Справа № 448/401/21 Головуючий у 1 інстанції: Гіряк С.І.
Провадження № 22-ц/811/3453/21 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

секретаря: Савчук Г.В.,

без участі сторін, розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Моторного ( Транспортного) страхового бюро України на рішення Мостиського районного суду Львівської області від 13 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних витрат за несвоєчасну виплату страхового відшкодування, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України , в якому просила стягнути пеню, три відсотки річних та інфляційні втрати за несвоєчасну виплату страхового відшкодування, а також витрати на правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн.

В обгрунтування позовних вимог посилалась на те, що постановою Львівського апеляційного суду у справі № 448/2047/18 від 22 квітня 2020 року рішення Мостиського районного суду Львівської області від 15 липня 2019 року було частково змінено, відповідно до даної постанови було стягнуто з відповідача на користь позивачки суму страхового відшкодування в розмірі 34 859 гривень 18 копійок, з яких: 34 179 гривень 44 копійок для утримання ОСОБА_2 та 679 гривень 74 копійок для утримання ОСОБА_3 ; пеню в розмірі 11408 гривень 61 копійки, інфляційні втрати в розмірі 2469 гривень 44 копійок та три проценти річних в розмірі 971 гривні 28 копійок, та визначилося, що загальний розмір стягнення становив 49708 гривень 51 копійку за період з 03 квітня 2018 року по 07 березня 2019 року та витрати на правову допомогу в розмірі 8691,20 грн.

Вказувала, що Мостиським районним судом Львівської області та Львівським апеляційним судом у справі № 448/2047/18 було встановлено, що з моменту отримання МТСБУ заяви про виплату страхового відшкодування та до дати подання позову минуло більше 90 днів, а потерпілі не отримали належного страхового відшкодування. Зважаючи на те, що з моменту отримання МТСБУ заяви про виплату страхового відшкодування та до дати подання минуло більше 90 днів, МТСБУ на підставі п.36.5 Закону зобов`язане сплатити потерпілим пеню за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ. Зазначає те, що, постановою Львівського апеляційного суду від 22 квітня2020 року з МТСБУ стягнуто 34 859,18 грн. страхового відшкодування та 14848, 33 грн. штрафних санкцій за період з 03 квітня 2018 року по 07 березня 2019 року, виплата була проведена 15 травня 2020 року, тому, стверджує, що з відповідача слід стягнути пеню, 3% річних, інфляційні втрати за період з 08 березня 2019 року по 14 травня 2020 року включно у розмірі 14996,47 грн., з яких: пеня 12 340,20 грн., три відсотки річні - 1243.471 грн., інфляційні втрати 1412,80 грн., за період, який не охоплений Постановою Львівського апеляційного суду у справі №448/2047/18 до дня фактичного виконання відповідачем судового рішення 15 травня 2020 року.

Крім того зазначала, що з відповідача слід стягнути пеню, 3 % річних, інфляційні втрати за період з 08 січня 2020 року по 23 червня 2020 року у розмірі 5326.48 грн., з яких: пеня 3874,22 грн., три відсотки річні 590,99 грн., інфляційні втрати 861,27 грн. за несвоєчасну виплату страхового відшкодування за спорудження пам`ятника та моральної шкоди.

Оскаржуваним рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 13 липня 2021 року позов ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних витрат за несвоєчасну виплату страхового відшкодування задоволено частково.

Стягнуто з Моторно (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 , яка є законним представником ОСОБА_2 пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 16214 (шістнадцять тисяч двісті чотирнадцять) гривні 42 копійки, три проценти річних від простроченої суми боргу у розмірі 1834 (тисячу вісімсот тридцять чотири) гривні 46 копійок, інфляційні втрати у розмірі 2274 грн. (дві тисячі двісті сімдесят чотири) гривні 07 копійок, а всього 20 322 (двадцять тисяч триста двадцять дві) гривні 95 копійок.

Стягнуто з Моторно (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 , яка є законним представником ОСОБА_2 понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000 (шість тисяч) гривень 00 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь держави судовий збір в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 коп.

Рішення суду оскаржило МТСБУ.

В апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції розглянув дану справу з порушенням територіальної підсудності, оскільки виходячи із предмету спору позовна заява ОСОБА_1 мала пред`являтися за місцезнаходженням МТСБУ, а не за місцем проживання позивачки.

Також зазначає, що абз. 4 п.36.2. ст.36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено що, якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили. Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до МТСБУ про стягнення страхового відшкодування відкрито 11 лютого 2019р. і постановою Львівського апеляційного суду від 22 квітня 2020 року у цій справі ухвалено остаточне рішення, яким стягнено з МТСБУ на користь позивачки кошти в розмірі 34859,18 грн. страхового відшкодування і штрафні санкції. Таким чином, позивачем безпідставно було поставлено питання про стягнення пені, трьох процентів річних і інфляційних втрат за цей період.

Щодо штрафних санкцій за несвоєчасну виплату відшкодування на спорудження пам`ятника зазначає, що в даному випадку слід врахувати, що товарний чек про оплату пам`ятника долучено до страхової справи 09 жовтня 2019р., тобто майже через два роки після ДТП від 06 грудня 2017р.

Вказує, що в даному випадку МТСБУ керувалося абзацом 5 п.36.2 ст.36 Закону, згідно з яким у разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення.

На думку скаржника, МТСБУ, виплативши відшкодування 24 червня 2020р., жодним чином не порушило строків, встановлених Законом для виплати відшкодування, а отже у суду взагалі не було підстав для застосування в цьому випадку штрафних санкцій.

Крім цього зазначає, що розмір витрат н професійну правничу допомогу, стягнутих оскаржуваним рішенням не спів мірний із складністю справи та виконаних адвокатом робіт та ціною позову.

Просить рішення Мостиського районного суду Львівської області від 13 липня 2021 року та направити розгляд справи за встановленою підсудністю.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Згідно ч. 5 статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 07 липня 2022 року, є дата складення повного судового рішення 18 липня 2022 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом та матеріалами справи встановлено, що 6 грудня 2017 року на автодорозі Львів Шегині (49км+300м), що у м. Судова Вишня Мостиського району Львівської області, мала місце дорожньотранспортна пригода, під час якої автомобіль марки «Mercedes - Benz Sprinter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_4 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , який від отриманих травм номер на місці пригоди.

29 грудня 2017 року на адресу відповідача було надіслано Заяву про виплату страхового відшкодування на користь позивача, загальна сума якого становила 162 100,39 грн.

01 серпня 2018 року відповідачем було прийнято рішення та виплачено страхове відшкодування частково у розмірі 123 202,00 грн. (витрати на поховання, відшкодування для утримання дітей загиблого у зв`язку з втратою годувальника).

Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 15 липня 2019 року у справі №448/2047/18 стягнуто з МТСБУ на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування: пеню, інфляційні втрати, три проценти річних, та понесених нею витрат на професійну правничу допомогу.

Постановою Львівського апеляційного суду у справі № 448/2047/18 від 22 квітня 2020 року рішення Мостиського районного суду Львівської області від 15 липня 2019 року змінено та визначено, що загальний розмір стягнення яке підлягає стягненню з Моторного (транспортного) страхового бюро України у користь ОСОБА_1 становить 49 708 гривень 51 копійку за період з 03 квітня 2018 року по 07 березня 2019 року. Відповідно до даної постанови було стягнуто з відповідача на користь позивачки суму страхового відшкодування в розмірі 34 859 гривень 18 копійок, з яких: 34 179 гривень 44 копійок для утримання ОСОБА_2 та 679 гривень 74 копійок для утримання ОСОБА_3 ; пеню в розмірі 11408 гривень 61 копійки, інфляційні втрати в розмірі 2469 гривень 44 копійок та три проценти річних в розмірі 971 гривні 28 копійок та витрати на правову допомогу в розмірі 8691,20 грн.

15 травня 2020 року на рахунок позивача надійшло згідно судового рішення 58 921,26 грн. за період 03 квітня 2018 року по 07 березня 2019 року.

09 жовтня 2019 року до матеріалів страхової справи долучено товарний чек на пам`ятник від 20 вересня 2019 року на суму 30 000 грн.

Листом від 26 листопада 2019 року МТСБУ повідомило, що прийняття рішення щодо здійснення регламентної виплати по витратах на спорудження пам`ятника припиняється до дати, коли МТСБУ стане відомо про набрання рішенням в цивільній справі законної сили.

15 травня 2020 року на адресу МТСБУ направлено вимогу про виплату страхового відшкодування щодо витрат на спорудження пам`ятника 30 000,00 грн. та моральної шкоди 11 938,82 грн.

24 червня 2020 року на банківський рахунок позивача надійшло 42 800 грн. (витрати на спорудження пам`ятника і моральна шкода).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому право кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Як визначено в Постанові Верховного суду від 4 липня 2018 року в справі №755/18006/15-ц, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавала шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

За вказаних обставин, суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що внаслідок вказаної ДТП у відповідача виникло деліктне зобов`язання щодо відшкодування шкоди, завданої забезпеченим транспортним засобом, яку стягнуто із відповідача на підставі рішення Мостиського районного суду Львівської області та Постанови Львівського апеляційного суду.

Прострочення виконання грошового зобов`язанням тягне за собою відповідальність, передбачену законом або договором.

Статтею 20 Закону України «Про страхування» встановлено, що страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

Згідно ст. 992 Цивільного кодексу встановлено, що у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Відповідно до ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачений порядок прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування страховиком та порядок його виплати.

Так, страховик приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування або про відмову у здійсненні страхового відшкодування. Рішення про здійснення страхового відшкодування приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування.

Згідно п. 36.5 ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Відповідно до ст. 624 ЦК України якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми та постанови Верховного Суду України від 15 листопада 2010 року по справі №4/720, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Постановою Верховного суду України від 01.10.2014 року по справі №6-113/цс14, викладена правова позиція №113цс14, згідно якої за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

З урахуванням встановлених фактичних обставин, та вищенаведених вимог закону, суд першої інстанції дійшов обґрунтовано виходив з того, що між сторонами спору виникло грошове зобов`язання, яке відповідачем було виконано на підставі судового рішення про стягнення виплат страхового відшкодування, а також в добровільному порядку здійснено виплату витрат на спорудження пам`ятника та моральну шкоду, проте, така виплата була проведена відповідачем несвоєчасно та здійснена із простроченням, а тому, незалежно від її проведення, відповідач як боржник, внаслідок прострочення виконання грошового зобов`язання несе майнову відповідальність перед позивачем та дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими, підтверджені матеріалами справи і такими, що підлягають задоволенню.

Суд першої інстанції обґрунтовано прийняв до уваги розрахунки суми, надані позивачкою, яка підлягає стягненню, оскільки, такі проведені належним чином, з дотриманням вимог закону та приходить до висновку про доцільність їх задоволення в повному обсязі.

Загальна сума, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 20 322,95 грн., з яких, пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 16 214 гривні 42 копійки, три проценти річних від простроченої суми боргу у розмірі - 1834 гривні 46 копійок, інфляційні втрати у розмірі - 2274 грн. гривні 07 копійок, виходячи з наступного розрахунку.

Розмір заборгованості відповідача МТСБУ перед позивачем за прострочення виплати страхового відшкодування, який виплачений згідно судового рішення складає за період з 08 березня 2019 року по 14 травня 2020 року в розмірі 14 996 грн. 47 коп. (період, який не охоплений постановою Львівського апеляційного суду до дня фактичного виконання рішення суду), з яких: пеня 12 340 грн. 20 коп.;три відсотки річних - 1243 грн. 47 коп.;інфляційні втрати - 1412 грн. 80 коп.

Розмір заборгованості відповідача МТСБУ перед позивачем за період з 08 січня 2020 року по 23 червня 2020 року за несвоєчасну виплату страхового відшкодування за спорудження пам`ятника та моральної шкоди (за період з 08 січня 2020 року по 23 червня 2020 року) становить 5326 грн. 48 коп., з яких: пеня - 3874 грн. 22 коп.; три відсотки річні - 590 грн. 99 коп.; інфляційні втрати - 861 грн. 27 коп.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що оскаржуване рішення прийняте судом з порушенням правил територіальною юрисдикції не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Згідно ч. 3 ст.28 ЦПК України позови про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`ю або смертю фізичної особи, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебуванням позивача або за місцем заподіяння шкоди .

Частина 6 ст.28 ЦПК України передбачає один із варіантів альтернативної підсудності пред`явлення позову про відшкодування шкоди, заподіяну майну фізичних або юридичних осіб за місцем проживання чи перебування позивача.

Як вбачається з предмету заявлених позовних вимог, позивачі звернулися до суду з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, / відповідно до ч.3ст.28 ЦПК України.

З матеріалів справи, зокрема із копії паспорту громадянки ОСОБА_1 вбачається, що місце проживання останньої зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 11), відтак, згідно вимог ст. 28 ЦПК України дана справа підсудна Мостиському районному суду Львівської області.

Покликання скаржника на безпідставне звільнення позивачки від сплати судового збору також не спростовує висновків суду, оскільки відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи. З матеріалів справи вбачається, що виник з приводу відшкодування шкоди, заподіяної смертю ОСОБА_5 та несвоєчасну виплату такого відшкодування, а відтак, згідно положень п. 2 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» позивачка звільнена від сплати судового збору.

Крім цього, згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження витрат на правничу допомогу представником позивачки долучено детальний опис наданих послуг ОСОБА_1 та квитанцію до касового ордера на суму 6000 грн. (а.с.107, 108), відтак доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості розміру витрат на правову допомог також не спростовують висновків суду.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для їх задоволення немає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Моторного (Транспортного) страхового бюро України залишити без задоволення.

Рішення Мостиського районного суду Львівської області від 13 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 18 липня 2022 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.