двору регулювалася ст.ст. 120 126 ЦК УРСР (редакції 18.07.1963 року) і згідно ст. ст. 120, 123 ЦК УРСР (редакції 18.07.1963 року) майно колгоспного двору належало його членам на праві спільної сумісної власності і розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору.

Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 відносився до типу колгоспного двору, головою якого був чоловік позивачки ОСОБА_3 .

Станом на 01 липня 1990 року у даному житловому будинку проживали та були зареєстровані: ОСОБА_2 голова колгоспного двору; його дружина ОСОБА_1 - член колгоспного двору, вказане підтверджується довідкою Коршівської сільської ради від 16 червня 2022 року № 42/04-07 (а.с. 12).

Згідно п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20із змінами "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" передбачено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після його припинення, мають ті члени двору, котрі станом до 15 квітня 1991 року не втратили частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Таким чином, оскільки на час ліквідації колгоспних дворів в господарстві проживали голова двору, та ще один член колгоспного двору, які набули право спільної сумісної власності на спірне будинковолодіння, то їх частки у вказаному майні рівні, тобто по 1/2 частині. Однак члени колгоспного двору не виділили належні їм частки у майні колишнього колгоспного двору у встановленому законом порядку.

Згідно виписки з інвентаризаційних матеріалів № 69050 від 30 червня 2021 року право власності на спірне будинковолодіння не зареєстровано (а.с. 13).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивачки ОСОБА_2 , про що 05 березня 2021 року складено відповідний актовий запис за № 465 (а.с. 8).

Після його смерті відкрилася спадщина на законом яка складається із 1/2 частки спірного будинковолодіння.

Позивачка, як спадкоємець першої черги, яка прийняла спадщину, з метою оформлення спадщини звернулася до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак оформити спадкові права не в змозі у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документу на житловий будинок, що належить померлому, про що вказано нотаріусом у постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 10).

Згідно даних технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 від 01 липня 2021 року, його загальна площа складає 51,7 кв.м., житлова 23,3 кв.м.

Згідно звіту про незалежну оцінку житлового будинку від 24 грудня 2021 року, ринкова вартість будинковолодіння становить 107 200 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Пункт 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачає, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Згідно з ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до положень ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Виходячи з того, що позивачці на праві власності належить нерухоме майно і це право не порушує нічиї права і охоронювані законом інтереси, однак, вона не взмозі оформити власність через відсутність правовстановлюючого документу на нерухоме майно. Відповідачі, як орган місцевого самоврядування не заперечив проти визнання права власності на будинковолодіння за позивачкою, суд вважає за можливе визнати за ОСОБА_4 право власності на будинковолодіння шляхом задоволення позову.

На підставі наведеного та ст.ст. 15, 16, 328, 392, 1217, 1268 ЦК України, керуючись ст.ст. 200 ч. 3, 206, 247 ч. 2, 263, 265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , жителькою АДРЕСА_1 - право власності на житловий будинок, позначений в технічному паспорті під літерою А, загальною площею 51,7 кв.м. житловою 23,3 кв.м. та господарські будівлі і споруди: літню кухню позначену літерою Б, навіс позначений літерою В, стодолу позначену літерою Г, стайню позначену літерою Д, сарай позначений літерою Ж, вбиральню позначену літерою З, огорожу позначену № 1-3, вимощення І, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 14 липня 2022 року.

Суддя П`ятковський В. І.