Справа № 541/844/22
Номер провадження 2/541/523/2022
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

14 липня 2022 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Городівського О.А.

за участю секретаря судових засідань - Ніколаєнко М.В.

представника позивача, адвоката Сидоренко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2 та ОСОБА_3

про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням

установив:

25 травня 2022 року з вищевказаною позовною заявою до Миргородського міськрайонного суду звернулася ОСОБА_1 .

На підтвердження позовних вимог позивач посилається на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 . У вказаному будинку зареєстровані ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , члени сім`ї попереднього власника , які з 2012 року не проживають у спірному житлі. На даний час наявність реєстрації відповідачів в квартирі обмежує права позивача, що стало підставою для звернення до суду. Прохала визнати відповідачів такими, що втратили право користування спірним житловим приміщенням.

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 31 травня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено перше судове засідання.

У встановлений судом строк, відповідачі правом на подання відзиву не скористалися.

Позивач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася, її представник, адвокат Сидоренко Ю.В. позовні вимоги підтримав та прохав задовольнити.

В судове засідання відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомляли.

Ухвалою суду від 14.07.2022 суд вирішив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1 є одноособовим власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 06.09.2021 року (а.с.4) та відомостями Державного реєстру речових прав.

Згідно з довідкою №05.3-24/2076 від 30.08.2021 ОСОБА_3 2002 року народження та ОСОБА_2 1988 року народження зареєстровані за вищевказаною адресою. (а.с.7, 15-16).

Згідно акту голови будинкового комітету від 20.05.2022 року ОСОБА_3 2002 року народження та ОСОБА_2 1988 року народження фактично не проживають у спірному житлі(а.с.8).

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Оскільки відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не проживають у будинку протягом останніх десяти років, а їх реєстрація обмежує власника у його праві на мирне володіння майном, тому суд вбачає позовні вимоги обгрунтованими.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 закріплено принцип непорушності права власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись своїм майном , на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача ґрунтуються на законі, а тому ОСОБА_3 та ОСОБА_2 необхідно визнати таким, що втратили право на користування приміщенням квартирою АДРЕСА_1 .

Згідно з ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.

Судові витрати підлягають розподілу в порядку ст. 141 ЦПК України.

Оскільки позов задоволено в повному обсязі, тому з відповідачів необхідно стягнути на користь держави 496,20 грн з кожного.

Керуючись ст. 405, 826 ЦК України, ч. 1 ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 4, 12, 259, 263, 265, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , 2002 р.н., та ОСОБА_2 , 1988 р.н. такими, що втратили право користування житловим приміщенням, квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 , 2002 р.н., та ОСОБА_2 , 1988 р.н. на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені судові витрати по 496 грн. 20 коп. з кожного.

Відповідач може подати письмову заяву про перегляд заочного рішення протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення виготовлено 19.07.2022 року.

Суддя О. А. Городівський