Новоархангельський районний суд Кіровоградської області
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2022 року Новоархангельський районний суд Кіровоградської області

в складі головуючого судді: Партоліної І.П.

при секретарі: Довгій С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Новоархангельську заяву Приватного сільськогосподарського підприємства «Лан» про забезпечення позовної заяви, -

В С Т А Н О В И В:

До Новоархангельського районного суду Кіровоградської області звернувся представник Приватного сільськогосподарського підприємства «Лан» із заявою про забезпечення позову, який Приватне сільськогосподарське підприємство «Лан» має намір подати до ОСОБА_1 про визнання за ПСП «Лан» права власності на посіви соняшника та майбутній врожай сільськогосподарської культури соняшник 2022 року, що зростає на земельній ділянці з кадастровим номером :02:000:2090 загальною площею 5,0347 га, що знаходиться в адміністративних межах Новоархангельської селищної ради Новоархангельського району Кіровоградської області, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 .

Свої вимоги представник заявника обґрунтовує тим, що 20 липня 2006 року між заявником та ОСОБА_1 було укладено договір оренди земельної ділянки, кадастровий номер :02:000:2090, загальною плошею 5.0347 га, що находиться в адміністративних межах Новоархангельської селищної ради Голованівського району Кіровоградської області, який зареєстровано у Новоархангельському відділ КПФ ЦДЗК про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 02.11.2006 року за № 314, строком на 25 років (надалі - «Договір оренди»). Тобто, строк дії Договору оренди закінчується 02.11.2031 року.

Право орендаря на земельну ділянку в подальшому також зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права (номер запису про інше речове право № 29466535).

Так, земельна ділянка кадастровий номер :02:000:2090, загальною площею 5,0347 га, що знаходиться в адміністративних межах Новоархангельської селишної ради Голованівського району Кіровоградської області, на підставі договору оренди від 20 липня 2006 року, який виконувався сторонами, перебувала у користуванні Приватного сільськогосподарського підприємства «Лан», яке сплачувало орендну плату за користування вказаною земельною ділянкою.

Рішенням Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 18 лютого 2022 року № 394/486/21 зобов`язано приватне сільськогосподарське підприємство «ЛАН» негайно, після набранням рішенням законної сили, повернути у користування ОСОБА_1 земельну ділянку площею 5,0347 га, кадастровий номер :02:000:2090, яка розташована на території Новоархангельської селищної ради Кіровоградської області;

скасовно державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки укладеного 20 серпня 2006 року між ОСОБА_1 та приватним сільськогосподарським підприємством «ЛАН», який зареєстрований у Новоархангельському відділі КРФЦДЗК 02 листопада 2006 року за № 314;

скасовано запис про інше речове право № 29466535 від 13 грудня 2018 року державного реєстратора Кіровоградської філії державного підприємства «СЕТАМ» Бойченка О.О. внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 44632938 від 15.12.2018 року.

Однак, до прийняття рішення по справі, в період з 22.11.2021 по 26.11.2021 року ПСП «Лан» здійснило оранку вказаної земельної ділянки.

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 19.07.2022 року у справі № 394/486/21 рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 18 лютого 2022 року залишено без змін.

Станом на дату розгляду цивільного позову ОСОБА_1 до Приватного сільськогосподарського підприємства «Лан» земельна ділянка перебувала у користуванні Приватного сільськогосподарського підприємства «Лан» та вже була оброблена для подальшого посіву. Новоархангельським районним судом Кіровоградської області, під час розгляду справи № 394/486/21 не вирішувалось питання щодо можливого врожаю на земельній ділянці.

02.08.2022 року 11:00 год. директором ОСОБА_2 , провідним агрономом ОСОБА_3 , головним бухгалтером ОСОБА_4 здійснено виїзд до земельної ділянки кадастровий номер :02:000:2090, загальною площею 5,0347 га, що знаходиться в адміністративних межах Новоархангельської селищної ради Кіровоградської області. Земельна ділянка входить до складу поля ЛНО-106. В ході огляду встановлено, що на вказаній земельній ділянці знаходяться посіви сільськогосполарської культури - соняшника 2022 року, які були посіяні та належать Приватному сільськогосподарському підприємству «ЛАН». Станом на 02.08.2022 року посіви соняшника перебувають в процесі цвітіння. За результатами огляду земельної ділянки було складено акт.

Окрім цього представник заявника зазначає, що ОСОБА_1 її чоловік ОСОБА_5 звертались до директора ПСП «Лан» та в усній формі погрожували знищити посіви шляхом дискування.

Заявник вважає, що передача земельної ділянки на даний час разом з посівами неможлива, оскільки їх доля та належність судом під час ухвалення рішення у справі не вирішувалась і це, на думку заявника, є обставиною, що істотно ускладнює виконання рішення.

Дослідивши матеріали поданої заяви, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частина 1 статті 150 ЦПК України передбачає види заходів забезпечення позову, серед яких є заборона вчиняти певні дії;

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9 розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Також слід враховувати, що заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

При цьому цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути ухвалено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

У відповідності до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Обгрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер (Постанова Верховного Суду від 13.03.2019 року № 755/1357/18).

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження можливих труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). (Постанови Верховного Суду від 23.05.2018 року № 766/18228/17, від 17.10.2018 року № 183/5864/17-ц).

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу (Постанова Верховного Суду від 24.10.2018 року № 308/2237/17).

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує на необхідність дотримання принципу справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції», «Джеймс та інші проти Сполученого королівства») положення статті 1 Першого протоколу містять три окремих правила, які не застосовуються окремо: перше правило проголошує принцип мирного володіння майном, друге стосується позбавлення майна і визначає певні умови для визнання втручання у власність правомірним, третє правило визнає за державами контролювати використання майна за наявності певних умов для цього. Також, щоб зробити висновок, чи відповідає певний захід втручання в право власності принципу правомірного та допустимого втручання, слід оцінити, чи є захід законним, чи переслідує втручання суспільний інтерес, чи є такий захід пропорційним переслідуваним цілям.

Однак лише посилання в заяві про забезпечення позову на потенційну можливість, щодо створення умов, при яких ефективний захист буде ускладнено, а виконання рішення суду унеможливлено, без наведення відповідного обґрунтування та підтвердження доказами, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, в заяві про забезпечення позову заявником не доведено, що між сторонами дійсно існує спір щодо предмету позову, а права заявника можуть бути порушені у разі невжиття заходів забезпечення позову та невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а також не надано підтвердження наміру відповідача навмисно ухилитися від виконання рішення суду, зазначивши, що відповідач виявив такі наміри лише в усній формі.

Заявник у заяві посилається також на положення пункту б) частини 1 статті 95 Земельного кодексу, відповідно до якого землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію, однак дана норма констатує право землекористувача на підставі закону або договору, державна реєстрація якого скасована рішенням Новоархангельського районного суду Кіровоградської області № 394/486/21 від 18 лютого 2022 року.

Твердження заявника, що передача земельної ділянки на даний час неможлива, порушує норми статті 18 ЦПК, відповідно до частин 1, 2 якої судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку що аргументи поданої заяви про забезпечення позову не дають підстав для переконання, що їх невжиття може у майбутньому створити перешкоди у реалізації можливого рішення суду.

Керуючись ст. ст. 149-150, 153 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні заяви Приватного сільськогосподарського підприємства «Лан» про забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_1 та її уповноваженим та/або довіреним особам вчиняти будь-які дії (косити, боронувати, дискувати,культивувати, орати, вносити будь-які мінеральні чи органічні добрива,засоби захисту рослин, збирати) з посівами соняшника 2022 року та майбутнім врожаєм соняшника 2022 року, що зростає на земельній ділянці з кадастровим номером :02:000:2090, загальною площею 5,0347 га, що знаходиться в адміністративних межах Новоархангельської селишної ради Голованівського району Кіровоградської області, відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення в порядку визначеному ст. 354, 355 ЦПК України.

Суддя: