РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2022 року м. Рівне

Справа № 570/2202/21

Провадження № 22-ц/4815/303/22

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:головуючого Ковальчук Н. М.,

суддів: Гордійчук С. О., Шимківа С. С.

секретар судового засідання - Ковальчук Л. В.

учасники справи:позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 12 жовтня 2021 року у складі судді Гнатущенко Ю. В., ухвалене в м. Рівне о 12 год. 53 хв., повний текст рішення складено 22.10.2021 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до Рівненського районного суду Рівненської області із позовом до ОСОБА_2 про виділення частки земельної ділянки. В обґрунтування позовних вимог вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , у зв`язку з чим відкрилася спадщина. Згідно її заповіту від 13.02.2008 р., посвідченого Рівненською районною ДНК, спадкодавець вчинила розпорядження: «3,07 га земельної ділянки, розташованої на території Верхівської сільської ради Рівненського району Рівненської області, належної мені на підставі державного акту серії ЯА №688410, виданого Рівненською районною державною адміністрацією 03.07.2007 р., заповідаю ОСОБА_4 , 2,00 га вищевказаної земельної ділянки заповідаю ОСОБА_1 », тобто позивачці. Вказує, що ОСОБА_4 є онукою ОСОБА_3 - спадкодавця. На час відкриття спадщини і по даний час ОСОБА_4 постійно проживає за кордоном в Італії. Наміру повертатися в Україну немає і повідомила по телефону всіх родичів, в тому числі свою матір ОСОБА_2 про відмову від спадщини. Протягом встановленого законом строку заяву про прийняття спадщини за заповітом і за законом не подала. Натомість, її мати - відповідачка, ОСОБА_2 , яка є спадкоємцем першої черги, звернулася до Першої Рівненської ДНК із заявою про прийняття після смерті ОСОБА_3 спадщини за законом. З цих підстав земельна ділянка площею 3,07 га згідно державного акту серії ЯА №688410, виданого Рівненською районною державною адміністрацією 03.07.2007 р. на підставі спадщини за законом успадковується ОСОБА_2 . Інших спадкоємців немає. Після оформлення спадкової справи виявилося, що в державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯА №688410 значаться три земельні ділянки: № 1 кадастровий номер :01:001:0309, площею 4,80 га для ведення особистого селянського господарства (рілля), № 2 кадастровий номер :05:016:0024, площею 0,18 га для ведення особистого селянського господарства (сінокос), №3 кадастровий номер :01:001:0310, площею 0,09 га для ведення особистого селянського господарства (пасовище). За таких обставин нотаріус немає можливості видати позивачці свідоцтво про право на спадщину за заповітом без виділення її частки у спадковому майні в натурі. Отже, решта площ земельних ділянок, крім тої, що належить позивачці як спадщина за заповітом, належить іншим особам спадкоємцям за законом. Із цих підстав просила: - виділити належну їй частку земельної ділянки на підставі спадщини за заповітом в розмірі 2,00 га із земельної ділянки № 1 кадастровий номер :01:001:0309 га згідно державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯА №688410, виданого 03.07.2007 р. згідно розпорядження голови Рівненської районної державної адміністрації від 21.11.2005 р.; - решту земельної ділянки № 1 кадастровий номер :01:001:0309 згідно державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯА №688410, виданого 03.07.2007 р. згідно розпорядження голови Рівненської районної державної адміністрації від 21.11.2005 р. у розмірі 2,8 га та земельні ділянки № 2 кадастровий номер :05:016:0024, площею 0,18 га для ведення особистого селянського господарства (сінокос), №3 кадастровий номер :01:001:0310, площею 0,09 га для ведення особистого селянського господарства (пасовище) залишити як спадщину за законом.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 12 жовтня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділення частки земельної ділянки - про виділення належної ОСОБА_1 частки земельної ділянки на підставі спадщини за заповітом в розмірі 2,00 га із земельної ділянки № 1 кадастровий номер :01:001:0309 згідно державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯА № 688410, виданого 03.07.2007 р. згідно розпорядження голови Рівненської районної державної адміністрації від 21.11.2005 р.; та решту земельної ділянки № 1 кадастровий номер :01:001:0309 згідно державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯА № 688410, виданого 03.07.2007 р. згідно розпорядження голови Рівненської районної державної адміністрації від 21.11.2005 р. у розмірі 2,8 га та земельні ділянки № 2 кадастровий номер :05:016:0024, площею 0,18 га для ведення особистого селянського господарства (сінокос), № 3 кадастровий номер :01:001:0310, площею 0,09 га для ведення особистого селянського господарства (пасовище) залишити як спадщину за законом - відмовлено.

Вважаючи рішення суду незаконним, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального права, неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Вказує, що сторони дійшли згоди щодо способу вирішення спору і 23.09.2021 року нею було подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій вона просила виділити їй належну частку (частину) земельної ділянки розміром 2,00 га із земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0309. З таким варіантом погодилась ОСОБА_2 і вона в судовому засіданні, яке відбулося 24.09.2021 року визнала позов повністю. Зазначає, що спадкодавець у заповіті визначив коло спадкоємців та розпорядився у який спосіб мають бути розподілені земельні ділянки, вказавши не частки, а розміри частин земельних ділянок без визначення меж, тобто ідеальні частки (частини), що і призвело до спору. Вказує, що вона прийняла спадщину визначену для неї - 2,00 га землі, а інший спадкоємець за заповітом ОСОБА_4 відмовилась, тобто її частина майна набрала статусу спадщини за законом. Вона не має правових підстав впливати на рішення інших спадкоємців, а тому маючи у власності 2,00 га земельної ділянки просила суд виділити її частку - 2,00 га із саме конкретної земельної ділянки, і вже на підставі рішення суду виготовити землевпорядні документи на свою земельну ділянку і зареєструвати право власності. Набута нею у власність земельна ділянка площею 2,00 га не являється спільною частковою власністю з іншими спадкоємцями, але потребувала виділення із спадкової маси в окремий об`єкт. Вважає, що для судового розгляду справи немає потреби у технічному обґрунтуванні можливості поділу і варіантів поділу, оскільки очевидною є можливість такого поділу запропонованого позивачем і є згода відповідача. Будь-яких заперечень відповідача щодо поділу спадщини під час судового розгляду справи по суті також не було. Із цих підстав просить визнати нечинним оскаржуване рішення суду, затвердити мирову угоду укладену між сторонами згідно поданої спільної заяви, закрити провадження у справі № 570/2202/21.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 15.03.2022 року у затвердженні мирової угоди відмовлено.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вказав, що за відсутності спору між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо спадкового майна та його поділу, в тому числі визначення часток у спадковому майні, вони мають право врегулювати свої правовідносини шляхом укладення у нотаріуса договорів про поділ спадкового майна, що передбачено нормами ст. ст.1278, 1279 ЦК України і це також узгоджується зі ст.6, 627 ЦК України.

Такий висновок суду першої інстанції є законним, відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2020 року в справі № 243/6275/16-ц.

Судом встановлено: спадкодавцю ОСОБА_3 на праві власності належало три земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,0887 га, кадастровий номер :01:001:0310; площею 0,1800 га, кадастровий номер :05:016:0024; площею 4,8 га, кадастровий номер :01:001:0309, що підтверджено Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯА №688410, виданого на її ім`я Рівненською РДА 03.07.2007 р.

ОСОБА_3 згідно із заповітом від 13.02.2008 р., посвідченого державним нотаріусом Рівненської районної державної нотаріальної контори Кутецькою В. В., зареєстрованого в реєстрі за № 1-89, зробила розпорядження на випадок своєї смерті відповідно до якого 3,07 га земельної ділянки, розташованої на території Верхівської сільської ради, Рівненського району, Рівненської області, належної їй на підставі державного акту серії ЯА № 688410, виданого Рівненською РДА 03.07.2007 р., заповіла ОСОБА_4 , 2,00 га вищевказаної земельної ділянки заповіла ОСОБА_1 .

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_3 .

30.07.2019 р. відповідачка ОСОБА_2 звернулася до Першої РДНК із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері - ОСОБА_3 , вказуючи про відсутність інших спадкоємців за законом.

08.10.2019 р. спадкоємець по заповіту позивачка ОСОБА_1 звернулася до Першої РДНК із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_2 за вих. № 1275/02-14 нотаріус Першої Рівненської державної нотаріальної контори Західного МУ МЮ (м.Львів) Гайдук В. О. дала роз`яснення спадкоємцям, зазначивши, що до складу спадщини, належної ОСОБА_3 , входять три земельні ділянки, передані для ведення особистого селянського господарства, однак спадкоємиця за життя розпорядилася своїм майном, об`єднавши площу усіх земельних ділянок і розділивши між спадкоємцями на свій розсуд у га (гектарах), а не в частках, що призводить до певних труднощів для видачі свідоцтва про право на спадщину та визначення обсягу спадкового майна. Нотаріусом було запропоновано спадкоємцям варіант спадкування, визначивши частку від цілого, а саме взявши за ціле 5,07 га земельних ділянок визначається: скільки від цілого часток становить 3,07 га та 2,0 га, що відповідно становить 61/100 часток і 39/100 часток від кожної земельної ділянки, що входить до складу спадщини. Так буде видано три свідоцтва про право на спадщину за заповітом ОСОБА_1 на 39/100 часток від кожної земельної ділянки; а ОСОБА_3 - свідоцтва про право власності на спадщину за законом на 61/100 часток кожної земельної ділянки, що спадкується. Спадкоємці можуть за нотаріально посвідченим договором, якщо це стосується нерухомого майна, змінити розмір частки у спадщині когось із них. Існують два варіанти поділу (виділу) спадкового майна між спадкоємцями: договір про зміну розміру частки у спадщині; договір про поділ спадщини (спадкоємці визначають конкретне майно, яке може відповідати їх часткам у спадщині). Поділ спадщини здійснюється спадкоємцями відповідно до часток у спадковій масі, що належать їм згідно із законом чи заповітом. Тобто, при поділі спадкоємець отримує майно, рівне за вартістю його спадковій частці. У разі спору щодо розподілу майна спадкоємці вправі звернутись до суду з позовом.

Відповідно до змісту статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно норм ст. 1223,1261-1265 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

За ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Згідно зі статтею 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ст. 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі.

Як встановлено судом першої інстанції, і це підтверджено сторонами у суді апеляційної інстанції, спору щодо спадкового майна та його поділу, в тому числі визначення часток у спадковому майні, між позивачкою та відповідачкою не має.

Суд першої інстанції вірно вказав, що право спадкоємців врегулювати свої правовідносини шляхом укладення договорів про поділ спадкового майна при відсутності між ними спору передбачено спеціальними нормами щодо поділу спадкового майна (ст. ст.1278, 1279 ЦКУ) і це також узгоджується зі ст.6, 627 ЦК України.

У договорі про поділ спадкового майна спадкоємці мають право визначити яке майно переходить у власність кожному спадкоємцю, визначити розмір частки у спадщині (ч.3 ст.1267 ЦК України), визначити конкретні речі, права та обов`язки. Договором про поділ спадщини сторони погоджують розподіл самого майна, проте право власності на майно оформляються свідоцтвом про право на спадщину, яке видається нотаріусом з урахуванням домовленостей сторін про розподіл спадкового майна.

Порядкок укладення договору про поділ спадщини врегульовано пунктом 230 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 20/5 від 03.03.2004, поділ спадкового майна провадиться за згодою спадкоємців, які прийняли спадщину. У разі не досягнення згоди, поділ провадиться у судовому порядку відповідно до часток, належних кожному із спадкоємців за законом або за заповітом.

За таких обставин, підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 12 жовтня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 березня 2022 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Гордійчук С. О. Шимків С. С.