ПОСТАНОВА

Іменем України

31 серпня 2022 року м. Кропивницький

справа № 388/1533/20

провадження № 22-ц/4809/175/22

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С. І. (головуючий, суддя-доповідач), Голованя А. М., Карпенка О. Л.,

за участі секретаря Савченко Н. В.,

учасники справи:

позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

треті особи приватний нотаріус Долинського районного нотаріального округу Величко Сергій Олександрович, приватний нотаріус Долинського районного нотаріального округу Величко Володимир Олександрович,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 15 вересня 2021 року у складі судді Степанова С. В. і

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та просили:

-визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом Долинського районного нотаріального округу Величком Володимиром Олександровичем 05 вересня 2019 року за реєстровим № 292 ОСОБА_3 , на житловий будинок з будівлями та спорудами, що заходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

-визнати недійсним договір купівлі-продажу від 30 травня 2020 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Долинського районного нотаріального округу Величком Сергієм Олександровичем за реєстровим № 385;

-визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право власності по Ѕ частці, за кожним, житлового будинку з будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_5 , який фактично прийняв спадщину, але за життя не оформив своїх спадкових прав після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 матері ОСОБА_6 , яка фактично прийняла спадщину за заповітом посвідченого 14.09.1994 Таран М. Т. державним нотаріусом Долинської державної нотаріальної контори за № 4-1918, але за життя не оформила своїх спадкових прав після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 .

Позовна заява мотивована тим, що за життя ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , на праві власності належав житловий будинок з будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

14.09.1994 ОСОБА_7 склав заповіт, за умовами якого все майно заповів ОСОБА_6 , яка з 15.01.1981 була зареєстрована та фактично проживала за адресою ОСОБА_7 , а тому вважається такою, що прийняла за заповітом спадщину на все належне майно ОСОБА_7 , в тому числі житловий будинок.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 померла, а на день смерті з останньою за адресою: АДРЕСА_1 проживав та був зареєстрований її син - ОСОБА_5 , який вважається таким, що фактично прийняв спадщину після смерті матері.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , який за життя мав двох дітей: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження.

На дату смерті ОСОБА_5 його діти були неповнолітніми, а тому вважаються такими, що прийняли спадщину після смерті батька, як спадкоємці першої черги.

Позивачі дізнались, що будинок АДРЕСА_1 належить ОСОБА_4 , особа якого їм відома не була.

Пізніше позивачам стало відомо, що ОСОБА_4 придбав спірний будинок за договором купівлі-продажу у ОСОБА_3 , яка є дочкою ОСОБА_7 і отримала зазначений будинок у спадок.

Позивачі вважають, що приватний нотаріус видав ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок незаконно, адже право на спадкування його вона не мала.

18.11.2020 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до приватного нотаріуса щодо отримання ними свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, що розташований на АДРЕСА_1 під АДРЕСА_1 , однак, їм було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії через те, що спірний будинок за померлим не зареєстровано.

Рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 15 вересня 2021 року позов ОСОБА_1 ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Долинського районного нотаріального округу Величко С. О., приватний нотаріус Долинського районного нотаріального округу Величко В. О. про визнання свідоцтва про право на спадщину та договору купівлі-продажу недійсними, визнання права власності в порядку спадкування задоволено.

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане

Величком В. О. приватним нотаріусом Долинського районного нотаріального округу 05 вересня 2019 року за реєстровим № 292 ОСОБА_3 на житловий будинок з будівлями та спорудами, що заходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 30 травня 2020 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Долинського районного нотаріального округу Величком С. О. за реєстровим № 385.

Визнано право власності за ОСОБА_2 на 1 / 2 частку житлового будинку з будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_5 , який фактично прийняв спадщину, але за життя не оформив своїх спадкових прав після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 матері ОСОБА_6 , яка фактично прийняла спадщину за заповітом посвідченого 14.09.1994 Таран М.Т. державним нотаріусом Долинської державної нотаріальної контори за № 4-1918, але за життя не оформила своїх спадкових прав після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 .

Визнано право власності за ОСОБА_1 на 1 / 2 частку житлового будинку з будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування зазаконом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_5 , який фактично прийняв спадщину, але за життя не оформив своїх спадкових прав після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 матері ОСОБА_6 , яка фактично прийняла спадщину за заповітом посвідченого 14.09.1994 Таран М. Т. державним нотаріусом Долинської державної нотаріальної контори за № 4-1918, але за життя не оформила своїх спадкових прав після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 .

Рішення суду мотивоване тим, що сукупністю досліджених у суді доказів, підтверджується право власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на предмет спору та безпідставність видачі ОСОБА_3 свідоцтва про право власності на вказаний будинок.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 15 вересня 2021 року та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання свідоцтва про право на спадщину та договору купівлі-продажу недійсними, визнання права власності в порядку спадкування відовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції було ухвалене з порушенням норм матеріального права, є незаконним та необґрунтованим, оскільки неповно встановлено обставини, які мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження та оцінки доказів.

Судом першої інстанції не було досліджено факт прийняття спадщини померлим ОСОБА_5 та не повністю встановлено коло спадкоємців померлого ОСОБА_7 , адже в матеріалах справи відсутні докази про те, що ОСОБА_5 був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 під час та після смерті ОСОБА_6 .

Крім того, в матеріалах справи відсутні відомості про відкриття спадкової справи на померлу ОСОБА_6 та померлого ОСОБА_5 , що ставить під сумнів встановлення судом кола спадкоємців.

Також, судом першої інстанції не було досліджено те, що ОСОБА_4 є добросовісним набувачем, а оскаржуваним судовим рішенням було порушено його право власності та не вирішено питання про повернення сплачених відповідачем коштів за придбаний будинок та коштів на його утримання та поліпшення.

Відповідач вважає, що суд першої інстанції не врахував правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 22 вересня 2021 року у справі № 227/3750/19, в якій зазначено, що оформлення спадщини через визнання права власності судом допускається тільки за умови, якщо це право не можна захистити в нотаріальному порядку.

Від адвоката Бойка Д. П., який представляє інтереси ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_4 на рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 15 вересня 2021 року.

Відзивів на апеляційну скаргу від інших учасників справи не надходило, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_8 , який представляє інтереси ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , заперечував проти доводів апеляційної скарги.

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , приватний нотаріус Долинського районного нотаріального округу Величко С. О., приватний нотаріус Долинського районного нотаріального округу Величко В. О., в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Від ОСОБА_4 надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до положень частини першої статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Оскільки учасники справи про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, суд вирішив розглядати справу без їх участі, що відповідає положенням ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України (далі КУ) передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 КУ).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Відповідно до частин першої та другої статті 524 ЦК Української РСР 1963 року, який був чинним на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_7 , (далі - ЦК Української РСР) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Відповідно до статті 525 ЦК Української РСР часом відкриття спадщини визначається день смерті спадкодавця. Прийнята спадщина визнається належною спадкодавцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до статті 526 ЦК Української РСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини.

Згідно ст. 534 ЦК Української РСРкожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям .

Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом.

Статтею 548 ЦК Української РСР встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до статті 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Отже, враховуючи приписи пункту першого статті 549 ЦК УРСР, прийняття спадщини може бути підтверджено діями спадкоємців, які за своїм характером свідчать про те, що в шестимісячний строк із дня відкриття спадщини вони фактично вступили в управління або володіння спадковим майном.

Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 18/5 від 14 червня 1994 року, в редакції чинній на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_9 , передбачалось, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (стаття 549 Цивільного кодексу).

Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Матеріалами справи підтверджується, що згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 жовтня 1991 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1531, ОСОБА_7 на праві власності належав житловий будинок АДРЕСА_1 (том 1 а. с. 12, 120).

До суду першої інстанції, позивачами була надана копія домової книги для реєстрації місця проживання громадян в буд. АДРЕСА_1 , оригінал якої був оглянутий судом апеляційної інстанції.

З аналізу зазначеної копії домової книги вбачається, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , в періоди з 28.09.1961, з 12.03.1970 по 07.06.1979, з 04.12.1980 по 10.12.1994 зареєстрований у буд. АДРЕСА_1 (том 1 а. с. 13-18).

Копією заповіту від 14 вересня 1994 року, посвідченого державним нотаріусом Долинської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за № 4-1918, підтверджується, що ОСОБА_7 заповів все своє майно ОСОБА_6 (том 1 а. с. 22).

ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_7 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 та копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого повторно відділом реєстрації актів цивільного стану Долинського районного управління юстиції Кіровоградської області (том 1 а. с. 23, 103).

Також, згідно копій домової книги ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , в період з 15.01.1981 по 10.07.2007 була зареєстрована у спірному домоволодінні (том 1 а. с. 13-18).

З аналізу викладеного вбачається, що на день смерті ОСОБА_7 разом з ним була зареєстрована ОСОБА_6 , а тому остання, враховуючи складений на її ім`я заповіт та положення п. 1 ст.549 ЦК Української РСР, є такою, що фактично вступила в управління або володіння спадковим майном після смерті ОСОБА_7 та вважається такою, що прийняла спадщину, в тому числі належний померлому будинок, що є предметом спору.

Згідно зі статтею 1216 ЦК України, який був чинний на момент смерті ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1 ст. 1221 ЦК України передбачено місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1222 ЦК України).

За змістом ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Частиною першої ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Згідно ч. 1 ст. 1262 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до п. 3.21. Глави 10 Розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 29 6/5 (далі Порядок) спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї.

У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем (п. 3.22. Порядку).

Копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Долинського районного управління юстиції Кіровоградської області, підтверджується, що ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_9 (том 1 а. с. 24).

Згідно відповіді Долинської державної нотаріальної контори Кіровоградської області від 06 квітня 2022 року вих. № 109/01-16 після померлої ІНФОРМАЦІЯ_9 ОСОБА_6 в нотаріальну контору заяви про прийняття спадщини не надходили, спадкова справа не заводилась (том 1 а. с. 221).

Інформційною довідкою зі Спадкового реєстру № 68773809 від 06.04.2022 інформація щодо спадкових справ, заведених після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_9 , відсутня (том 1 а. с. 222-228).

Згідно копії Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , є сином ОСОБА_6 (том 1 а. с. 26).

Згідно копії домової книги спірного домоволодіння, в будинку в періоди з 13.09.1988 по 13.12.1988, з 24.07.1991 по 20.10.1995, з червня 1998 року по 11.07.2007, з 11.07.2007 по 25.06.1014 був зареєстрований ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_10 (том 1 а. с. 13-18).

З аналізу викладеного також вбачається, що син ОСОБА_10 ОСОБА_5 , як спадкоємець першої черги прийняв спадщину після смерті матері в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки на момент смерті матері проживав разом з нею та вважається таким, що прийняв спадщину, в тому числі, на будинок, що є предметом спору.

За змістом ч. 4 ст. 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1269 ЦК України).

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_11 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Долинського районного управління юстиції у Кіровоградській області (том 1 а. с. 25).

Згідно копії свідоцтва про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , серії НОМЕР_5 , та копії свідоцтва про народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьком позивачів є ОСОБА_5 (том 1 а. с. 11).

З викладеного вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , якій є дітьми ОСОБА_5 , як спадкоємці першої черги прийняв спадщину після смерті батька в порядку ч. 4 ст. 1268 ЦК України, оскільки на момент смерті батька були неповнолітніми та вважаються таким, що прийняли спадщину, в тому числі, на будинок, що є предметом спору.

Порядок визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину врегульовано статтею 1301 ЦК України, згідно з якою свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

У пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 судам роз`яснено, що відповідно достатті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним лише за рішенням суду.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

У постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1316/2227/11 зроблено висновок, що у статті 1301 ЦК України як підставу визнання свідоцтва недійсним прямо вказано лише відсутність права спадкування в особи, на ім`я якої було видане свідоцтво.

Це має місце, зокрема, у разі, якщо ця особа була усунена від спадкування; немає юридичних фактів, що давали б їй підстави набути право на спадкування - утримання, спорідненість, заповіт; у разі, коли спадкодавець, оголошений у судовому порядку померлим, виявився насправді живим і судове рішення про оголошення його померлим скасоване.

Іншими підставами визнання свідоцтва недійсним можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, включення до свідоцтва майна, яке не належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини, тощо.

Подібні висновки щодо застосування статті 1301 ЦК України у подібних правовідносинах викладено також в постановах Верховного Суду від 23 вересня 2020 року в справі № 742/740/17 та від 11 листопада 2020 року у справі № 752/8119/17-ц.

Отже, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших заінтересованих осіб, які в установленому законом порядку прийняли спадщину, є самостійною підставою для визнання свідоцтв про право на спадщину за законом недійсними.

Матерілами копії спадкової справи № 12/2019 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_7 , завденої 19 квітня 2019 року, підтверджується, що із заявою про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину звернулась 19.04.2019 його донька ОСОБА_3 (том 1 а. с. 101-124).

Копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 05 вересня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Долинського районного нотаріального округу Кіровоградської області, зареєстрованого в реєстрі за № 292, підтверджується, що ОСОБА_3 отримала у спадщину після смерті свого батька ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 спірний житловий будинок (том 1 а. с. 89).

30 травня 2020 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору (том 1 а. с. 29-30).

З урахуванням викладених вище фактичних обставин справи, та норм законодавства, суд дійшов висновку, що видача відповідачу ОСОБА_3 спірного свідоцтва про право на спадщину є протиправним, оскільки остання з урахуванням складеного ОСОБА_7 заповіту на ім`я ОСОБА_6 , не мала право на спадщину, а видача такого свідоцтва порушує майнові права позивачів, які у встановленому законом порядку прийняли спадщину після смерті ОСОБА_5 , у тому числі, на спірний житловий будинок.

Встановивши, що оспорюване свідоцтво про право на спадщину, видане на спірний житловий будинок, порушує право позивачів на спадкування після смерті їх батька, суд першої інстанції зробив правильний висновок про наявність правових підстав для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом Долинського районного нотаріального округу Величком Володимиром Олександровичем 05 вересня 2019 року за реєстровим № 292 ОСОБА_3 , на житловий будинок з будівлями та спорудами, що заходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Оскільки встановлено наявність правових підстав для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, то правильним є висновок суду першої інстанції про задоволення похідної позовної вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 30 травня 2020 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Долинського районного нотаріального округу Величком Сергієм Олександровичем за реєстровим № 385.

Відповідно до частини першої статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно до нотаріуса, який відповідно до вимог статті 68 Закону України «Про нотаріат» при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку.

Згідно копії матеріалів спадкової справи № 28/2019 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_11 ОСОБА_5 , до приватного нотаріуса Долинського районного нотаріального округу Величка В. О. 18.11.2020 із заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину на спірний житловий будинок звернулись діти померлого ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (том 2 а. с. 4-24).

Згідно копії постанови приватного нотаріуса Долинського районного ноатірального округу Величка В. О. від 18 жовтня 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_2 після смерті їх батька ОСОБА_5 , у зв`язку з відсутністю документа, який би посвідчував право власності померлого на зазначене нерухоме майно (том 1 а. с. 34, том 2 а. с. 23).

З огляду на те, що позивачі у на підставі ч. 4 ст. 1268 ЦК України прийняли спадщину після смерті ОСОБА_5 , проте нотаріус відмовив їм у вчиненні нотаріальних дій, оскільки відсутні правовстановлюючі документи, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 позбавлені можливості в інший спосіб визнати право власності в порядку спадкування за законом на будинок, а тому наявні підстави для завдолення їх вимог про визнання права власності в порядку спадкування.

Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина першастатті 12 ЦПК України).

Загалом принцип змагальності прийнято розглядати як основоположний компонент концепції «справедливого судового розгляду» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що також включає споріднені принципи рівності сторін у процесі та ефективної участі.

Відповідно до ст. 129 Конституції Україниосновними засадами судочинства є, серед іншого, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Таким чином, суд першої інстанції, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що в матеріалах справи відсутні докази про те, що ОСОБА_5 був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 під час та після смерті ОСОБА_6 , є необгрунтованими та спростовуються наявною в матеріалах справи копією домової книги спірного домоволодіння, записи в якій підтверджують факт реєстрації міся проживання ОСОБА_5 у спірному домоволодінні на момент смерті ОСОБА_6 .

Суд частково погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що під час розгляду справи судом першої інстанції в матеріалах справи були відсутні відомості про відкриття спадкової справи на померлу ОСОБА_6 та померлого ОСОБА_5 , разом з тим, вказані недоліки були усунуті судом апеляційної інстанції, шляхом направлення відповідних запитів, та на правильність висновків по суті спору не вплинули.

Безпідставними є посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не було вирішено питання про повернення сплачених відповідачем коштів за придбаний будинок та коштів на його утримання та поліпшення, оскільки сторонами під час розгляду вказаної справи зазначені вимоги не ставились.

Суд не бере до уваги посилання ОСОБА_4 на те, що суд першої інстанції не врахував, що оформлення спадщини через визнання права власності судом допускається тільки за умови, якщо це право не можна захистити в нотаріальному порядку, з огляду на те, що у справі, що є переглядається, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 позбавлені можливості в інший спосіб визнати право власності в порядку спадкування за законом на будинок.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив в судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 374,375,376,381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 15 вересня 2021 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 31.08.2022.

Головуючий суддя С. І. Мурашко

Судді А. М. Головань

О. Л. Карпенко