ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1024/22Головуючий по 1 інстанції
Справа № 707/549/22 Категорія: 310000000 Суходольський О.М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2022 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )

Суддів Вініченка Б.Б., Новікова О.М.

За участі секретаря Попової М.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

представник позивача адвокат Дубінський В.М.;

відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_2 ;

представники відповідачів - адвокат Солонько М.Ф., адвокат Мельник С.Є.

третя особа без самостійних вимог - Черкаська районна державна нотаріальна контора;

особа, яка подає апеляційну скаргу - представник ОСОБА_2 адвокат Солонько М.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Солонька Михайла Федоровича на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 06 червня 2022 року, ухваленого під головуванням судді Суходольського О.М. у приміщенні Черкаського районного суду Черкаської області 06.06.2022 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог: Черкаська районна державна нотаріальна контора про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання автомобіля спільною сумісною власністю та визнання права власності на 1/2 частину автомобіля,-

в с т а н о в и в :

24.02.2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог: Черкаська районна державна нотаріальна контора про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання автомобіля спільною сумісною власністю та визнання права власності на 1/2 частину автомобіля. Ціна позову 158,664 грн.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 вказує, що з 08.05.2007 року по 30.04.2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживали однією сім`єю за адресою: в період часу з 08.05.2007 року по 10.08.2016 року в АДРЕСА_1 в період часу з 10.08.2016 року по день смерті ОСОБА_3 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 , в АДРЕСА_2 , мали спільний побут, вели спільне господарство, мали взаємні права та обов`язки.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а позивач ОСОБА_1 здійснила його поховання.

Під час проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було набуте майно, а саме автомобіль марки «Рено-Логан», кузов НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований 05.04.2017 року на ім`я ОСОБА_3 . Орієнтована вартість автомобіля складає 158664,00 грн.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_2 шляхом подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_3 , спадщину прийняли, в тому числі, автомобіль марки «Рено-Логан», кузов НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований 05.04.2017 року на ім`я ОСОБА_3

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 2007 по 2021 рік проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, тому позивач вважає вказаний автомобіль їх спільною сумісною власністю та просила суд визнати автомобіль спільною сумісною власністю, поділити вказане майно та залишити за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину автомобіля.

Враховуючи вказані обставини, заявник була змушена звернутися до суду із позовною заявою, в якій просила встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 автомобіль марки «Рено-Логан», кузов НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований 05.04.2017 року на ім`я ОСОБА_3 , та в порядку поділу спільного майна визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину вказаного автомобіля.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 06 червня 2022 року позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог: Черкаська районна державна нотаріальна контора, про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання автомобіля спільною сумісною власністю та визнання права власності на 1/2 частину автомобіля задоволена повністю.

Встановлено факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , в період з 08.05.2007 року по 30.04.2021 року.

Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , автомобіль «Рено-Логан», кузов НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований 05.04.2017 року на ім`я ОСОБА_3 .

Визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на 1/2 (одну другу) частину автомобіля «Рено-Логан», кузов НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований 05.04.2017 року на ім`я ОСОБА_3 .

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 2818 (дві тисячі вісімсот вісімнадцять) гривень 77 (сімдесят сім) копійок.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_2 адвокат Солонько М.Ф. оскаржив рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції дослухався лише до показів та аргументів позивача, які викладені в позовній заяві, а ОСОБА_2 взагалі був позбавлений можливості надати заперечення та докази, чим була порушена змагальність сторін - тобто ст. 12 ЦПК України.

Представник ОСОБА_2 адвокат Солонько М.Ф. звертає увагу на те, що на момент розгляду справи в суді першої інстанції вебсайт суду був недоступний для громадян у зв`язку з військовими діями, тому отримати інформацію про дату розгляду справи не було можливим. Адвокат Мельник С.Є. незаконно написав заяву від 05 травня 2022 року від імені відповідача ОСОБА_4 , інтереси якого представляє саме адвокат Солонько М.Ф., про розгляд справи за його відсутності та особистої відсутності ОСОБА_2 . Суд не мав права приймати цю заяву, бо адвокат Мельник С.Є. відповідно до ордеру серії ЧК № 202886 представляв інтереси саме ОСОБА_2 .

Представник скаржника вважає, що надані позивачем рахунки-фактури № від 12 вересня 2016 року, на 34620 грн. 20 коп., дійсний до сплати до 12 вересня 2016 року; № від 12 вересня 2016 на 6887 грн. 20 коп., дійсний до сплати до 12 вересня 2016 року; № від 15 жовтня року, на суму 199 грн. 35 коп., дійсний до сплати до 15 жовтня 2016 року; видаткові накладні № 236286 від 18 жовтня 2016 року, на 11318 грн. 00 коп., № 0067973 від 01 листопада 2016 року, на 132 грн. 00 коп. та товарний чек № 68226 від 03 листопада 2016 року на 914 грн. 00 коп., суд першої інстанції в порушення вимог чинного законодавства України прийняв як належні докази та поклав їх в основу незаконного судового рішення, як доказ ведення спільного господарства позивача та померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 .

Зазначає, що вказані вище розрахунки виписані на невідому особу ОСОБА_5 та дійсні до сплати до 12 вересня 2016 року та 15 жовтня 2016 року, в матеріалах справи відсутні докази сплати вказаних розрахунків в термін їх дії, в накладних зазначено, що це товарний кредит, на видаткових накладних відсутній штамп, підписи осіб, які відвантажували та отримували товар, у графі «отримав» відсутній підпис уповноваженої особи, внаслідок чого відсутня можливість ідентифікувати особу, якій передавався зазначений в накладних товар та чи передавався товар взагалі комусь, а також не встановлено чи оплачено цей товарний кредит, тому фактично відсутні докази здійснення господарської операції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що в матеріалах справи та в самому рішенні суду першої інстанції відсутні допустимі та належні письмові докази, які підтверджували б доводи позивача щодо існування між нею та померлим ОСОБА_3 відносин притаманних подружжю, ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та побуту, придбання майна, в тому числі, і спірного автомобіля, в інтересах cім`ї та придбання спірного автомобіля за їх спільні сумісні кошти.

Спірний автомобіль «Рено-Логан», д.н.з. НОМЕР_3 , було придбано виключно за особисті кошти ОСОБА_3 , в тому числі, і за кошти, які він отримав від продажу подарованих йому приватного будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_1 , який було укладено 12 серпня 2016 року, про що зазначено у п. 2 цього договору.

Зазначений будинок та земельну ділянку ОСОБА_3 продав за 24000 доларів США, що відповідно до офіційного курсу валют на момент укладення договору купівлі-продажу (24 грн. 85 коп. - за 1 долар США) - становило 596400 грн. 00 коп.

В апеляційній скарзі зазначено, що надані позивачем фотокартки, на яких відображена вона разом з померлим ОСОБА_3 , не можуть слугувати підтвердженням факту спільного постійного проживання разом однією сім`єю та про усталені сімейні відносини між ними, так як вони були знайомими та позивач проживала в його приватному будинку, була в ньому прописана, та іноді вони могли бути разом, в одній компанії, саме як знайомі громадяни.

Суд першої інстанції не звернув належної уваги на довідку Червонослобідської сільської ради від 08 липня 2021 року № 1033/02-23, в якій чітко вказано, що ОСОБА_1 зареєстрована в будинку ОСОБА_3 як інша особа, а не як дружина чи член його родини.

Таким чином, представник ОСОБА_2 адвокат Солонько М.Ф. вважає, що лише на підставі факту реєстрації позивача в одному будинку з померлим ОСОБА_3 та чотирьох фотографіях, без зазначення конкретної дати, коли вони зроблені, та на яких померлий знаходиться разом з позивачем та іншими жінками, за відсутності інших доказів, не може бути підставою для встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрацією шлюбу померлого ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Враховуючи наведене в апеляційній скарзі, представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Солонько М.Ф. просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 06 червня 2022 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 повністю, а також стягнути з ОСОБА_1 судові витрати.

12 серпня 2022 року на адресу Черкаського апеляційного суду від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Дубінського Віктора Михайловича надійшов відзив на апеляційну скаргу.

В обґрунтування доводів відзиву зазначено, що з посилання скаржника на те, що надані позивачем в якості доказів рахунки-фактури, видаткові накладі та товарний чек суд першої інстанції в порушення вимог чинного законодавства України прийняв, як належні докази ведення спільного господарства, не можна погодитись, оскільки дані документи на будівельні матеріали надані ФОП ОСОБА_6 , придбав їх ОСОБА_5 , який разом з позивачем ОСОБА_1 робив ремонт у належному померлому ОСОБА_3 будинку АДРЕСА_2 . Тому, ці докази є належними доказами у справі та суд правильно врахував їх при ухваленні свого рішення.

В даному житловому будинку позивач ОСОБА_1 зареєстрована до теперішнього часу та разом з померлим зробила капітальний ремонт на суму 54071,00 грн. Крім того, позивач з померлим проживала 15 років в різних будинках.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Дубінський В.М. звертає увагу на те, що ОСОБА_3 продав подарований йому приватний будинок по АДРЕСА_1 - 12 серпня 2016 року, спірний автомобіль придбано - 05 квітня 2017 року, а адвокатом Солоньком М.Ф. не надано жодних доказів того, що кошти від придбаного будинку, за ці вісім місяців були витрачені саме на придбання автомобіля.

У відзиві зазначається, що до справи приєднані докази спільного проживання позивача з померлим, про що, зокрема, свідчить фото, де на похованні позивач ОСОБА_1 стоїть поруч з померлим. Факт їх спільного проживання також підтверджується тим, що позивач ОСОБА_1 поховала померлого.

Вважає, що окрім фотокарток та факту реєстрації позивача ОСОБА_1 з померлим в період часу з 08.05.2007 року по 10.08.2016 року в одному будинку та факту реєстрації в період часу з 10.08.2016 року по день смерті ОСОБА_3 , по 30.04.2021 року в іншому будинку, тобто їх реєстрації разом 15 років в різних будинках, факт їх проживання підтверджується ще рядом доказів, які покладені в основу оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Дубінський В.М. звертає увагу на те, що вже після ухвалення судом першої інстанції рішення, 13.06.2022 року, позивачем встановлено пам`ятник померлому ОСОБА_3 на суму 15080,00 грн., що підтверджується доданими до відзиву накладною та двома квитанціями, тому у винятковому випадку, такі докази не були приєднані до справи раніше.

Враховуючи викладене у відзиві, адвокат Дубінський В.М. просить суд апеляційної інстанції рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 06 червня 2022 року залишите без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Прийняти наступні докази у справі: 1) накладу № 285/21/9 на суму 7580,00 грн.; 2) квитанцію № 22 від 13.06.2022 року на суму 4000,00 грн.; 3) квитанцію 2/22 від 13.06.2022 року на суму 3500,00 грн.

02 серпня 2022 року на адресу Черкаського апеляційного суду від завідувача Черкаської районної державної нотаріальної контори Чуй Н.В. надійшла заява про розгляд справи без участі представника нотаріальної контори.

Заслухавши суддю - доповідача,пояснення позивача та представника позивача, представників відповідачів, які з`явились в суд апеляційної інстанції, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до положень частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що з наведених позивачем обставин, та наданих доказів судом встановлено, що в період з 08.05.2007 року по 30.04.2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 фактично проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Вирішуючи спір та задовольняючи позовні вимоги про встановлення факту проживання однією сім?єю без шлюбу та визнання права власності на 1/ 2 частину автомобіля за позивачем, суд першої інстанції прийшов до висновку , що, зважаючи на ті обставини, що спірне майно було набуте сторонами за час спільного проживання, тому воно, на переконання суду, є спільною сумісною власністю даного подружжя, то позивач має право на 1/2 його частку.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону, оскільки судом першої інстанції встановлено дійсні обставини справи, дано належну оцінку зібраним доказам, правильно застосовано норми матеріального права, не допущено порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, та ухвалено у справі законне рішення, підстав для скасування якого, апеляційний суд не вбачає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Однією з основних засад судочинства, визначених п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, в період часу з 08.05.2007 року по 10.08.2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 були зареєстровані в АДРЕСА_1 , що підтверджується даними довідки виконавчого комітету Червонослобідської сільської ради від 26.08.2021 року № 1630/02-23 (а. с. 142).

В період часу з 10.08.2016 року по день смерті ОСОБА_3 , 30.04.2021 року, позивач ОСОБА_1 була зареєстрована та проживала разом з ОСОБА_3 в його будинку за адресою АДРЕСА_2 .

В даному житловому будинку позивач ОСОБА_1 зареєстрована до теперішнього часу, що підтверджується даними довідки Червонослобідської сільської ради Черкаського району Черкаської області від 13.09.2021 року № 2357/02-23 (а. с. 28) та Актом обстеження житлово-побутових умов заявника від 09.08.2021 року (а. с. 30).

Відповідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вказаний будинок належить на праві власності ОСОБА_3 (а. с. 29).

Згідно даних свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що складено відповідний актовий запис № 200 (а. с. 18).

На запит суду завідувачем Черкаської районної державної нотаріальної контори Чуй Н.В. надано відповідь від 15.04.2022 року №222/02-14, згідно якої після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , заведено спадкову справу № 365/2021.

Згідно даних, які містяться у спадковій справі № 365/2021, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_2 шляхом подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини, після смерті спадкодавця ОСОБА_3 , спадщину прийняли. Свідоцтва про право на спадщину не видавалися (а. с. 91-130).

Під час проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було набуте майно, а саме: автомобіль марки «Рено-Логан», кузов НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований 05.04.2017 року на ім`я ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 від 05.04.2017 року, обліковою карткою № НОМЕР_6 від 05.04.2017 року та договором купівлі-продажу 7141/2017/403840 від 05.04.2017 року (а . с. 31-33).

Відповідно висновку експерта № 36 від 29.03.2022 року орієнтована вартість автомобіля складає 158664 грн. (а. с. 61-70).

Позивачем ОСОБА_7 надані відповідні фотографії на підтвердження факту сумісного проживання разом, спільного відпочинку, ведення спільного господарства (а. с. 26, 27).

Пунктом 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Відповідно до ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Згідно роз`яснень Верховного Суду України у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012 року, доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо. Також це можуть бути: докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 р. за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») визначено таку обов?язкову ознаку члена сім`ї, як ведення спільного господарства.

Таким чином, приймаючи до уваги наведене вище та наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що в період з 08.05.2007 року по 30.04.2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 фактично проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Статтею 74 СК України визначено, що, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Отже, норма статті 74 СК України поширюється на правовідносини між чоловіком та жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази того, що сторони не перебувають у будь-якому іншому шлюбі, докази ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї.

Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 138/2515/15-ц, для визначення осіб, як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 2 ст. 60 СК України).

Аналогічна норма закріплена також в ч. 3 ст. 368 ЦК України, відповідно до якої майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Автомобіль марки «Рено-Логан», кузов НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований 05.04.2017 року на ім`я ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 від 05.04.2017 року (а.с. 21).

Вказана обставини свідчить про те, що спірне майно було набуте сторонами за час спільного проживання.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що зважаючи на ті обставини, що спірне майно було набуте сторонами за час спільного проживання, тому воно є спільною сумісною власністю даного подружжя, а позивач має право на 1/2 його частку.

В апеляційній скарзі скаржник звертає увагу на те, що спірний автомобіль «Рено-Логан», д.н.з. НОМЕР_3 , було придбано виключно за особисті кошти ОСОБА_3 , в тому числі, і за кошти, які він отримав від продажу подарованих йому приватного будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_1 , який було укладено 12 серпня 2016 року, та про що вказано в п. 2 цього договору.

Вказаний будинок та земельну ділянку ОСОБА_3 продав за 24000 доларів США, що відповідно до офіційного курсу валют на момент укладання договору купівлі-продажу (24 грн. 85 коп. - за 1 долар США) - становило 596400 грн. 00 коп.

Однак, як вбачається з п. 3 договору купівлі-продажу житлового будинку від 12 серпня 2016 року, відповідний продаж за домовленістю сторін вчиняється за 67000,00 грн., який є в матеріалах справи.

Відповідно договору купівлі-продажу № 7141/2017/403840 транспортного засобу, а саме: спірного автомобіля, за домовленістю сторін його ціна складає 160462,32 грн.

Тому, такі доводи скаржника колегією суддів апеляційного суду не приймаються до уваги, оскільки ціна спірного автомобіля значно перевищує ціну проданого подарованого приватного будинку, та скаржником не доведено жодними доказами, що до суми, сплаченої за покупку спірного автомобіля входила саме сума, отримана від продажу будинку.

Отже, доводи апеляційної скарги, колегією суддів апеляційного суду оцінюються критично, оскільки є безпідставними та необґрунтованими, і не містять жодних доказів та посилань щодо порушення норм процесуального права судом першої інстанції під час розгляду позовної заяви, які б призвели до неправильного вирішення справи, неправильного застосування норм матеріального права, оскільки такі скаржником не наведені у скарзі, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування законного рішення суду першої інстанції.

При цьому колегія суддів апеляційного суду враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов?язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов?язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов?язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Виходячи з вищевикладеного, апеляційний суд вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним, а отже, не підлягає скасуванню, оскільки ухвалене з дотриманням норм процесуального законодавства, правильним застосовуванням норм матеріального права, а тому рішення суду першої інстанції слід - залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги слід віднести за рахунок скаржника, оскільки з інших учасників судового процесу судові витрати не стягуються, у задоволенні апеляційної скарги апеляційним судом відмовлено, а рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Солонько Михайла Федоровича залишити без задоволення.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 06 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог: Черкаська районна державна нотаріальна контора про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання автомобіля спільною сумісною власністю та визнання права власності на 1/2 частину автомобіля залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту постанови, в порядку та за умов, визначених цивільно процесуальним законодавством.

Повний текст постанови складений 19.08. 2022 року.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді Б.Б. Вініченко

О.М. Новіков