Справа № 138/2092/21
Провадження № 22-ц/801/440/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Холодова Т. Ю.
Доповідач:Рибчинський В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2022 рокуСправа № 138/2092/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд складі колегії суддів судової палати

у цивільних справах:

судді-доповідача Рибчинський В.П.,

суддів Голоти Л.О., Денишенко Т.О.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Власюка Ігоря Тимофійовича на рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 09 грудня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної і моральної шкоди, мотивуючи позовні вимоги тим, що протягом тривалого часу між сторонами склались неприязні стосунки, які з 2020 року значно погіршились внаслідок неправомірних дій відповідача, якими позивачу було завдано майнову та немайнову шкоду. Він неодноразово, а саме 09.07.2020, 10.07.2020, 24.12.2020 звертався до поліції з проханням прийняти міри до ОСОБА_2 , який своїми неправомірними діями завдав майнову шкоду позивачу, а саме останній кидав на його подвір`я скляні предмети, пошкодив фасад будинку. Крім того, 17.04.2020 він звернувся до поліції з заявою про нанесення відповідачем тілесних ушкоджень, за результатами розгляду якої були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. За таких обставин позивачу була нанесена майнова шкода, яка відповідно до «Кошторисної документації Поточного ремонту житлового будинку, гаражу та огорожі території домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 » становить 130 303,00 грн. Також у зв`язку з тим, що відповідач 17.04.2020 наніс позивачу тілесні ушкодження, останній змушений був викликати швидку медичну допомогу та в період з 18 по 19 квітня 2020 року перебував на амбулаторному лікуванні. Завдані позивачем тілесні ушкодження, відповідно до висновку судово-медичної експертизи були визнані легкими тілесними ушкодженнями, які не спричинили короткочасний розлад здоров`я більше 6 діб. Вказаними діями відповідач завдав позивачу моральну шкоду, яка полягає в фізичних стражданнях, стресові, погіршенні самопочуття, отриманих внаслідок тілесних ушкоджень, душевних переживаннях, яких зазнав позивач у зв`язку з лікуванням та пошкодженням його майна, яку позивач оцінює в 50 000 грн. За таких підстав, враховуючи заяву про збільшення позовних вимог, позивач просить стягнути з відповідача на його користь завдану майнову шкоду в розмірі 132 453,00 грн. та завдану моральну шкоду в розмірі 50 000 грн.

Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 09 грудня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, представник ОСОБА_1 адвокат Власюк І.Т. подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просив рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 09 грудня 2021 року в частині відмови в задоволенні позову про стягнення моральної шкоди скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 50 000,00 грн моральної шкоди.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Отже рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди, апеляційним судом не перевіряється, оскільки в цій частині не оскаржується.

На апеляційну скаргу відзиву не надходило.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є власником 1/2 частини будинку АДРЕСА_1 на підставі договору від 01.08.2019 (а.с. 11).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що спірні правовідносини виникли внаслідок пошкодження належного позивачу майна, а вина відповідача у їх завданні судом не встановлена, з урахуванням вимог статей 1166, 1167 ЦК України, підстави для покладення на ОСОБА_2 відповідальності за завдану позивачу матеріальну та моральну шкоду відсутні.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Стаття 11 ЦК України передбачає, що однією з підстав виникнення цивільних прав і обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частин другої-п`ятої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, на що звернув увагу Верховний Суд України в п. 5 постанови Пленуму від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір, дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди, оскільки спірні правовідносини виникли внаслідок пошкодження належного позивачу майна, а вина відповідача у їх завданні в суді не доведена.

Доводи апелянта про те, що судом першої інстанції не враховано завдання позивачу моральної шкоди внаслідок нанесення тілесних ушкоджень, душевних переживань у зв`язку з лікуванням, колегія суддів до уваги не бере, оскільки суд першої інстанції дав у повній мірі оцінку вказаним доводам, зокрема вказав, що відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок нанесення легких тілесних ушкоджень, має вирішуватись в рамках кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Щодо душевних переживань у зв`язку з лікуванням слід зазначити, що між лікуванням гіпертонічного кризу та діями відповідача напередодні, зокрема 17.04.2020 року не доведено причинно-наслідкового зв`язку, оскільки гіпертонічний криз може бути спровокований будь-чим та в будь-який момент.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для відшкодування на користь позивача моральної шкоди.

Згідно ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенції) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалили законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Власюка Ігоря Тимофійовича залишити без задоволення.

Рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 09 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: В.П. Рибчинський

Судді: Л.О. Голота

Т.О. Денишенко