КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/7051/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18серпня2022 року Київський апеляційний суд в складі:

Суддя - доповідач: Андрієнко А.М.

Суддів: Соколової В.В.

Поліщук Н.В.

При секретарі Моторіній В.А.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційними скаргами заступника керівника Київської обласної прокуратури Грабця Ігоря Несторовича та представника Державної казначейської служби України Тимофеєвої Тетяни Миколаївни на рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 січня 2022 року, постановлене суддею Волковою С.Я. , у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної казначейської служби України, Держави України в особі Київської обласної прокуратури про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури,

У С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Держави України в особі Державної казначейської служби України, Держави України в особі Київської обласної прокуратури про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури, у якому просив стягнути з Державного бюджету України 993 400,00 грн грошової компенсації моральної шкоди, 10 396,00 грн в рахунок витрат, пов`язаних із прибуттям до органу, що здійснює досудове розслідування, та до суду.

На обґрунтування позовних вимог вказував, що 27.01.2017 року у кримінальному провадженні № 0000119 від 07.12.2012 року йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 307 КК України, обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000119 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 309 КК України, затверджено 26.07.2017 року, направлено до суду, вироком Березанського міського суду Київської області від 07.02.2019 року його визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 309 КК України, та виправдано; ухвалою Київського апеляційного суду від 02.02.2021 року вирок Березанського міського суду Київської області від 07.02.2019 року щодо нього залишено без змін.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 20 січня 2022 року позов ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної казначейської служби України, Держави України в особі Київської обласної прокуратури про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури задоволено частково.

Стягнуто з Держави України в особі Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 288 000, 00 грн відшкодування моральної шкоди, а також 2160 грн судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду, 23.02.2022 року заступник керівника Київської обласної прокуратури Грабець Ігор Несторович та 14.04.2022 року представник Державної казначейської служби України Тимофеєва Тетяна Миколаївна подали апеляційні скарги, в яких просять скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі, мотивуючи тим, що рішення було постановлено з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням обставин справи.

На обґрунтування апеляційної скарги керівник Київської обласної прокуратури Грабець Ігор Несторович, вказує, що позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження протиправності поведінки органів досудового розслідування та прокуратури у ході досудового розслідування кримінального провадження чи його судового розгляду.

Також вказує, що позовні вимоги позивача не ґрунтуються на дійсних обставинах справи та не підкріплені доказово.

На обґрунтування своєї апеляційної скарги представник Державної казначейської служби України Тимофеєва Тетяна Миколаївна, зазначає, що державні органи як юридичні особи несуть юридичну відповідальність лише за своїми договірними зобов`язаннями. Держава не відповідає по зобов`язаннях державних організацій, які є юридичними особами, а ці організації не відповідають по зобов`язаннях держави. Таким чином зазначає, що стягнення шкоди з Державної казначейської служби України є необґрунтованим, адже саме Казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з позивачем і жодної шкоди не заподіяло.

У суді апеляційної інстанції представник заступника керівника Київської обласної прокуратури Касьяненко Д.М. підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Представник позивача просив апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Судом установлено, що 27.01.2017 року ОСОБА_1. повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 307 КК України, у кримінальному провадженні № 0000119 від 07.12.2012 р.; обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000119 від 07.12.2012 р. про висунення обвинувачення ОСОБА_1. у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 309 КК України, складений слідчим слідчого відділу Березанського ВП Переяслав-Хмельницького ВП ГУ НП в Київській області Наумовською Л.В. 26.06.2017 р., того ж числа затверджений прокурором у кримінальному провадженні № 0000119 - прокурором Баришівського відділу Бориспільської місцевої прокуратури Петрик О.М.

Надані суду документи свідчать про те, що вироком Березанського міського суду Київської області від 07.02.2019 року ОСОБА_1 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 309 КК України, та виправдано на підставі пункту 2 частини першої статті 373 КПК України (не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 02.02.2021 р. апеляційна скарга прокурора Баришівського відділу Бориспільської місцевої прокуратури Київської області Мосінзова С.М. залишена без задоволення, вирок Березанського міського суду Київської області від 07.02.2019 р. щодо ОСОБА_1 залишено без змін.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов?язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади органів місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з частинами першою та другою статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина.

Пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і порядку, передбачених цим законом, виникає у випадках постановлення виправдувального вироку суду.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в дохід держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.

Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (стаття 4 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду").

Питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12 (частина перша статті 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду").

Згідно з частинами другою, третьою статті 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Тлумачення наведеної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

Визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди є мінімальним розміром, який за встановлених фактичних обставин справи відповідає правилам Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" щодо визначення розміру відшкодування моральної шкоди.

Аналогічний висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року в справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18), від 22 квітня 2019 року в справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності позивачу заподіяно моральну шкоду, право на відшкодування якої він набув на підставі виправдувального вироку.

Визначаючи розмір морального відшкодування, суд першої інстанції врахував обсяг заподіяної шкоди, глибину та тривалість моральних страждань, перебування позивача протягом тривалого часу під слідством та судом, і виходячи із засад розумності та справедливості, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди у розмірі 288 000,00 грн, яка визначена з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивач не довів факту спричинення йому моральної шкоди, не заслуговують на увагу, оскільки Законом № 266/94-ВР передбачено безумовне право на відшкодування моральної шкоди у розмірах і порядку, встановленому в ньому, у випадку винесення виправдувального вироку.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційні скарги не підлягає задоволенню .

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційних скаргах.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги заступника керівника Київської обласної прокуратури Грабця Ігоря Несторовича та представника Державної казначейської служби України Тимофеєвої Тетяни Миколаївни залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 22 серпня 2022 року.

Суддя - доповідач:

Судді :