Справа № 130/262/22
Провадження № 22-ц/801/638/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шепель К. А.
Доповідач:Береговий О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2022 рокуСправа № 130/262/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Берегового О.Ю. (суддя-доповідач),

суддів: Панасюка О.С., Шемети Т.М.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Жмеринського районного нотаріального округу Вінницької області Шевченко Світлана Олексіївна,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Панасюка Ігоря Івановича на ухвалу Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 02 лютого 2022 року, постановлену місцевим судом під головуванням судді Шепеля К.А., в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Приватного нотаріуса Жмеринського районного нотаріального округу Вінницької області Шевченко Світлани Олексіївни про встановлення факту неприйняття спадщини спадкоємцем,

встановив:

Короткий зміст позовних вимог.

В січні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Приватного нотаріуса Жмеринського районного нотаріального округу Вінницької області Шевченко Світлани Олексіївни про встановлення факту неприйняття спадщини спадкоємцем.

Рішення суду першої інстанції і мотиви його ухвалення.

Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 27 січня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху з підстав її невідповідності вимогам ст. ст. 175 ЦПК України.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 02 лютого 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачеві з підстав, передбачених ч. 3 ст. 185 ЦПК України.

Ухвала суду мотивована тим, що вимоги ухвали суду про залишення позову без руху від 02 лютого 2021 року позивачем виконані не в повному обсязі, зокрема, не вказано, який спадковий спір в даному випадку має місце і як він має бути вирішений разом із встановленням вказаного факту, а також не пред`явлено жодних позовних вимог до кожного з трьох відповідачів, у яких би вирішувався спір про право.

Провадження в суді апеляційної інстанції.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, представник позивача ОСОБА_1 адвокат Панасюк Ігор Іванович подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також не з`ясування всіх обставин справи, просив суд скасувати ухвалу Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 02 лютого 2022 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги вказав, що позивачем в поданій позовній заяві були вказані усі необхідні вимоги передбачені ст. 175, 177 ЦПК України. Поряд з цим, вважає, що суд попередньої інстанції не звернув увагу на те, що спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Крім того, вказав, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Звернув увагу на наявність інших спадкоємців, які зазначені позивачем, зокрема, трьох відповідачів та спору між ними.

Відповідачі та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не направили, що за положеннями ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Позиція суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведені норми, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Повертаючи позовну заяву у справі, суд виходив з того, що позивач, не виконав у повному обсязі вимоги ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, зокрема, не вказав, який спадковий спір в даному випадку має місце і як він має бути вирішений разом із встановленням вказаного факту, а також не пред`явлено жодних позовних вимог до кожного з трьох відповідачів, у яких би вирішувався спір про право, однак з правильністю таких висновків суду першої інстанції апеляційний суд погодитися не може з урахуванням такого.

У відповідності до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), ухвалюючи рішення від 09 грудня 2010 року у справі «Буланов та Купчик проти України», вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (пункт 25 рішення у справі «Кутій проти Хорватії»).

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).

Цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 року у справі № 200/14136/17 (провадження № 61-15965св19) зазначено, що «справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах».

У постанові Верховного Суду від 23 грудня 2021 року у справі № 442/1904/20(провадження № 61-7816св21) зазначено, що «під спором про право в справах окремого провадження розуміється конфлікт інтересів заявника та хоча б однієї із заінтересованих осіб внаслідок заперечення такої особи проти задоволення заяви про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів або неоспорюваних прав, а також можливість виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків у третіх осіб внаслідок задоволення відповідної заяви. Визначальним при розгляді заяви про встановлення певних фактів, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки, має значення наявність чи відсутність спору між спадкоємцями. Процесуальний закон вимагає встановити наявність спору про право, а не припускати його можливість. Такий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 16 січня 2018 року в справі № 640/10329/16».

У постанові Верховного Суду від 03 березня 2021 року у справі № 760/5425/17 (провадження № 61-18392св19) вказано, що «справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах. Відповідно до положень статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень. Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 30 червня 2016 року скасовано рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 07 квітня 2016 року у справі № 760/1802/15-ц, яким встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 разом з ОСОБА_3 у період з 2008 року до ІНФОРМАЦІЯ_3, а заяву ОСОБА_1 , подану в порядку окремого провадження, залишено без розгляду у зв`язку з наявністю спору про право, який має розглядатися в порядку позовного провадження. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 серпня 2016 року у відкритті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 30 червня 2016 року відмовлено. Тому ОСОБА_1 у березні 2017 року звернулась з відповідними позовними вимогами про встановлення зазначеного юридичного факту до суду у порядку позовного провадження. Апеляційний суд безпідставно вважав, що разом із вимогою про встановлення факту позивач під час розгляду справи у порядку позовного провадження не пред`явила вимогу щодо права, для реалізації якого було необхідно встановити факт. Суд апеляційної інстанції не навів відповідної норми права, яка зобов`язувала б позивача разом із вимогою про встановлення факту, що розглядалась судом у порядку позовного провадження, пред`явленої після залишення судом без розгляду заяви, поданої в порядку окремого провадження, у зв`язку з наявністю спору про право, заявляти вимогу про визнанням, зміну чи припинення права, яке пов`язане із встановленням юридичного факту».

З матеріалів справи вбачається, що у справі, яка переглядається:

-позивач ОСОБА_1 просила встановити факт не прийняття спадщини у встановлений 6 (шестимісячний) строк ОСОБА_2 , після смерті її сина ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

-звернення до суду з цим позовом у порядку позовного провадження (а не окремого провадження) позивач мотивувала тим, що вимогою у вказаній справі є встановлення факту, що має юридичне значення, яке може вплинути на спадкове право спадкоємця, зокрема, стороною позивача ставиться під сумнів видача відповідачем ОСОБА_2 доручення іншій особі на прийняття спадщини після смерті свого сина ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , в зв`язку з чим вона бажає довести той факт що відповідач не подала у встановлений строк заяву про прийняття спадщини та відповідно не прийняла її, а тому у цій справі виник спір про право;

-встановлення вказаного факту, на думку позивача, породжує для останньої певні юридичні наслідки та іншого шляху для підтвердження даного факту, не існує.

З огляду на викладене, висновки місцевого суду про те, що позивач ОСОБА_1 в силу ст.ст. 175,177 ЦПК України не вказала у позовній заяві, який спадковий спір в даному випадку має місце і як він має бути вирішений разом із встановленням вказаного факту, а також не пред`явлено жодних позовних вимог до кожного з трьох відповідачів, у яких би вирішувався спір про право, що, у свою чергу, є підставою для повернення позовної заяви в порядку ч. 3 ст. 185 ЦПК України у зв`язку із не усуненням вказаних недоліків, помилкові.

Зміст позовної заяви та заяви про усунення недоліків в позовній заяві свідчить, що встановлення факту не прийняття спадщини у встановлений 6 (шестимісячний) строк ОСОБА_2 , після смерті її сина ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , безпосередньо може вплинути на права та обов`язки відповідачів.

За таких обставин суд першої інстанції зробив помилковий і передчасний висновок про повернення позовної заяви в порядку ч. 3 ст. 185 ЦПК України у зв`язку із не усуненням вказаних недоліків (звернення до суду з позовом про встановлення факту, що має юридичне значення, без пред`явлення до відповідачів вимог про право). Цивільне законодавство не містить норм, які зобов`язують позивача у спадкових справах разом із позовною вимогою про встановлення факту, пред`являти ще й вимогу про визнання права власності на спадкове майно.

Зважаючи на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що місцевий суд повертаючи позовну заяву з вищезазначених підстав, фактично позбавив позивача права на доступ до правосуддя.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направленню справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 368, 369, 374, 379, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Панасюка Ігоря Івановича задовольнити.

Ухвалу Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 02 лютого 2022 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції (Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області - вул. Образцова, 6, м. Жмеринка, Вінницька область, 23100).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О.Ю. Береговий

Судді: О.С. Панасюк

Т.М. Шемета