Провадження № 22-ц/801/216/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Федчишен С. А.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2022 рокуСправа № 127/22608/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О.В.,

суддів : Сала Т. Б., Якименко М. М.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом Комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого теплопостачання та гарячого водопостачання,

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 25 листопада 2021 року суддею цього суду Федчишеним С. А., зі складанням його повного тексту 25 листопада 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2021 року Комунальне підприємство Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго»(далі - КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого теплопостачання та гарячого водопостачання. Позов мотивовано тим, що позивач є організацією, що надає населенню послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання відповідно до умов, визначених Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 року №630 та ЗУ «Про житлово - комунальні послуги». Відповідачі систематично отримують від підприємства послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання і заборгували за надані послуги за період з вересня 2018 року по січень 2020 року 21 998,71 грн. Крім того, за весь час прострочення оплати нараховано 465,84 грн. - 3% річних та 507,48 грн. - сума втрат від інфляції. У добровільному порядку боржники сплатити борг відмовляються, у зв`язку з чим позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 25 листопада 2021 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з відповідачів на корить позивача заборгованість за спожиті послуги з централізованого теплопостачання та гарячого водопостачання в розмірі 22 972,03 грн., з яких: 21 998,71грн. - заборгованість, 507,48 грн. сума втрат від інфляції, 465,84 грн. - 3% річних. Стягнуто з відповідачів в рівних частинах на корить позивача 2270,00 грн. відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Не погодившись із ухваленим рішенням ОСОБА_4 , посилаючись на невірне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, в апеляційній скарзі просить оскаржуване рішення скасувати, справу направити для розгляду до іншого суду першої інстанції.

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін як законне та обґрунтоване.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак, рішення суду цим вимогам відповідає не в повній мірі, тому апеляційний суд, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши його законність і обґрунтованість у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Задоволняючи позов сувд першої інстанції втиходив з того, що правовідносини сторін регулюються положеннями ст. ст. 526, 530, 625 ЦК України, ст. 20 ЗУ «Про житлово - комунальні послуги», Правилами користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою КМУ від 08.10.1992 року № 572, Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630.

Відповідно до ст. 20 ЗУ «Про житлово - комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом; споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Згідно п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою КМУ від 08.10.1992 року № 572, власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом та укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору, а відповідно до п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21.07.200 5року № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць; плата за послуги вноситься не пізніше двадцятого числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлений інший строк.

Судом встановлено, що помешкання, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у якому проживають відповідачі забезпечується послугами централізованого теплопостачання, які надаються КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго».

З особового рахунку № НОМЕР_1 вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 .

Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Як вбачається з оборотної відомості та розрахунку суми заборгованості заборгованість відповідачів за надані послуги централізованого теплопостачання за період з вересня 2018 року по січень 2020 року становить 21 998,71грн.

Такі висновки суду апелянтом не спростовано, тому апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про солідарне стягнення з відповідачів цієї суми заборгованості.

Щодо стягнення інфляційних та 3% річних, то суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, слід враховувати, що за юридичною природою правовідносини сторін вони є грошовими зобов`язаннями і на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Згідно правового висновку Верховного Суду України, висловленого в постанові від 30.10.2013 року по справі 6-59цс13, закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 ЗУ «Про житлово - комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

За відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржника покладається відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції також дійшов вірного висновку про солідарне стягнення з відповідачів 3% річних від простроченої суми заборгованості в розмірі 465,84 грн. та суми втрат від інфляції в розмірі 507,48 грн.

Доводи апеляційної скарги цих висновків суду також не спростовують.

Разом із тим, апеляційний суд не може погодитись із висновками суду першої інстанції у частині розподілу судових витрат, а саме у частині стягнення з ОСОБА_4 на користь позивача судового збору у розмірі ј частини від 2 270,00 грн.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів I та II груп.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина шоста цієї статті). Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору.

Оскільки ОСОБА_4 є інвалідом ІІ групи, що підтверджується відповідною довідкою(а.с. 50), вказані витрати зі сплати судового збору не підлягають стягненню з нього на користь позивача, а їх слід компенсувати позивачу за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі викладеного вище та встановлених у цій справі обставин, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь позивача судового збору є таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права, а тому воно підлягає зміні у цій частині.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 - 384, 389 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 листопада 2021 року змінити, зокрема виключити з нього посилання про стягнення з ОСОБА_4 на користь Комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» відшкодування витрат по сплаті судового збору у розмірі ј частини від 2 270,00 грн. та доповнити його посиланням на те, що слід компенсувати Комунальному підприємству Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» судовий збір у розмірі ј частини від 2 270,00 грн. за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В іншій частині рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді: Т. Б. Сало

М. М. Якименко