АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2022 року

м. Чернівці

справа № 727/5127/19

провадження 822/170/22

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кулянди М.І.,

суддів: Лисака І.Н., Половінкіної Н.Ю.,

за участю секретаря Паучек І.І.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідач ОСОБА_3 ,

апеляційна скарга ОСОБА_3 , в інтересах якого діє ОСОБА_4 , на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30 липня 2019 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Чебан В.М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися з позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 є основним квартиронаймачем квартири АДРЕСА_1 .

Посилаються на те, що відповідач ОСОБА_3 у належній позивачам квартирі зареєстрований, однак не проживає з 2013 року без поважних причин, що підтверджується відповідним актом КЖРЕП №6, також не сплачує комунальні послуги.

З наведених вище підстав вважають, що відповідач ОСОБА_3 втратив право користування житловим приміщенням, квартирою АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30 липня 2019 року позов задоволено.

Визнано ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме, квартирою АДРЕСА_1 .

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач не проживає в спірній квартирі понад один рік без поважних причин, не сплачує комунальні послуги за квартиру, а тому є особою, яка втратила право користування житловим приміщенням.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 , в інтересах якого діє ОСОБА_4 , просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт посилається на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, суд неповно встановив обставини, які мають значення для справи, неправильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального права.

Зокрема, зазначає, що в матеріалах справи відсутні відомості про належне повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи на 30 липня 2019 року та не надано доказів того, що відповідач не проживає у спірній квартирі.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судом першої та апеляційної інстанцій

ОСОБА_1 був основним квартиронаймачем квартири АДРЕСА_1 .

Згідно з довідкою КЖРЕП-6 за №7 від 02 травня 2019 року у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , основний квартиронаймач, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , син, та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , внук.

Відповідно до акту КЖРЕП ?№6 від 04 травня 2019 року №117, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у квартирі АДРЕСА_1 зареєстрований, але фактично не проживає з 2013 року.

З копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) вбачається, що ОСОБА_1 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

З копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м.Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) вбачається, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Дослідивши матеріали справи, рішення, яке оскаржується та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та закриття провадження у цій справі, виходячи з наступного.

Згідно з частиною третьою статті 3ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду вирішення справи.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 255ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , а ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .

У статті 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтями 1218, 1219 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема:

1) особисті немайнові права;

2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами;

3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

4) право на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом;

5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбаченістатею 608 цього Кодексу.

Таким чином, закон вказує, що до складу спадщини не включаються особисті немайнові права. Безперечною ознакою немайнових прав є невіддільність останніх від особи їхнього носія. Таким є, наприклад, право на життя, на охорону здоров`я, на ім`я, право авторства, моральна шкода, тощо.

У зв`язку з цим, апеляційний суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_1 щодо визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - нерозривно пов`язані з особою позивачів, спірні права і обов`язки носять особистий характер, а отже, в даному випадку правонаступництво не допускається.

Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 709/3035/15-ц, провадження № 61-32541св18, а також від 17 лютого 2020 року у справі № 2/2218/2378/11-ц, провадження № 61-10618св18, від 21 січня 2021 року у справі № 404/7203/17-ц провадження 61-1059св20.

Відповідно до ч.1,3 ст.377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Проте, якщо суд першої інстанції ухвалив законне й обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи-сторони у спорі чи припинення юридичної особи-сторони у спорі, що не допускає правонаступництва, після ухвалення такого рішення не може бути підставою для його скасування в апеляційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі (частина третя статті 377 ЦПК України).

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 червня 2020 року у справі № 264/5957/17 (провадження № 14-37цс20).

Згідно з нормами ст.71ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Випадки коли жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців також встановлені цією статтею Кодексу.

Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 жовтня 2018 року у справі ЄУН 490/12384/16-ц зроблено висновок по застосуванню статей ст. 71, ст. 72 ЖК УРСР, який полягає в тому, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені ст.71ЖК УРСР строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.

Процесуальний закон покладає обов`язок на позивача довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК УРСР строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц, від 22 листопада 2018 року у справі № 760/13113/14-ц, від 26 лютого 2020 року у справі № 333/6160/17, від 18 березня 2020 року у справі № 182/6536/13-ц.

Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на приписи вищевказаних норм у їх сукупності процесуальним завданням позивача було доведення суду за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, із дотриманням принципу їх достатності (статті 77 - 80 ЦПК), фактів непроживання відповідача у квартирі більше шести місяців без поважної причини.

Суд апеляційної інстанції вважає, що вказане завдання позивачами виконано не було.

Позивачами не надано доказів непроживання відповідача у квартирі більше шести місяців без поважної причини.

Так, на підтвердження своїх доводів позивачами було надано акт № 117 від 04 травня 2019 року про непроживання відповідача у спірній квартирі з 2013 року.

Суд апеляційної інстанції критично ставиться до акту про непроживання, оскільки він підписаний сусідами позивачів, які об`єктивно (через проживання в інших помешканнях) не можуть підтверджувати або спростовувати факт проживання особи.

Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 11 жовтня 2021 року в справі 203/1665/19-ц.

Інших належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач не проживає понад встановлені законом строки.

Отже, висновки суду першої інстанції є не обґрунтованими.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно пункту 4 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково.

Відповідно до ч.1 ст.377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених ст.ст.255 та 257 цього Кодексу.

Враховуючи те, що позивачі у справі померли, а правовідносини не допускають правонаступництво, провадження у справі на підставі п.7 ч.1 ст.255 ЦПК України підлягає закриттю.

Керуючись п.7 ч. 1 ст.255, п.4 ч.1 ст.374, ч.1 ст.377, ст.381 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , в інтересах якого діє ОСОБА_4 , задовольнити частково.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30 липня 2019 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням закрити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Дата складання повного тексту постанови - 15 березня 2022 року.

Головуючий М.І. Кулянда

Судді : І.Н. Лисак

Н.Ю. Половінкіна