Справа №601/149/22
Провадження № 2/601/283/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2022 року

Кременецький районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Шульгач Н.М.,

з участю секретаря судового засідання Бонюкевич І.В.,

представника позивача Корфа П.К. ,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кременець цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до комунального некомерційного підприємства «Кременецький обласний дитячий психоневрологічний санаторій» про визнання звільнення з роботи незаконим, скасування наказу про звільнення, поновлення в займаній посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

встановив:

ОСОБА_2 звернулася до суду із позовною заявою до КНП «Кременецький обласний дитячий психоневрологічний санаторій» про визнання звільнення з роботи незаконим, скасування наказу про звільнення, поновлення в займаній посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що вона в період з 19.04.2011 по 27.12.2019 роки працювала на посаді медичної сестри в КНП «Кременецький обласний дитячий психоневрологічний санаторій» Тернопільської обласної ради. На підставі наказу № 145/7-ос від 24.12.2019 позивачку звільнено з роботи, згідно ст.40 п.1 КЗпПУ, у зв`язку з ліквідацією підприємства. Із зазначеним наказом позивачка не згідна, вважає його незаконним, таким, що порушує її трудові права. Підставою звільнення працівників є ліквідація КНП «Кременецький обласний дитячий психоневрологічний санаторій» Тернопільської обласної ради, згідно з рішенням Тернопільської обласної ради «Про ліквідацію окремих закладів охорони здоров`я - об`єктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Тернопільської області та перейменування Тернопільського обласного центру комплексної реабілітації осіб з інвалідністю» №1430 від 17.09.2019 року. 11.03.2021 року набрала законної сили постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.03.2021 року у справі №500/320/20, якою рішення №500/320/20 скасовано та ухвалено нове рішення, яким визнано протиправним та скасовано рішення ТОР №1430 від 17.09.2019 року. Крім цього, ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного адміністративного суду від 22.06.2021 року відмовлено у задоволенні клопотання Тернопільської обласної ради про зупинення дії постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.03.2021 року у справі №500/320/20, а також ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного адміністративного суду від 01.11.2021 року відмовлено у задоволенні клопотання Тернопільського обласного центру комплексної реабілітації про зупинення дії постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.03.2021 року у справі №500/320/20. Враховуючи наведене, оскільки рішення ТОР №1430 від 17.09.2019 року визнано протиправним та скасовано, відповідно наказ №145/7-ос від 24.12.2019 року теж є незаконним, так як його прийнято на підставі протиправного та вже на даний час скасованого судом рішення. Проте, з моменту набрання законної сили постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.03.2021 року у справі №500/320/20, відповідач не вчинив жодних заходів щодо поновлення позивача на роботі. Крім цього, позивач не була повідомлена про наступне вивільнення не пізніше, ніж за два місяці до звільнення, а також відповідачем не було проведено консультацій з первинною профспілковою організацією КНП «Кременецький обласний психоневрологічний санаторій» Тернопільської обласної ради щодо запобігання звільненню працівників. Розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу становить 115 704,60 грн. Просить суд визнати незаконним та скасувати наказ комунального некомерційного підприємства «Кременецький обласний дитячий психоневрологічний санаторій» Тернопільської обласної ради «Про звільнення працівників у зв`язку з ліквідацією підприємства» №145/7-ос від 24.12.2019 року; поновити її на роботі на посаді «сестра медична» КНП «Кременецький обласний дитячий психоневрологічний санаторій» Тернопільської обласної ради; стягнути з КНП «Кременецький обласний дитячий психоневрологічний санаторій» Тернопільської обласної ради на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 113 013,79 грн.

Представник відповідача КНП «Кременецький обласний дитячий психоневрологічний санаторій» Тернопільської обласної ради подав до суду відзив на позовну заяву, вказавши, що позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення, оскільки з оскаржуваним наказом КНП «Кременецький обласний дитячий психоневрологічний санаторій» Тернопільської обласної ради від 24.12.2019 року №145/7-ос «Про звільнення працівників у зв`язку з ліквідацією підприємства» зокрема, в частині звільнення з роботи ОСОБА_2 , позивача ознайомлено 27.12.2019 року та цього ж дня вона отримала витяг з наказу на руки. Таким чином, саме з 27.12.2019 року почав спливати термін позовної давності щодо її позовних вимог до КНП «Кременецький обласний дитячий психоневрологічний санаторій» Тернопільської обласної ради про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі. З позовом до суду ОСОБА_2 звернулась лише 24.01.2022 року, тобто після спливу встановленого статтею 233 КЗпПУ місячного строку. Щодо посилань позивача на той факт, що після винесення ухвали Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.03.2021 року не вжито заходів щодо поновлення позивачки на роботі. У вищевказаній ухвалі не вирішувалось питання законності наказу №145/7-ос від 24.12.2019 року про звільнення працівників та не вказано, що за результатами розгляду даної справи необхідно поновлювати працівників, в тому числі позивача на роботі. Окрім цього, працівники закладу в тому числі і позивач, були персонально повідомленні про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці до звільнення. Просять суд відмовити у задоволенні позову з підстав пропущення строку позовної давності.

Представник позивача надіслав суду відповідь на відзив на позовну заяву, в якій зазначив, що з моменту набрання законної сили постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду, а саме 11.03.2021 року, у позивачки виникло право на захист своїх прав та інтересів, щодо поновлення на роботі в КНП «Кременецький обласний дитячий психоневрологічний санаторій» Тернопільської обласної ради. ОСОБА_2 , лише у вересні 2021 року дізналася про постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.03.2021 року про скасування рішення Тернопільської обласної ради №1430 від 17.09.2019 року. Крім того, запровадження урядом України карантинних заходів задля запобігання поширенню коронавірусної інфекції в Україні, стало причиною пропуску ОСОБА_2 визначеного законом місячного строку для звернення до суду за захистом свого порушенного права. Просить суд визнати поважними причини пропуску ОСОБА_2 строку звернення до суду за захистом свого порушенного права та заявленні позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

24 січня 2022 року ухвалою судді було відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

03 березня 2022 року проведено підготовче судове засідання, за наслідками якого закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 14 березня 2022 року.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, однак її представник - адвокат Корф П.К. в судовому засіданні вказав, що ОСОБА_2 наказ про звільнення отримала в день звільнення, тобто 27 грудня 2019 року. Позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві, просив поновити строк звернення до суду та задовольнити позовну заяву в повному обсязі.

Представник відповідача КНП «Кременецький обласний дитячий психоневрологічний санаторій» в судове засідання не з`явився, однак подав суду заяву в якій просить справу слухати у відсутності їх представника. Просить відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 з підстав пропущення строку позовної давності.

Дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази , суд встановив наступні обставини:

КНП «Кременецький обласний дитячий психоневрологічний санаторій» був неодноразовано перейменований та 10.06.2019 року на підставі рішень Тернопільської обласної ради від 06.11.2018 року №1242 КУТОР «Кременецький обласний дитячий психоневрологічний санаторій» перетворено в комунальне некомерційного підприємства «Кременецький обласний дитячий психоневрологічний санаторій», що підтверджується довідкою КНП «Кременецький обласний дитячий психоневрологічний санаторій» №138 від 27.12.2019р.

Позивач ОСОБА_2 з 19.04.2011 по 27.12.2019 працювала в Кременецькому обласному комунальному дитячому психоневрологічному санаторії на посаді медичної сестри, що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 , виданої 26.11.2007 року.

Загальна сума доходу позивача в КНП «Кременецький обласний дитячий психоневрологічний санаторій» ТОР за період з 01.07.2019 по 27.12.2019 роки становила 30 156,78 грн, що підтверджується довідкою про доходи КНП «Кременецький обласний дитячий психоневрологічний санаторій» від 16.12.2021 року.

Рішенням одинадцятої сесії шостого скликання Тернопільської обласної ради №1430 від 17.09.2019 року «Про ліквідацію окремих закладів охорони здоров`я - об`єктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Тернопільської області та перейменування Тернопільського обласного центру комплексної реабілітації осіб з інвалідністю» припинено юридичну особу - КНП «Кременецький обласний дитячий психоневрологічний санаторій» Тернопільської обласної ради () шляхом ліквідації.

ОСОБА_2 була повідомлена про те, що рішенням Тернопільської обласної ради від 17.09.2019 року припинено юридичну особу - комунальне некомерційне підприємство «Кременецький обласний дитячий психоневрологічний санаторій» () шляхом ліквідації та про те, що відповідно до наказу №107-од від 30.09.2019 року її буде звільнено з посади сестра медична (палатна) згідно ч.1 ст.40 КЗпПУ (скорочення штату) 27.12.2019 року. 15.10.2019 року ОСОБА_2 отримала дане повідомлення, про що свідчить її підпис та підтверджується повідомленням КНП «Кременецький обласний дитячий психоневрологічний санаторій» ТОР від 30.09.2019 року вих.№ 131(14).

Адміністрація КНП «Кременецький ОДПС» ТОР повідомила ППО «Трудова солідарність у Кременецькому обласному дитячому психоневрологічному санаторії» та голову профкомітету КУТОР Кременецький обласний дитячий психоневрологічний санаторій про рішення Тернопільської обласної ради від 17.09.2019 року №1430, яке передбачало загальне звільнення 27.12.2019 року усіх працівників підприємства згідно п.1 ст.40 КЗпПУ (скорочення штату в зв`язку з ліквідацією), що підтверджується повідомленнями КНП «Кременецький обласний дитячий психоневрологічний санаторій».

КНП «Кременецький обласний дитячий психоневрологічний санаторій» просив в ППО «Трудова солідарність у Кременецькому обласному дитячому психоневрологічному санаторії» та голову профкомітету КУТОР Кременецький обласний дитячий психоневрологічний санаторій погодити звільнення 27.12.2019 року усіх працівників підприємства, котрі є членами профспілкової організації та котрі не перебувають членами жодної із наявних в закладі профспілкових організацій, згідно п.1 ст.40 КЗпП України (скорочення штату в зв`язку з ліквідацією підприємства) на підставі наказу №107-од від 30.09.2019 року, що підтверджується поданнями КНП «Кременецький обласний дитячий психоневрологічний санаторій» , яке отримано 11.12.2019 року.

ППО «Трудова солідарність у Кременецькому обласному дитячому психоневрологічному санаторії» погодило звільнення працівників, котрі є членами даної профспілкової організації та працівників, котрі не зареєстровані в жодному із профспілкових осередків, згідно п.1 ст.40 КЗпПУ (скорочення штату) в зв`язку з ліквідацією підприємства, з датою звільнення 27.12.2019 року. Даним погодженням стверджено, що ліквідаційною комісією дотримано усіх законодавчих вимог щодо процедури звільнення працівників за вищезазначеною статтею КЗпП України, що підтверджується погодженням голови ППО «Трудова солідарність у Кременецькому обласному дитячому психоневрологічному санаторії» ОСОБА_3 від 13.12.2019 року.

Профспілковий комітет КУТОР «Кременецький обласний дитячий психоневрологічний санаторій» надав згоду на звільнення 27.12.2019 року, згідно п.1 ст.40 КЗпПУ усіх працівників закладу, які є членами профспілкової організації, а саме: ОСОБА_4 ; ОСОБА_5 ; ОСОБА_6 ; ОСОБА_7 ; ОСОБА_8 ; ОСОБА_9 ; ОСОБА_10 ; ОСОБА_11 ; ОСОБА_12 , що підтверджується погодженням голови профспілкового комітету КУТОР «Кременецький обласний дитячий психоневрологічний санаторій» Пилипович О.Д. від 13.12.2019р.

Згідно наказу №145/7-ос від 24.12.2019 та його витягу «Про звільнення з роботи згідно ст.40 п.1 КЗпПУ», ОСОБА_2 , сестру медичну (палатну), звільнено з роботи 27.12.2019 року згідно ст.40 п.1 КЗпПУ (ліквідація підприємства) та вирішено виплатити вихідну допомогу в розмірі одного середньомісячного заробітку та компенсацію за 40 календарних днів невикористанної відпустки (повідомлення про зміну умов праці додано до особової справи працівника). З даним наказом позивач була ознайомлена, що підтверджує її підпис.

Із особової картки працівника слідує, що ОСОБА_2 звільнено 27.12.2019 року за ст.40 ч.1 КЗпПУ, Наказ №145/7-ос від 24.12.2019 року. Трудову книжку позивачка отримала 27.12.2019 року про що свідчить її підпис.

27 грудня 2019 року ОСОБА_2 звільнена з роботи згідно ст.40 п.1 КЗпПУ (ліквідація підприємства).

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.03.2021 року у справі № 500/320/20 рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 07.09.2020 року у справі №500/320/20 скасовано та ухвалено нове рішення, яким визнано протиправним та скасовано рішення одинадцятої сесії шостого скликання Тернопільської обласної ради «Про ліквідацію окремих закладів охорони здоров`я об`єктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Тернопільської області та перейменування Тернопільського обласного центру комплексної реабілітації осіб з інвалідністю» №1430 від 17.09.2019.

Ухвалою Верховного Суду від 22.06.2021 року у справі №500/320/20, у задоволенні клопотання Тернопільської обласної ради про зупинення дії постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.03.2021 у справі №500/320/20 відмовлено.

Ухвалою Верховного Суду від 01.11.2021 року у справі №500/320/20, у задоволенні клопотання Тернопільського обласного центру комплексної реабілітації про зупинення дії постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.03.2021 року у справі №500/320/20 відмовлено.

З врахування встановлених обставин, суд вважає, що до виниклих між сторонами правовідносин слід застосувати наступні норми матеріального права.

Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 233 КЗпП України (в редакціїї станом на 27.12.2019р.) працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

У статті 47 КЗпП України (в редакціїї станом на 27.12.2019р.) передбачено обов`язок власника або уповноваженого ним органу видати працівнику в день звільнення належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

Згідно п.4 постанови Пленуму Верховного Суду від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» , встановлений ст. 233 КЗпП України строк звернення до суду застосовується судом незалежно від заяви сторін і пропущення такого строку є самостійною підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. У разі пропуску передбачених строків звернення до суду за вирішенням трудового спору суд з`ясовує не лише причини пропуску зазначеного строку, а й усі обставини справи, права та обов`язки сторін. При пропуску строку без поважних причин суд наводить у рішенні мотиви, чому він вважає неможливим його поновити, та зазначає, що відмовляє в позові саме з цих підстав.

Перевірка дотримання вимог закону щодо строків звернення до суду за вирішенням трудового спору здійснюється судом за принципом ex officio , незалежно від того, чи заявляє відповідач про пропуск позивачем строку звернення до суду, на відміну від застосування позовної давності при вирішенні судом цивільного спору, коли застосування позовної давності судом здійснюється тільки за заявою сторони у спорі (частина третя статті 267 ЦК України).

Подібні висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 751/1198/18.

Передбачений статтею 233 КЗпП України місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору.

Згідно з вимогами статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

У статті 234 КЗпП України не наведено переліку поважних причин для поновлення строку звернення з заявою про вирішення спору, оскільки їх поважність має визначається в кожному випадку, залежно від конкретних обставин.

При цьому поважними причинами пропуску строку, встановленого в частині першій статті 233 КЗпП України, мають кваліфікуватися ті, які об`єктивно перешкоджали чи створювали труднощі для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами.

Отже, підстави пропуску строку можуть бути визнані поважними у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом строк, подання позову. Тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження рішення роботодавця щодо звільнення у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку на звернення до суду з позовом про поновлення на роботі з поважних причин.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі № 673/723/20.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 30 листопада 2006 року в справі Красношапка проти України вказано, що робітник, який вважає себе незаконно звільненим роботодавцем, має значний особистий інтерес у отриманні судового рішення щодо правомірності такої міри.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 про своє звільнення із наведених підстав стало відомо 27 грудня 2019 року, що підтверджується поясненнями представника позивача у судовому засіданні та підписом позивача в особовій картці працівника, згідно якої вона 27 грудня 2019 року отримала трудову книжку.

Позивач звернулася до Кременецького районного суду Тернопільської області із даною позовною заявою лише 20 січня 2022 року (після 2 років та 24 днів), що свідчить про пропуск нею місячного строку, встановленого ст. 233 КЗпП України.

Позивач посилається на наступні причини для поновлення строку звернення до суду, а саме:

- винесення постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11 березня 2021 року, згідно якої рішення Тернопільської обласної ради № 1430 від 17 вересня 2019 року визнано протиправним та скасовано, а тому відповідно ліквідація КНП «Кременецький обласний дитячий психоневрологічний санаторій» Тернопільської обласної ради є не дійсною, а наказ № 145/7-ос від 24 грудня 2019 року про звільнення ОСОБА_2 - незаконним;

- запровадження урядом України карантинних заходів задля запобігання поширенню коронавірусної інфекції в Україні, через які вона не мала можливості раніше звернутися до суду з даним позовом.

Наведені позивачем причини для поновлення строку звернення до суду, суд вважає неповажними, оскільки ОСОБА_2 була звільнена з роботи 27 грудня 2019 року (більше 2 років тому) будь-яких непереборних та об`єктивних перешкод, які не залежали від волі особи та які б перешкоджали позивачу в реалізації її права щодо оскарження рішення роботодавця щодо її звільнення в місячний строк позивачем не наведені та судом не встановлені. Лише з 12 березня 2020 року на усій території України був запроваджений карантин вперше ( постанова Кабінету міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 « Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19»). Відносно твердження про прийняту постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11 березня 2021 року, згідно з якого рішення Тернопільської обласної ради № 1430 від 17 вересня 2019 року визнано протиправним та скасовано, то розгляд зазначеної справи в судах не було перешкодою для позивача, щоб звернутись в суд із вказаною позовною заявою.

Таким чином, суд не вбачає підстав для поновлення ОСОБА_2 строку для звернення до суду із зазначеним позовом.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання звільнення з роботи незаконим, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі слід відмовити, у зв`язку з пропуском строків звернення до суду.

У свою чергу, відповідно до частини другої статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Таким чином, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу стягується тільки у разі поновлення на роботі, як взаємопов`язаної вимоги.

Отже, позовна вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у контексті цієї справи є похідною від вимоги про поновлення на роботі, оскільки її вирішення напряму залежить від вирішення питання поновлення на роботі.

Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 11 серпня 2021 року у справі № 753/5516/20.

Враховуючи викладене, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до комунального некомерційного підприємства «Кременецький обласний дитячий психоневрологічний санаторій» про визнання звільнення з роботи незаконим, скасування наказу про звільнення, поновлення в займаній посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу слід відмовити.

Керуючись статтями 233, 234 КЗпП України, статтями 19, 141, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, ст. 233, 234 КзПП України суд -

вирішив:

В задоволені позову ОСОБА_2 до комунального некомерційного підприємства «Кременецький обласний дитячий психоневрологічний санаторій» про визнання звільнення з роботи незаконим, скасування наказу про звільнення, поновлення в займаній посаді та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителька АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 .

Відповідач: комунальне некомерційне підприємство «Кременецький обласний дитячий психоневрологічний санаторій», місцезнаходження: вул. Санаторійна,39 м. Кременець Тернопільської області , .

Рішення суду у повному обсязі складено 16 березня 2022 року.

Головуюча: