Справа № 201/7800/21
Провадження № 2/201/442/2022
РІШЕННЯ

Іменем України

15 лютого 2022 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді Наумової О.С.,

за участю секретаря судового засідання Моренко Д.Г.,

за участю представника позивача адвоката Одинцової І.М.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 (третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Сисоєнко Ірина Вікторівна) про розірвання договору купівлі-продажу нерухомого майна та зобов`язання повернути нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

03.08.2021р. ОСОБА_2 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до ОСОБА_1 (третя особа приватний нотаріус Дніпровського МНО Сисоєнко І.В.) про розірвання договору купівлі-продажу нерухомого майна та зобов`язання повернути нерухоме майно (а.с. 2-6).

Ухвалою судді Наумової О.С. від 04.08.2021р. позовну заяву залишено без руху (а.с. 17).

Ухвалою судді Наумової О.С. від 18.08.2021р. відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 23).

Ухвалою суду від 04.01.2022р. відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову (а.с. 36).

В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що 03.06.2021р. між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу нерухомого майна - гаражу № НОМЕР_1 , площею 46,2 кв.м. за адресою: Дніпропетровська обл., м. Дніпро, авто-гаражний кооператив «Вітязь-2», відповідно до якого відповідач ОСОБА_1 набув у власність гараж.

Відповідно до п. 2.1 договору продаж гаража вчинено за 115 500,00 грн,, грошові кошти покупець ОСОБА_1 зобов`язався сплатити на поточний рахунок продавця ОСОБА_2 . Сторони своїми підписами у цьому договорі підтвердили відсутність будь-яких претензій фінансового характеру щодо визначеного порядку розрахунку.

У договорі визначено, що розрахунки мають здійснюватися шляхом переказу коштів з поточного рахунку покупця на поточний рахунок продавця. Під час укладення договору відповідач запевнив, що гроші будуть надіслані та показав на його телефоні квитанцію про нібито переслані кошти. Однак відповідач у порушення умов договору не сплатив за гараж 115 500,00 грн. ані на поточний рахунок ані безготівково. Вважав, що відповідач порушив істотні умови договору, вчинив шахрайські дії, тому договір має бути розірваний, гараж повернутий позивачеві.

На підставі викладеного, просив розірвати договір купівлі-продажу, укладений 03.06.2021р. між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , зобов`язати ОСОБА_1 повернути ОСОБА_2 нерухоме майно, визначити порядок виконання рішення, компенсувати судові витрати.

Представник позивача - адвокат Одинцова І.М. (діє на підставі договору від 20.07.2021р. і ордеру від 14.02.2022р. а.с. 42-43) в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, додатково зазначивши, що ОСОБА_2 є особою похилого віку, йому 61 рік, він має ІІІ групу інвалідності, є одиноким, безхатченком, не може собі дати раду, є довірливою особою. Однак він є дієздатним. Відповідач показав йому у телефоні, що він сплатив за гараж і ОСОБА_2 йому повірив. Після того як ОСОБА_2 підписав договір, він звернувся до свого друга і той сказав, що його обманули, дуг почав телефонувати ОСОБА_3 , яка є знайомою ОСОБА_1 і вона повідомила, що гроші передані до укладення договору. Вважала, що договір купівлі-продажу не є доказом розрахунку згідно норм ЦК України, скільки позивач оспорює договір, хоча не посилається на його недійсність, а відповідач не довів належними доказами, що він розрахувався із ОСОБА_2 за гараж. Так, у договорі написано про те, що розрахунок проведено, однак відповідач не довів цього. Просила позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 позовні вимоги не визнав, правом на надання відзиву не скористався. У судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, зазначивши, що вони із ОСОБА_2 не домовлялися про перерахування коштів на картку, останній не користується електронними платанами. Відповідач передав йому кошти готівкою у нотаріальній конторі і потім ці кошти ОСОБА_2 передав ОСОБА_3 . Саме вона запропонувала продати гараж. Вважав, що доказом передання коштів є сам договір. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Встановлено, що 03.06.2021р. між ОСОБА_2 (як продавцем) і ОСОБА_1 (як покупцем) укладено нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського МНО Сисоєнко І.В. (зареєстрований за № 1757) договір купівлі-продажу нерухомого майна - гаражу № НОМЕР_1 , площею 46,2 кв.м. за адресою: Дніпропетровська обл., м. Дніпро, авто-гаражний кооператив «Вітязь-2» (а.с. 9-10).

Відповідно до п. 2.1. договору продаж гаража вчиняється за домовленістю сторін за 115 500,00 грн.

Згідно із п. 2.2. відповідно до Звіту про оцінку від 02.06.2021р., зробленого ТОВ «Тоскор» ринкова вартість гаража становить 115 500,00 грн.

Сторонам нотаріусом роз`яснено, що відповідно п. 7 частини II Постанови Правління Національного банку України «Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні» від 29.12.2017р. за № 148, якщо платежі за договором купівлі-продажу, які підлягають нотаріальному посвідченню перевищують 50 000 грн., фізичні особи повинні здійснювати розрахунки між собою, шляхом переказу коштів з поточного рахунку покупця на поточний рахунок продавця, про що була надана відповідна заява.

Згідно із п. 2.3. договору продавець зазначену ціну вважає вигідною, її розмір не пов`язаний із збігом якихось важких для нього обставин і повністю задовольняє як продавця, так і покупця. Сторони підтверджують факт повного розрахунку за продаж нерухомого майна до підписання цього договору та не мають один до одного ніяких претензій з цього приводу.

У пункті 4.3. договору зазначено, що вимоги законодавства щодо змісту, значення й правових наслідків правочин, що укладається сторонами, а також ст. 27 Закону України «Про нотаріат» (що нотаріус не несе відповідальність у разі, якщо особа, яка звернулась до нотаріуса за вчиненням нотаріальної дії надала неправдиву інформацію або недійсний/підроблений документ, не заявила про відсутність/наявність осіб, прав чи інтересів яких може стосуватися нотаріальна дія), ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей», ст. 162 164, 167, 171 173, 176, п.16-1 Підрозділу 10 положень Податкового кодексу України щодо сплати військового збору, ст. ст. 190, 192, 212 КК України, ст.ст. 57-74 СК України нотаріусом роз`яснено.

Згідно із п. 4.5. договору у випадках, не передбачених даним Договором, сторони керуються чинним законодавством.

Відповідно до п. 4.6. договору цей договір вважається укладеним, згідно ст. 640 ЦК України, з дня нотаріального посвідчення..

У пункті 4.8. договору сторони погодися, що текст договору сторонами особисто прочитаний, їм зрозумілий, відповідає їх дійсним намірам та волевиявленню, договір укладено та підписано в двох примірниках. На підтвердження своєї волі створити правочин, текст якого сформульований в цьому договорі, сторони власноручно підписуються, українська мова сторонам зрозуміла.

Договір підписано у присутності приватного нотаріуса. Особи сторін встановлено, їх дієздатність, а також належність ОСОБА_2 гаража, що відчужується, перевірено.

Згідно із п. 2 ст. 692 ЦК України покупець повинен виконати свій обов`язок щодо оплати одразу в повному обсязі, тобто сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Однак сторони можуть відійти від цього положення, застосувавши розстрочення платежу (ч. 2 ст. 692 ЦК України).

У випадку, якщо договором купівлі-продажу передбачена оплата товару через певний час після його передачі покупцю, покупець повинен провести оплату в строк, передбачений договором.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Якщо покупець не виконує свого обов`язку щодо оплати переданого йому товару в установлений договором купівлі-продажу строк, продавець набуває право вимоги такої оплати та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами (ч.3 ст. 692 ЦК України), або розірвання договору з підстав, передбачених ст. 651 ЦК України.

Однією з підстав розірвання договору є істотне порушення стороною цього договору.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (ст. 651 ЦК України).

Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - "значної міри" позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу огляду суду. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору.

В такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі ч.2 ст. 651 ЦК України.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як установлено у п. 2.3. договору купівлі-продажу сторони підтверджують факт повного розрахунку за продаж нерухомого майна до підписання цього договору та не мають один до одного ніяких претензій з цього приводу.

Стосовно доводів представника позивач про обов`язок відповідача довести факт розрахунку за договором та неналежність доказу - самого нотаріально посвідченого договору, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 1087 ЦК України розрахунки за участю фізичних осіб, не пов`язані із здійсненням ними підприємницької діяльності, можуть провадитися у готівковій або в безготівковій формі за допомогою розрахункових документів у електронному або паперовому вигляді.

Станом на момент укладення договору (03.06.2021р.) було чинним Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затверджене не постановою Правління Національного банку України від 29.12.2017р. № 148, пп. 2 п. 7 розділу ІІ якого обумовлено, що фізичні особи мають право здійснювати розрахунки готівкою: між собою за договорами купівлі-продажу, які підлягають нотаріальному посвідченню, у розмірі до 50 000 (п`ятдесяти тисяч) гривень уключно.

Платежі на суму, яка перевищує 50 000 гривень, здійснюються шляхом переказу коштів з поточного рахунку на поточний рахунок або внесення та/або переказу коштів на поточні рахунки (у тому числі на депозит нотаріуса на окремий поточний рахунок у національній валюті).

Отже, Положенням визначено право фізичних осіб здійснювати розрахунки на суму, яка перевищує 50 000 грн. шляхом перерахування коштів з поточного рахунку на поточний рахунок, унесення та/або перерахування коштів на поточні рахунки (у тому числі у депозит нотаріуса на окремий поточний рахунок у національній валюті).

Оскільки сума розрахунку за договором купівлі-продажу від 03.06.2021р. перевищувала 50 000 грн. то розрахунки за цим договором мали відбуватися лише в безготівковій формі.

Судом установлено, що розрахунок у безготівковій формі не проводився.

Проте порушення встановленої законодавством граничної суми розрахунків може мати наслідком передбачені законодавством заходи відповідальності, але не впливає на чинність розрахунків і не заперечує самого факту проведення розрахунків. Отже, ані встановлення факту нездійснення розрахунків у безготівковій формі, ані наявність законодавчої заборони на здійснення розрахунків готівкою понад певну граничну суму, не може вважатись підтвердженням того, що фактичні розрахунки сторонами в готівковій формі не здійснювались.

Означена правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2020р. по справі № 916/667/18 (провадження N 12-145гс19).

Одними із основних засад цивільного судочинства є змагальність сторін (ст. 2 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1 - 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (допустимі докази). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, після роз`яснення судом представнику права на заявлення клопотання про витребування додаткових доказів по справі, жодних клопотань про витребування доказів представник позивача не заявляла.

Відтак, суд вважає, що позивачем не доведений факт істотного порушення відповідачем умов договору купівлі-продажу. Тому позовні не підлягають задоволенню.

На підставі ст. 141 ЦПК України у зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог, судові витрати із відповідача не стягуються.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 82, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 (третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Сисоєнко Ірина Вікторівна) про розірвання укладеного між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 договору купівлі-продажу нерухомого майна від 03 червня 2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Сисоєнко Іриною Вікторівною за реєстровим номером 1757, зобов`язання повернути нерухоме майно відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Повний текст рішення складений 21 лютого 2022 року.

Суддя О.С. Наумова