Іванівський районний суд Одеської області
Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/123/22
Провадження № 2/499/109/22
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

23 березня 2022 року смт. Іванівка

Іванівський районний суд Одеської області в складі головуючого судді Тимчука Р.М., за участю секретаря судового засідання Дібрової О.І., розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в смт. Іванівка Березівського району Одеської області цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Мирне» про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до ТОВ «Мирне» про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю посилаючись на те, що позивач у 2007 році після смерті матері отримав у спадщину житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , однак згідно витягу про реєстрацію права власності позивачу у спадщину перейшло 25/100 даного будинку. При цьому, в цьому ж будинку, який на той час належав КСП «Мирне», нині ТОВ «Мирне» йому (позивачу) було виділено приміщення, що підтверджується випискою з протоколу.

Оформити свої права на вказане приміщення позивач не встиг у зв`язку з реорганізацією КСП «Мирне», при цьому позивач добросовісно володіє та користується даним будинком з 1996 року, проживає в ньому разом зі своєю сім`єю, утримує його. Разом з тим, розбіжності у свідоцтві про право на спадщину, витягу з реєстру про реєстрацію нерухомого майна та фактичною площею житлового будинку, якому на даний час присвоєно окремий номер, позбавляє його права на здійснення належної реєстрації своїх майнових прав, у зв`язку з чим просив позов задовольнити.

Позивач у судове засідання не з`явився, проте надав до суду заяву про слухання справи у його відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягав.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, проте надав до суду заяву про слухання справи у його відсутність, позов визнав в повному обсязі.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Згідно з положенням ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до абзацу 3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити виходячи з наступного.

Відповідно до копії свідоцтва про спадщину за заповітом, позивачу перейшов у власність житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, ОСОБА_1 , тобто позивачу належить 25/100 вказаного будинку.

Згідно виписки з протоколу №5 засідання правління КСП «Мирне» від 18.05.1996 року, позивачу було виділено частину житлового будинку за вказаною адресою.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Іванівської селищної ради №17ВК від 01.02.2021 року, належну позивачу частину житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 було виділено в окремий об`єкт та присвоєно адресу: АДРЕСА_1 , дану адресу також було присвоєно земельній ділянці, яка розташована під вказаним будинком та належить ОСОБА_1 .

Згідно копії технічного паспорту на будинок, інвентаризаційна справа №6147, житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 побудований у 1920 році, та складається з загальної площі у розмірі 88,2 м.кв., з них житлової площі 29,0 м.кв., не відноситься до самочинно збудованого та складає одну ідеальну частку.

Відповідно до довідки про склад сім`ї, позивач у даному будинку зареєстрований та проживає з 1989 року.

Згідно копії договору про користування електричною енергією №5070/64 від 29.01.2009 року позивач за вказаною адресою отримує послуги з електропостачання, у 2009 та 2013 роках було здійснено пломбування приладів обліку електропостачання, власником вказано ОСОБА_1 .

Також позивачем до суду було надано копії квитанції, датованих 2007, 2008, 2011, 2012 роками про сплату вартості комунальних послуг, отримуваних за вказаною адресою.

Застосовуючи норми матеріального права при розгляді справи суд виходив з такого.

Відповідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, а відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ч. 2 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа наділена правом звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно рішення Конституційного Суду України у справі № 1-10/2004 року від 01 грудня 2004 року надано тлумачення, що поняття "охоронюваний законом інтерес", у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Відповідно до статті 344 ЦК України особа , яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито , безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Набувальна давність - одна з підстав набуття права власності. Суб`єктом набувальної давності може бути як фізична, так і юридична особа.

Відповідно до Ухвали колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 20 лютого 2008 року, відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Судовою практикою (Постанова Вищого господарського суду України від 6 червня 2007 р. у справі № 3/269) визначено наступні положення: відповідно до п.п. 1, 4, 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, який набрав чинності з 01.01.04 р. ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності; щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

П.13. Постанови Пленуму можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Враховуючи, що відкрите і безперервне володіння позивачем зазначеним об`єктом нерухомості перевищує 10 років, то позивач має право на визнання за ним права власності на зазначений вище об`єкт нерухомого майна, а саме на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , оскільки іншим шляхом реалізувати своє право на реєстрацію нерухомого майна позивач не має, через розбіжності у написані площі об`єкта, присвоєння йому іншої адреси та реорганізацією КПС «Мирне».

Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Критеріями необхідними для набуття права власності на річ за набувальною давністю володіння, яке має бути добросовісним, відкритим, очевидним для усіх третіх осіб, які повинні мати можливість спостерігати за ним: володіння має бути безперервним протягом визначених законом строків.

Таким чином, спосіб набуття права власності базується на сукупності обставин - тривалого, добросовісного, відкритого та безперервного володіння майном як своїм власним. Добросовісне володіння припускає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно, тому встановлення добросовісності залежить від підстав набуття майна.

Добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів про набувальну давність слід враховувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього.

Враховуючи вищезазначене судом було перевірено законність вимог позивача та встановлено що позивач добросовісно, відкрито, володіє нерухомим майном на протязі більше 10 років - що й не заперечувалось відповідачем, суд вважає, що позивач дійсно набув право власності на зазначене майно, у зв`язку з чим, задовольняє позовні вимоги.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Керуючись ст.ст. ст.ст. 3, 4, 11, 12, 13, 76, 77, 78, 79, 80, 82, 200,218,206, 223,247 259, 263-265 ЦПК України, рішення Конституційного Суду України у справі № 1-10/2004 року від 01 грудня 2004 року, Постановою Вищого господарського суду України від 6 червня 2007 р. у справі № 3/269 суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , зареєстрований - АДРЕСА_1) до ТОВ «Мирне» (Одеська область, Березівський район с. Северинівка, вул. Центральна 21, ) про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , право власності за набувальною давністю на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 88,2 кв.м., житловою площею 29,0 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами, які відповідно до технічного паспорту позначені: сарай під літ. «Б», сарай під літ. «В», сарай під літ. «Г», вбиральня під літ. «Д», погріб під літ «Е», навіс під літ. «Ж», сарай під літ. «З», цистерна I, колодязь II, огорожа №1-2.

Рішення є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення судового рішення, з урахуванням п.15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Якщо апеляційну скаргу не було подано, то рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяР. М. Тимчук