Справа № 495/7812/21
№ провадження 2/495/822/2022
З А О Ч Н Е р і ш е н н я
23 серпня 2022 рокум. Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд у складі:
головуючого одноособово судді Прийомової О.Ю.
за участю секретаря Мельник Ю.В.,
справа №495/7812/21,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Білгород-Дністровському Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_5 , третя особа: Білгород-Дністровський районний відділ Державної міграційної служби України в Одеській області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-
ВСТАНОВИВ:
20 вересня 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_5 , третя особа: Білгород-Дністровський районний відділ Державної міграційної служби України в Одеській області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, просить суд: визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: по АДРЕСА_1 ...
Стислий виклад позиції позивача
Так, вимоги позивача мотивовані тим, що вона, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом є власником житлового будинку АДРЕСА_1 .
Зазначає, що в належному їй будинку зареєстровані відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_5 , які не проживають за місцем реєстрації, не сплачують комунальні платежі, в утриманні житла участі не беруть, особистих речей в будинку не має.
За її ствердженням, відповідачі добровільно зніматися з реєстрації відмовляються.
Також, вказую, що ще у 1988 році відповідачі переїхали мешкати до іншого житлового будинку у тому самому населеному пункті, а саме наразі мешкають: за адресою: АДРЕСА_2 .
З урахуванням того, що вона позбавлена можливості безперешкодно користуватися своїм будинком, та виходячи з того, що відповідачі не є членами її сім`ї, не проживають у належному позивачу будинку з 1988 року, тобто фактично втратили своє право користування ним, вона і звернулась до суду з даним позовом.
Заяви, клопотання учасників процесу та насідки їх вирішення; порядок судового розгляду.
24 вересня 2021 року Ухвалою Білгород Дністровського міськрайонного суду по вказаній справі було відкрито загальне позовне провадження з призначенням її підготовчого розгляду.
02 листопада 2021 року Ухвалою суду підготовче провадження по справі було закрито та призначений розгляд справи по сутті.
Позивач в судове засідання надала заяву про розгляд справи у відсутність, з проханням позовні вимоги задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідачі в судове засідання не з`явились, про дату ,час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причина неявки суду невідома.
Третя особа в судове засідання не з`явилась, причина неявки суду невідома.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Відповідно до ухвали Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23.08.2022 року, суд перейшов до заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. ст. 280 - 281 ЦПК України.
Фактичні обставини, встановлені судом
Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що дійсно на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори Одеської області Садановим О.В., зареєстрованого в реєстрі за № 244, позивач є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , що також підтверджується Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 161096196 від 26.03.2019 року.
Згідно наявної в матеріалах справи довідки № 1254, виданої виконавчим комітетом Мологівської сільської ради повідомлено, що згідно погосподарської книги № 5 по с. Молога за 2020 рік, особовий рахунок № НОМЕР_1 , житловий будинок розташований в АДРЕСА_1 належить гр. ОСОБА_1 ..
В будинку зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_5 .
Позивач вказує, що відповідачі не є членами її сім`ї, у належному їй будинку не проживають з 1988 року.
В якості надання доказу не проживання відповідачів у будинку, приєднала до матеріалів справи акт від 10.09.2021 року, складений депутатом Мологівської сільської ради Прокопенко С.Г. в присутності мешканців села /свідків/ ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , у якому повідомлено, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_5 фактично не проживають за адресою: АДРЕСА_1 , з 1988 року.
ОСОБА_1 проживає сама за вищенаведеною адресою.
Позивач просить застосувати норми права щодо захисту права власності, та вважає, що існують усі правові підстави для визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, належного їй.
Нормативне обґрунтування
Частиною першої статті 316 ЦК України встановлено, що право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України).
При цьому згідно статті 346 ЦК України право власності припиняється, зокрема, в разі відчуження власником свого майна.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).
За змістом ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.
Ст. 72 цього Кодексу передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, в зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи.
Початок перебігу строку відсутності визначається з дня не проживання особи в займаному приміщенні.
Виходячи з аналізу даної норми для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщеннями необхідними є дві умови: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин.
24 грудня 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 369/6361/15-ц, провадження № 61-7233св19 досліджував питання щодо визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки.
Відповідно до вказаної постанови ВС зазначив, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки.
При вирішенні спору про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно встановити факт відсутності особи у жилому приміщення понад шість місяців та поважність причин такої відсутності.
Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначаються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил ЦПК України щодо оцінки доказів.
Суд має всебічно перевірити доводи сторін щодо поважності причин відсутності у жилому приміщенні понад зазначені у статті 71 ЖК України строки.
У ч.2 ст.7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні зазначено, що зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи.
Положеннями ст.7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні закріплено, що судове рішення, що набрало законної сили, є самостійною підставою для зняття з реєстрації.
Висновки суду та мотиви прийнятого рішення
Відсутність відповідачів за місцем реєстрації достовірно підтверджено актом про фактичне місце проживання/не проживання/ від 10.09.2021 року.
Таким чином, не зняття з реєстрації відповідачів порушує право власності позивача.
Враховуючи вищевикладене, а саме набуте у встановленому законом порядку право власності позивача на житловий будинок АДРЕСА_1 , ту обставину, що відповідачі дійсно не проживають в ньому понад встановлені чинним законодавством строки, тобто з 1988 року, суд приходить до висновку про обґрунтованість, доведеність та необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
На підставі викладеного та керуючись ст. 71,72,150 ЖК України, ст. 319, 391 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 83, 263, 264, 265,280-281, 354 ЦПК України, суд
УХВАЛ И В:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_5 , третя особа: Білгород-Дністровський районний відділ Державної міграційної служби України в Одеській області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком АДРЕСА_1 , у зв`язку із відсутністю в ньому понад встановлені строки без поважних причин.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , паспорт серії НОМЕР_2 , ІПН: НОМЕР_3 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , мешкає: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , мешкає: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , мешкає: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , мешкає: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , мешкає: АДРЕСА_1 .

Третя особа: Білгород-Дністровський районний відділ Державної міграційної служби України в Одеській області, юридична адреса: 67701, Одеська область, місто Білгород-Дністровський, вулиця Тімірязєва, 21.

Повний текст рішення складений 23 серпня 2022 року.

С У Д Д Я :