ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4533/22 Справа № 199/5507/21 Суддя у 1-й інстанції - Подорець О.Б. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Макаров М.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу

Лівобережного управління соціального захисту населення

Дніпровської міської ради

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2022 року по справі за позовом Лівобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплачених коштів за призначеною державною соціальною допомогою малозабезпеченим сім`ям, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2021 року Лівобережне управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради (далі Лівобережне УСЗН ДМР) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплачених коштів за призначеною державною соціальною допомогою малозабезпеченим сім`ям.

В обґрунтування позовних вимог посилалося на те, що ОСОБА_2 звернулася до Управління праці та соціального захисту населення Амур-Нижньодніпровської районної у м.Дніпрі ради із заявою від 11 лютого 2019 року за №396 про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям. У поданій заяві відповідач зазначала, що не працює, трудової книжки не має та в Декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги зазначала про відсутність у неї доходів у вигляді заробітної плати за період з 01 серпня 2018 року по 31 січня 2019 року. ОСОБА_2 була повідомлена про повернення надміру виплачених коштів, у разі подання нею неповних чи недостовірних відомостей про доходи та майновий стан сім`ї, про що підтвердила своїм підписом в заявах.

В ході проведеної перевірки, Державним соціальним інспектором було отримано інформацію від ДФС, з якої було встановлено, що ОСОБА_2 отримала дохід у вигляді заробітної плати за період з 01 серпня 2018 року по 31 січня 2019 року в розмірі 7 854, 40 грн. З урахуванням отриманих нею доходів в розмірі 7 854, 40 грн, ними було здійснено перерахунок виплат за період з 01 лютого 2019 року по 31 липня 2019 року, та рішенням від 16 липня 2019 року внесено зміни до рішення від 18 лютого 2019 року. У зв`язку з тим, що ОСОБА_2 надала недостовірні дані про доходи, їй були надміру виплачені кошти соціальної допомоги за період з 01 лютого 2019 року по 31 липня 2019 року в розмірі 6 432, 97 грн, про, що вона була повідомлена та повідомлена про необхідність повернення вказаних коштів. У зв`язку з тим, що відповідач кошти не повернула, Лівобережне УСЗН ДМР просило суд стягнути з ОСОБА_2 надміру виплачені кошти державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям в розмірі 6 432, 97 грн, а також судові витрати.

Рішенням Амур - Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 29 березня 2022 року в задоволенні позову Лівобережного УСЗН ДМР відмовлено (а.с.53-54).

В апеляційній скарзі Лівобережне УСЗН ДМР посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що до сукупного доходу сімей (одержувачів) державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям входять інші доходи, які підлягають оподаткуванню відповідно до законодавства, отже, сума доходу яку отримала відповідач в розмірі 7 854, 40 грн входить до розрахунку при нарахуванні соціальної допомоги (а.с.57-61).

Відповідач своїм правом передбаченим ст. 360 ЦПК України не скористалась.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що ціна позову становить 6 432, 97 грн та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги Лівобрежного УСЗН ДМР з наступних підстав.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 11 лютого 2019 року ОСОБА_2 , яка після реєстрації шлюбу змінили прізвище на ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим 10 грудня 2019 року Амур-Нижньодніпровським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, подала до Лівобережного УСЗН ДМР заяву про призначення соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, де зазначила, що не працює, не має трудової книжки, не має доходу.

Також нею подано декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулись за призначенням усіх видів соціальної допомоги за період з 01 серпня 2018 року по 31 січня 2019 року, в яких зазначено про відсутність доходів.

Згідно інформації, отриманої з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДФС України від 10 липня 2019 року встановлено, що ОСОБА_2 отримала дохід за період з 01 серпня 2018 року по 31 січня 2019 року в розмірі 7 854, 40 грн.

Лівобережним УСЗН ДМР було здійснено перерахунок виплат ОСОБА_2 за період з 01 лютого 2019 року по 31 липня 2019 року. У зв`язку з тим, що ОСОБА_2 надала недостовірні дані про доходи, їй були надміру виплачені кошти соціальної допомоги за період з 01 лютого 2019 року по 31 липня 2019 року в розмірі 6 432, 97 грн.

Листами від 21 вересня 2021 року за вих.№11431/2 та від 06 травня 2021 року вих.№8/12-551 ОСОБА_2 було надіслано повідомлення про необхідність повернення коштів надміру виплачених в розмірі 6 432, 97 грн із зазначенням строку їх повернення та роз`яснено наслідки неповернення.

ОСОБА_4 до суду першої інстанції надана довідка ТОВ «Ейч АР Інжиніринг» №02/22 від 03 лютого 2022 року, з якої вбачається, що між товариством та ОСОБА_2 30 грудня 2018 року було укладено договір доручення №263976, який було розірвано 13 березеня 2020 року, і за яким ОСОБА_2 виступала страховим агентом та надавала послуги і не була штатним співробітником. У період з 30 грудня 2018 року по 13 березня 2020 року їй було виплачено комісійну винагороду в розмірі 1 126,13 грн.

Крім того, між ТОВ «Салве Файненс Україна» та ОСОБА_2 30 квітня 2018 було укладено договір доручення №263976, який було розірвано 13 бенрезеня 2020 року, і за яким ОСОБА_2 виступала страховим агентом та надавала послуги і не була штатним співробітником. У період з 30 квітня 2018 року по 13 березеня 2020 року їй було виплачено комісійну винагороду в розмірі 6 376,69 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що судом не встановлено фактів, а позивачем не представлено доказів навмисного подання відповідачем недостовірних відомостей, що вплинули на встановлення права на державну соціальну допомогу та на визначення її розміру.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції у зв`язку з наступним.

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статтею 1 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» визначено, що соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям це щомісячна допомога, яка надається малозабезпеченим сім`ям у грошовій формі у розмірі, який залежить від величини середньомісячного сукупного доходу сім`ї.

Цей Закон спрямований на реалізацію конституційних гарантій права громадян на соціальний захист забезпечення рівня життя не нижчого від прожиткового мінімуму шляхом надання грошової допомоги найменш соціально захищеним сім`ям.

Порядок призначення та виплати соціальної допомоги встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» заява про надання державної соціальної допомоги подається уповноваженим представником сім`ї до місцевої державної адміністрації або до виконавчого комітету сільської, селищної ради. Виконавчий комітет сільської, селищної ради передає заяву про надання державної соціальної допомоги до місцевої державної адміністрації. У заяві дається згода сім`ї на збір інформації про неї, про її власність, доходи та майно, що необхідна для мети цього Закону. До заяви про надання державної соціальної допомоги додаються, зокрема, декларація про доходи та майно осіб, які входять до складу сім`ї (в декларацію не включаються державна соціальна допомога, призначена відповідно до цього Закону).

Статтею 7 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» встановлені умови, за яких державна соціальна допомога не призначається, зменшується її розмір або припиняється виплата.

Згідно з пунктами 2, 3 Порядку № 250 соціальна допомога призначається і виплачується у грошовій формі малозабезпеченим сім`ям, які постійно проживають на території України, мають середньомісячний сукупний дохід, нижчий від прожиткового мінімуму для сім`ї.

За змістом пункту 6 Порядку № 250 для призначення соціальної допомоги уповноважений представник сім`ї подає органу праці та соціального захисту населення, зокрема, декларацію про доходи та майно (заповнюється на підставі довідок про доходи кожного члена сім`ї).

Форма декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги, та довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб (зі змінами), затверджена наказом Міністерством соціальної політики України від 22 липня 2003 року № 204, який зареєстрований у Міністерстві юстиції України 13 серпня 2003 року за № 709/8030 (був чинний на момент звернення відповідача за призначенням соціальної допомоги).

Графи розділу ІІ Доходи членів сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні / будинку осіб, членів сім`ї, що проживають окремо (дружини, чоловіка, неповнолітніх дітей) за період декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги, та довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб мали назви: прізвище, ініціали; відомості про доходи: вид доходу, розмір доходу, джерело доходу.

У частині четвертій статті 7 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» визначено, що якщо сім`єю навмисно подано недостовірні відомості чи приховано відомості, що вплинули або могли вплинути на встановлення права на державну соціальну допомогу та на визначення її розміру, виплата призначеної державної соціальної допомоги припиняється з місяця, в якому виявлено порушення. На наступний строк державна соціальна допомога може бути призначена не раніше ніж через шість місяців починаючи з першого числа місяця виявлення порушення.

Відповідно до пункту 25 Порядку № 250 виплата раніше призначеної соціальної допомоги припиняється якщо сім`єю приховано або навмисно подано недостовірні дані про її доходи та майновий стан, що вплинули на встановлення права на соціальну допомогу і визначення її розміру, внаслідок чого були надміру виплачені кошти, з місяця, в якому виявлено порушення.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно зі статтею 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.

Отже, законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 545/163/17 (провадження № 61-33727сво18).

При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Наведене узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц (провадження № 14-445цс18), постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 607/4570/17-ц (провадження № 61-29030св18).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи. У справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовнішний спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року, «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» від 08 квітня 2008 року, «Москаль проти Польщі» від 15 вересня 2009 року).

Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії» від 20 травня 2010 року і «Тошкуце та інші проти Румунії» від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року та «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року). Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.

В матеріалах справи відсутні відомості про те, що ОСОБА_1 , подаючи декларацію про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги, та не вказавши у цій відомості про наявність доходу у розмірі 7 854, 40 грн, мала на меті навмисно приховати ці дані.

Отже, доводи апеляційної скарги про те, що з вини відповідача подані недостовірні відомості щодо майнового стану, не відповідають обставинам справи.

З матеріалів справи видно, що отримані грошові кошти у розмірі 7 854, 40 грн не є заробітною платою та мають статус інший дохід (а.с.11-12).

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_1 , була попереджена спеціалістами Управління по відмову в призначенні або припиненні виплати та повернення надміру нарахованих коштів у разі подання недостовірних відомостей про доходи та майновий стан сім`ї не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

Враховуючи соціальний статус сім`ї відповідача, необхідність дотримання справедливого балансу між інтересами держави та втручанням у права відповідача, колегія суддів дійшла висновку, що примусове повернення наданої державою соціальної допомоги може призвести до покладення на ОСОБА_1 надмірного тягаря, а тому доводи апеляційної скарги в частині наявності правових підстав для задоволення позову відхиляються.

Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Рішення таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Лівобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради - залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 29 березня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров