Постанова

Іменем України

05 серпня 2022 року

м. Київ

справа № 2-206/08

провадження № 61-5104св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

особа, яка подала апеляційну скаргу, - ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 18 квітня 2022 року у складі колегії суддів: Сопруна В. В., Войтка Ю. Б., Міхасішина І. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2008 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності у порядку спадкування на земельну частку (пай).

Позивачка обґрунтовувала свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилася спадщина на земельну частку (пай), розміром 2, 69 га, яка перебуває в колективній власності Колективного сільськогосподарського підприємства «Чапаєва» (далі - КСП «Чапаєва»), реорганізованого в Сільськогосподарський виробничий кооператив «Снивода» (далі - СВК «Снивода»), с. Жигалівка Калинівського району Вінницької області, яка йому належала на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) від 17 грудня 2007 року, серія РН № 042528.

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_4 є його доньки: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Остання на спадщину не претендує, оскільки відмовилася від неї, подавши відповідну заяву.

Позивачка зазначила, що після смерті батька спадщину вона фактично прийняла. Сертифікат на право на земельну частку (пай), оформлений на ім`я ОСОБА_4 , та інші документи знаходяться у неї. Однак, вона не може отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, оскільки в установлений законом строк не подала відповідну заяву до нотаріальної контори.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанції

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 13 лютого 2008 року позов задоволено.

Встановлено факт, що ОСОБА_1 прийняла спадщину, яка відкрилася після смерті її батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Жигалівка Калинівського району Вінницької області.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на земельну частку (пай), площею 2, 69 умовних кадастрових гектарів, вартістю 27 107, 00 грн, яка перебуває в колективній власності КСП «Чапаєва» (реорганізованого у СВК «Снивода») с. Жигалівка Калинівського району Вінницької області, що належала померлому на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай), серія РН № 042528 від 17 грудня 2007 року, виданого Калинівською райдержадміністрацією, в порядку спадкування за законом після смерті її батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , в с. Жигалівка Калинівського району Вінницької області.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із його доведеності та обгрунтованості.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_3 , як особа, яка не була залучена до участі у справі, 29 червня 2021 року звернулася до суду з апеляційною скаргою на нього.

Звертаючись до суду апеляційної інстанції із апеляційною скаргою, ОСОБА_3 зазначила, що є спадкоємцем за заповітом, а тому суд першої інстанції ухвалив рішення про права особи, яка не була залучена до участі у справі.

При цьому заявниця просила суд поновити їй строк на апеляційне оскарження рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 13 лютого 2008 року.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 14 липня 2021 року клопотання ОСОБА_3 про поновлення їй строку на апеляційне оскарження було задоволено. Суд поновив ОСОБА_3 строк на апеляційне оскарження рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 13 лютого 2008 року та залишив апеляційну скаргу без руху, надавши заявнику строк на усунення її недоліків.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 26 липня 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 13 лютого 2008 року.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 21 вересня 2021 року апеляційна скарга ОСОБА_3 була задоволена, рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 13 лютого 2008 року скасовано. Ухвалено у справі нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності у порядку спадкування на земельну частку (пай).

Не погодившись з такими судовими рішеннями апеляційного суду, ОСОБА_1 оскаржила їх в касаційному порядку.

Постановою Верховного Суду від 01 грудня 2021 року ухвалу Вінницького апеляційного суду від 14 липня 2021 року про поновлення строку на апеляційне оскарження, ухвалу Вінницького апеляційного суду від 26 липня 2021 року, постанову Вінницького апеляційного суду від 21 вересня 2021 року було скасовано, справу передано до суду апеляційної інстанції на новий розгляд для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Скасовуючи зазначені судові рішення суду апеляційної інстанції, Верховний Суд зазначив, що апеляційний суд ухвалою від 14 липня 2021 року, поновлюючи строк на апеляційне оскарження, порушив приписи цивільного процесуального кодексу, зокрема статті 294 ЦПК України 2004 року, у зв`язку із чим ухвалою від 26 липня 2021 року необґрунтовано відкрив апеляційне провадження у справі, а постановою від 21 вересня 2021 року переглянув судове рішення.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 22 лютого 2022 року визнано підстави для поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 13 лютого 2008 року за клопотанням ОСОБА_3 неповажними, апеляційну скаргу залишено без руху. Надано скаржнику строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали, а саме - роз`яснено право на звернення до апеляційного суду із заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду від 13 лютого 2008 року з наведенням інших поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду. Також роз`яснено, що у разі невиконання у встановлений строк вищевказаних вимог, у відкритті апеляційного провадження буде відмовлено.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 18 квітня 2022 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у розгляді справи, ОСОБА_3 на рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 13 лютого 2008 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, відмовлено на підставі пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, апеляційний суд урахував, що апеляційна скарга ОСОБА_3 подана з пропуском встановленого законом строку та наведені заявником підстави для поновлення пропущеного строку не є поважними, а тому апеляційний суд дійшов висновку, що пропущений строк поновленню не підлягає.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

10 червня 2022 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_3 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 18 квітня 2022 року про відмову у відкритті апеляційного провадження у вказаній справі.

У касаційній скарзі заявниця просила суд скасувати оскаржувану ухвалу апеляційного суду та передати справу до апеляційного суду для продовження розгляду.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції вказана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, без повного дослідження усіх доказів та обставин, що мають значення для справи.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 17 червня 2022 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою та витребувано матеріали цивільної справи.

08 липня 2022 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції відповідає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Загальновизнане положення про дію цивільних процесуальних норм у часі передбачає, що незалежно від часу відкриття провадження у справі, при здійсненні процесуальних дій застосовуються той процесуальний закон, який діє на момент здійснення таких дій.

До таких висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 лютого 2019 року у справі № 361/161/13-ц (провадження № 61-37352сво18).

Згідно частини першої статті 292 ЦПК України у редакції, чинній на момент ухвалення рішення суду першої інстанції, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до частини першої статті 294 ЦПК України у редакції, чинній на момент ухвалення рішення суду першої інстанції, заяву про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Разом із тим, відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України у редакції, чинній на момент постановлення ухвали суду апеляційної інстанції, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Згідно з частиною першою статті 354 ЦПК України у редакції, чинній на момент постановлення ухвали суду апеляційної інстанції, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

За приписами пункту 1 частини другої статті вказаної статті учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Тобто законом імперативно встановлено, що учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Отже, визначальним є момент вручення рішення суду.

Згідно статті 69 ЦПК України у редакції, чинній на момент ухвалення рішення суду першої інстанції, перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Аналогічні положення містить частина перша статті 123 ЦПК України у редакції, чинній на момент постановлення ухвали суду апеляційної інстанції.

Відповідно до частини першої статті 127 ЦПК України (тут і далі - у редакції, чинній на момент постановлення ухвали суду апеляційної інстанції), суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

У відповідності до частини третьої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу (частина четверта статті 357 ЦПК України.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Згідно з пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказує, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, у межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братися до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль у ньому апеляційного суду (VOLOVIK v. UKRAINE, N 15123/03, § 53, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року).

При цьому, забезпечення апеляційного оскарження рішення суду має бути здійснено судами з урахуванням принципу верховенства права і базуватися на справедливих судових процедурах, передбачених вимогами положень законодавства, які регулюють вирішення відповідних процесуальних питань.

Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, зі спливом значного проміжку часу, є порушенням принципу юридичної визначеності та «права на суд», гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункти 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року).

Аналогічні висновки викладені Європейським судом з прав людини також у справах «Науменко проти України» від 09 листопада 2004 року, «Полтораченко проти України» від 18 січня 2005 року та «Тімотієвич проти України» від 08 листопада 2005 року.

Поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення без доведеності поважності причин не забезпечило рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.

Відповідно до постанови Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 521/2816/15ц (провадження № 61-14230сво18) зазначено, що апеляційний суд при вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження має мотивувати свій висновок про наявність поважних причин на поновлення строку на апеляційне оскарження. Сама по собі вказівка про те, що є поважні причини для поновлення строку для апеляційного оскарженні не є належним мотивуванням поновлення строку на апеляційне оскарження. Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, зокрема у разі вказівки тільки про наявність поважних причин, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Вказане процесуальне порушення є самостійною підставою для скасування як оскарженого судового рішення апеляційного суду, так і ухвали апеляційного суду про поновлення строку на апеляційне оскарження і відкриття апеляційного провадження, та направлення справи до апеляційного суду зі стадії відкриття апеляційного провадження.

Ураховуючи, що ОСОБА_3 не було надано суду належних доказів на підтвердження пропуску строку апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції, які могли б бути враховані судом апеляційної інстанції, як поважні, суд апеляційної інстанції, посилаючись на положення пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 13 лютого 2008 року.

При цьому апеляційний суд вірно прийняв до уваги, що копію ухвали Вінницького апеляційного суду від 22 лютого 2022 року, якою апеляційну скаргу було залишено без руху, ОСОБА_3 отримала 29 березня 2022 року, що підтверджується розпискою про вручення поштового відправлення.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції постановлена без додержання норм матеріального і процесуального права. Фактично доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та встановлення фактичних обставин справи, що відповідно до правил частини першої статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Верховний Суд встановив, що оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції постановлена з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги її висновків не спростовують, на її законність не впливають.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду апеляційної інстанції, - без змін, оскільки підстави для її скасування відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького апеляційного суду від 18 квітня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Коротенко

А. Ю. Зайцев

М. Ю. Тітов