ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2022 року

м. Харків

справа № 641/4942/20

провадження № 22-ц/818/715/22

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.,

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря: Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину, дій, документів нікчемними, незаконними і недійсними

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 07 липня 2021 року у складі судді Колодяжної І.М.,-

в с т а н о в и в:

26.06.2020 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , у якому, просила:

- визнати договір купівлі- продажу квартири АДРЕСА_1 від 13.12.1999 року , укладеного між позивачем та ОСОБА_3 , за р. №3-799 нікчемним, незаконним та недійсним з дня його укладання, тобто з 13.12.1999 року;

- визнати заяву ОСОБА_3 про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру від 17.09.2013 року нікчемною, незаконною та недійсною з дня її реєстрації приватним нотаріусом ХМНО Яровинською К.В. , тобто з 17.09.2013 року;

- визнати витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на право власності на спірну квартиру за ОСОБА_3 нікчемним , незаконним , недійсним з дня його укладання , тобто з 17.09.2013 року приватного нотаріуса ХМНО Яровинської К.В.;

- визнати паспорт ОСОБА_3 , наданий ОСОБА_2 для реєстрації права власності на спірну квартиру за ОСОБА_3 нотаріусу ОСОБА_4 17.09.2013 року нікчемним , незаконним, недійсним;

- визнати відсутність права ОСОБА_2 в договорі купівлі- продажу квартири №3-799 від 13.12.1999 року виконати підпис від імені ОСОБА_3

- визнати відсутність права ОСОБА_2 в заяві не реєстрацію права власності на квартиру виконати підпис від імені ОСОБА_3 від 17.09.2013 року ;

- визнати відсутність права ОСОБА_2 надати недійсні документи (паспорт, копію коду, договір, заяву) приватному нотаріусу ХМНО Яровинській К.В. 17.09.2013 року для реєстрації права власності на квартиру позивача за ОСОБА_3 ;

- визнати відсутність права ОСОБА_2 одержати витяг на право власності за квартиру за ОСОБА_3 17.09.2013 року у приватного нотаріуса ХМНО Яровинської К.В. за підробленими документами;

- визнати правочин від 17.09.2013 року вчинений приватним нотаріусом ХМНО Яровинською К.В. (за р. №3-799 від13.12.1999 року, заяви від 17.09.2013 року , реєстрація права власності від 17.09.2013 року за ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_1 , надання витягу на право власності на квартиру за ОСОБА_3 від 17.09.2013 року нікчемним , незаконним , недійсним та відновити становище ,яке існувало до порушення;

- у зв`язку з вищенаведеним визнати дії ОСОБА_2 незаконними та протиправними;

- визнати довідки КП «Жилкомсервіс» дільниці №24 від 13.09.2013 року та 24.09.2013 року нікчемними , незаконними , недійсними з дня їх складання;

-визнати супровідний лист Червонозаводського районного суду м. Харкова до Начальника Комінтернівського РВ ХМУ ГУМВД України в Харківській області та ДМС України в Харківській області від 19.09.2013 року та заочне рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 03.08.2009 року нікчемними , незаконними та недійсними;

- визнати технічний паспорт КП «ХМ БТІ» виготовлений на ім`я ОСОБА_5 від 16.09.2013 року нікчемним , незаконним , недійсним з дня його складання ;

- визнати оцінку квартири АДРЕСА_1 виконану на замовленням ОСОБА_3 від 12.09.2013 року нікчемною , незаконною та недійсною ;

- визнати договір укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 від 17.09.2013 року за р. №1534 та реєстрацію права власності в державному реєстрі від 17.09.2013 року зар. №1 на ОСОБА_5 недійсними та незаконними;

- визнати незаконними оплати здійсненні ОСОБА_3 згідно платіжних доручень від 17.09.2013 року .

Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 07 липня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 -відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Вважає, що суд не звернув уваги, що право володіння , користування та розпорядження її майном було порушено, а дії відповідача є протиправними.

Суд прийшов до неправильного висновку, що позовні вимоги не відповідають ефективному способу захисту її права чи інтересу.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами заявлені нею вимоги, також суд вважав необґрунтованим обраний позивачкою спосіб захисту.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судовим розглядом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на житло № НОМЕР_1 від 10.08.1999 року .

Як вбачається зі змісту договору купівлі- продажу №3-799 від 13.12.1999 року ОСОБА_1 продала , а ОСОБА_3 придбав квартиру АДРЕСА_1 . Право власності за ОСОБА_3 згідно цього договору 20.12.1999 року зареєстровано у ДКП ХМ БТІ №1 за р. №П-3-23042 .

03.08.2009 року Червонозаводським районним судом м. Харкова у справі №2-3182/09 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа : Служба громадянства , імміграції та реєстрації фізичних осіб Комінтернівського УМВСУ в Харківській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку ухвалено рішення про задоволення позовних вимог .Усунено перешкоди у здійсненні права власності ОСОБА_3 квартирою АДРЕСА_1 та визнано ОСОБА_1 , 1949 р.н, такою, що втратила право користування житлоовю квартирою АДРЕСА_1 та зобов,язано відділ громадянства , імміграції та реєстрації фізичних осіб Комінтернівського УМВСУ в Харківській області зняти ОСОБА_1 з реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 .

12.09.2013 року на замовлення ОСОБА_3 суб,єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_7 складено звіт про незалежну оцінку квартири АДРЕСА_1 .

14.09.2013 року КП «Жилкомсервіс» дільниця №24 на ім,я ОСОБА_3 видана довідка з місця проживання та склад сім.ї за адресою: АДРЕСА_2 , де зазначено , що в квартирі ніхто не проживає, ОСОБА_1 19.09.2013 року виписана з даної квартири.

16.09.2013 року Харківським міським Бюро технічної інвентаризації виготовлено технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_1 на ім,я ОСОБА_5

17.09.2013 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Яровинською К.В. за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.09.2013 року.

Як вбачається з копій квитанцій 17.09.2013 року ОСОБА_3 сплачував послуги приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу за пошук відомостей у державному реєстрі прав та за витяг з державного реєстру обтяжень рухомого майна.

17.09.2013 ОСОБА_3 продав вказану квартиру ОСОБА_5 .

Згідно супровідного листа 19.09.2013 року рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова у справі №2-3182/09 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа : Служба громадянства , імміграції та реєстрації фізичних осіб Комінтернівського УМВСУ в Харківській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку пред,явлено до виконання Комінтернівському РВ у м. Харкові ГУДМС України в Харківській області .

Відповідно до договору купівлі-продажу зареєстрованого 26.09.2013 року, приватним нотаріусом ХМНО Гібадуловою Л.А. квартира АДРЕСА_1 ОСОБА_5 продана ОСОБА_8 .

Згідно витягу з ЄРДР №0003333 від 10.10.2013 року за зверненням ОСОБА_1 до прокуратури Комінтернівського району м. Харкова , щодо вчинення невстановленою особою шахрайських дій шляхом заволодіння її майном відомості внесені до ЄРДР за ч. 1 ст. 190 КК України.

Відповідно до відповіді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22.10.2013 року наданої на ім,я позивача ОСОБА_1 відповідно до алфавітних даних за 2009 рік , перевірці журналів вхідної кореспонденції за липень 2009 року , журналу судових засідань та контрольного журналу судді Андрущенко Н.М. справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про виселення з винесенням заочного рішення від 03.08.2009 року в суді не зареєстрована.

Як вбачається зі змісту листа Харківського РВ ГУДМС України в Харківській області від 15.03.2014 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , 06.02.2013 року звертався до Харківського РВ ГУ ДМС в Харківській області з заявою про втрату паспорту .

Відповідно до висновку Науково дослідного експертно - криміналістичного центру ГУМВС України в Харківській області від 31.07.2014 року №255 виконаного на підставі постанови слідчого , підпис від імені ОСОБА_1 у договорі купівлі- продажу №3-799 від 13.12.1999 року виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Відповідно до висновку Науково дослідного експертно - криміналістичного центру ГУМВС України в Харківській області від 30.09.2014 року №483 виконого на підставі постанови слідчого , підпис від імені ОСОБА_3 у договорі купівлі- продажу №3-799 від 13.12.1999 року виконаний не ОСОБА_3 а іншою особою. Підпис від імені ОСОБА_3 у договорі купівлі- продажу №3 799 від 13.12.1999 року виконаного ОСОБА_2 .

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27 травня 2014 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , третя особа: Приватний нотаріус Харківського нотаріального округу Яровинська Кристина Вікторівна, ОСОБА_10 , про визнання договору недійсним, витребування майна та визнання права власності на квартиру.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 23 вересня 2014 року рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27 травня 2014 року скасовано. Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені. . Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 № 3-799 від 13 грудня 1999 року, зареєстрований на Харківській біржі нерухомості, укладений від імені ОСОБА_1 на користь покупця ОСОБА_3 . Витребувано у ОСОБА_8 ( ідентифікаційний № НОМЕР_2 ) квартиру АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Враховуючи вищевикладене суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позовна заява в частині визнання договору купівлі- продажу квартири АДРЕСА_1 від 13.12.1999 року , укладеного між позивачем та ОСОБА_3 , за р. №3-799 нікчемним, незаконним та недійсним з дня його укладання, тобто з 13.12.1999 року задоволенню не підлягає, оскільки відповідно до рішення апеляційного суду Харківської області від 23 вересня 2014 року даний договір визнано недійсним .

Позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання заочного рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 03.08.2009 року нікчемним, незаконним та недійсним задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до вимог ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. Вказаним правом ОСОБА_1 не скористалась.

Не підлягають задоволенню вимоги ОСОБА_1 про визнання довідок КП «Жилкомсервіс», технічного паспорту , оцінки вартості нерухомого майна ,оплат здійсненних відповідачем ,витягів , заяв та паспорту ОСОБА_3 , оскільки дані документи не є актами правозастосування і мають виключно інформативний характер, а тому судовому оскарженню не підлягають.

Щодо визнання правочину від 17.09.2013 року вчиненого приватним нотаріусом ХМНО Яровинською К.В. (за р. №3-799 від13.12.1999 року, заяви від 17.09.2013 року , реєстрація права власності від 17.09.2013 року за ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_1 , надання витягу на право власності на квартиру за ОСОБА_3 від 17.09.2013 року нікчемним, незаконним, недійсним та відновити становище, яке існувало до порушення та визнання договору укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 від 17.09.2013 року за р. №1534 та реєстрацію права власності в державному реєстрі від 17.09.2013 року зар. №1 на ОСОБА_5 недійсними та незаконними, задоволенню не підлягають, оскільки згідно рішення апеляційного суду Харківської області від 23 вересня 2014 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 визнано за ОСОБА_1 .

Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Суд зазначає, що частина 1 статті 15 Цивільного кодексу України закріплює за кожною особою право на захист свого цивільного права. Підставою для їх захисту є порушення, невизнання або оспорювання цивільного права.

Порушення цивільних прав може проявлятися, зокрема, у недодержанні сторонами при вчиненні правочину вимог закону; поширенні про особу недостовірної інформації; протиправному позбавленні права власності чи його обмеженні; безпідставному заволодінні особою майном іншої особи-власника; вчиненні власнику перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїх майном; неправомірному використанні товару без згоди автора; невиконанні чи неналежному виконанні умов зобов`язання; безпідставній односторонній відмові від договору.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (пункт 57 постанови від 05.06.2018 у справі № 338/180/17), тому суд повинен відмовляти у задоволенні позовної вимоги, яка не відповідає ефективному способу захисту права чи інтересу (див. mutatis mutandis висновки у пунктах 72-76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц).

Таким чином, підстав для задоволення позовних вимог судова колегія не вбачає.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно вимог статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Стаття 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно вирішив справу на підставі досліджених в судовому засіданні доказів та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 07 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова