ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 547/692/20 Номер провадження 22-ц/814/1197/22Головуючий у 1-й інстанції Старокожко В. П. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
головуючого судді колегії суддів Полтавського апеляційного суду Абрамова П.С.
12 липня 2022 року м. Полтава
у справі № 547/692/20 щодо рішення колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду від 12 липня 2022 року за наслідками апеляційного перегляду рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 12 квітня 2022 року
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-промислова компанія «Полтавазернопродукт» до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Райземінвест-2017», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - державний реєстратор Комунального підприємства «Реєстр нерухомого майна та бізнесу» Бричківської сільської ради Онищенко Руслан Миколайович, про визнання недійсною угоди про розірвання договору оренди землі, скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію припинення права оренди землі, визнання недійсним договору оренди землі, скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права оренди землі.
Постановою Полтавського апеляційного суду від 12 липня 2022 року апеляційну скаргу ТОВ «Райземінвест-2017» задоволено, рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 12 квітня 2022 року скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позовних вимог ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» відмовлено у повному обсязі, стягнуто з ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» на користь ТОВ «Райземінвест-2017» судові витрати за подачу апеляційної скарги у розмірі 12 612,00 грн.
Із рішенням колегії суддів не погоджуюсь, вважаю, що воно не відповідає вимогам законності та обґрунтованості, винесене без надання повної та всебічної оцінки всім обставинам справи, що мають значення для правильного вирішення справи.
Вважаю, що апеляційний суд безпідставно не взяв до уваги той факт, що спірна Угода 03.11.2017 до моменту її державної реєстрації не несе жодних правових наслідків для сторін, а вважається укладеною з часу її державної реєстрації, однак на час здійснення її державної реєстрації (04.09.2019) дія довіреності ОСОБА_2. від 09.09.2016, на підставі якої він діяв в інтересах ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт», підписуючи цю угоду, вже була припинена, про що 11.01.2018 було внесено відповідні відомості до Єдиного реєстру довіреностей.
Беззаперечним є той факт, що ОСОБА_1 знала і могла знати, що ОСОБА_2 не є директором ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт», а очолював лише його відокремлений підрозділ - «Агрофірма «Семенівська», відомості про що є у відкритому доступі на офіційному веб-сайті розпорядника Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, а тому ОСОБА_1 не могла не знати, що на час реєстрації спірної Угоди від 03.11.2017 ОСОБА_2 взагалі не мав повноважень представляти інтереси ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» і вже був звільнений з посади директора відокремленого підрозділу «Агрофірма «Семенівська».
Апеляційний суд у постанові безпідставно переоцінив докази та без належного обґрунтування не прийняв до уваги доводи (та докази на їх підтвердження) щодо недобросовісності поведінки ОСОБА_1 з урахуванням послідовності та характеру дій (відсутність звернень до ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» про дострокове розірвання договору оренди землі, продовження отримання нею орендної плати від ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» майже протягом двох років із дня підписання спірної Угоди від 03.11.2017, відсутність жодного заперечення щодо фактичного використання орендарем земельної ділянки, хоча до спірної Угоди від 03.11.2017 був підписаний акт-прийому передачі земельної ділянки).
Суд апеляційної інстанції не надав відповіді на всі аргументи сторін у справі, на які вони посилались, як на підстави своїх вимог і заперечень, обмежившись лише констатацією факту про недоведеність позивачем обізнаності третьої особи, ОСОБА_1 , як орендодавця, про факт перевищення ОСОБА_2 своїх повноважень.
Згідно з ч. 3 ст. 35 ЦПК України суддя, не згодний з рішенням, може письмово викласти свою окрему думку.
Враховуючи те, що я є головуючим у справі, вважаю за необхідне викласти окрему думку з дотриманням вимог, які ставляться до постанов апеляційного суду з викладенням своєї позиції щодо результату розгляду апеляційної скарги.
коротко змісту позовних вимог
20.07.2020 ТОВ «Інвестиційно-промислова компанія «Полтавазернопродукт» (далі по тексту - ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт») звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив:
Визнати недійсним договір оренди землі б/н від 10.09.2019, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Райземінвест-2017»;
коротко змісту рішення суду першої інстанції
Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 12 квітня 2022 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-промислова компанія «Полтавазернопродукт» задоволено.

Визнано недійсною угоду б/н від 03.11.2017 про розірвання договору оренди землі б/н від 31.12.2013, укладену між ТОВ «Інвестиційно-промислова компанія «Полтавазернопродукт» та ОСОБА_1 , на підставі якої було припинено речове право (право оренди) ТОВ «Інвестиційно-промислова компанія «Полтавазернопродукт» щодо земельної ділянки з кадастровим номером :00:005:0082.

Скасовано рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстр нерухомого майна та бізнесу» Бричківської сільської ради Полтавської області Онищенка Руслана Миколайовича, індексний номер 48580688 від 09.09.2019 про державну реєстрацію припинення іншого речового права (права оренди) ТОВ «Інвестиційно-промислова компанія «Полтавазернопродукт» щодо земельної ділянки з кадастровим номером :00:005:0082, з одночасним визнанням права оренди ТОВ «Інвестиційно-промислова компанія «Полтавазернопродукт» щодо земельної ділянки з кадастровим номером :00:005:0082 на підставі договору оренди землі від 31.12.2013.

Визнано недійсним договір оренди землі б/н від 10.09.2019, що укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Райземінвест-2017» щодо земельної ділянки з кадастровим номером :00:005:0082.

Скасовано рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстр нерухомого майна та бізнесу» Бричківської сільської ради Полтавської області Онищенка Руслана Миколайовича, індексний номер 48688896 від 16.09.2019 про державну реєстрацію іншого речового права (права оренди) ТОВ «Райземінвест-2017» щодо земельної ділянки з кадастровим номером :00:005:0082, з одночасним припиненням права оренди ТОВ «Райземінвест-2017» щодо земельної ділянки з кадастровим номером :00:005:0082.

Стягнуто з ТОВ «Райземінвест-2017» на користь ТОВ «Інвестиційно-промислова компанія «Полтавазернопродукт» 4 204,00 грн. судових витрат.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Інвестиційно-промислова компанія «Полтавазернопродукт» 4 204,00 грн. судових витрат.

короткого змісту вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ТОВ «Райземінвест-2017» прохали рішення місцевого суду скасувати та ухвалити у справі нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

узагальнених доводів особи, яка подала апеляційну скаргу

ТОВ «Райземінвест-2017» вказували, що рішення місцевого суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права; місцевий суд не врахував, що для визнання недійсним договору з підстав, передбачених ст. ст. 92, 237-239, 241 ЦК України, укладеного юридичною особою з третьою особою, з підстави порушення установленого обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи, не має самостійного юридичного значення факт перевищення повноважень органом чи особою, яка відповідно до установчих документів виступає від її імені, як і сам факт скасування довіреності представнику, який у період її чинності здійснював свої права та виконував обов`язки за цією довіреністю. Згідно з правовими позиціями Великої Палати Верховного Суду у постанові від 27.06.2018 року у справі №668/13907/13-ц, від 22 жовтня 2019 року у справі № 911/2129/17, такий договір може бути визнаний недійсним у тому разі, якщо буде установлено, що сама третя особа, контрагент юридичної особи за договором, діяла недобросовісно і нерозумно.

Висновок місцевого суду про відсутність волевиявлення ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» на укладення спірної Угоди про розірвання договору оренди землі не ґрунтується на вимогах закону. ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» не доведено належними та допустимими доказами наявність обстави, які вказують на неправильне сприйняття фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення, що виключає законність і обґрунтованість висновків суду в цій частині.

Також, ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» зазначено, що редакція ч. 5, 6 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень», яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин (в період з дати реєстрації спірної угоди по дату реєстрації нового договору оренди) не вимагала від реєстратора перевірку обсягу цивільної правоздатності та дієздатності (в тому числі повноваження за довіреністю) особи, що підписала договір.

ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» обрано невірний спосіб правового захисту та не зазначено, в чому саме полягає порушення його прав у зв`язку із державною реєстрацією припинення права оренди на нерухоме майно.

Скаржник вважає безпідставними висновки суду першої інстанції при визнання недійсним договору оренди землі від 10.09.2019 між ТОВ «Райземінвест-2017» та ОСОБА_1 з підстав того, що одна земельна ділянка не може одночасно предметом двох договорі оренди, тоді як самим судом було встановлено, що на момент укладення цього договору договір від 31.12.2013 між ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» та ОСОБА_1 був вже розірваний.

ОСОБА_1 визнала факт, що вона уклала договір з ТОВ «Райземінвест-2017», повністю розуміючи правову природу правочину і усвідомлюючи факт розірвання договору з позивачем, що свідчить про її волевиявлення, як власника земельної ділянки на укладення договору оренди з новим орендарем та спростовує висновки суду в цій частині.

Посилаючись на судову практику Європейського суду з прав людини, зокрема на рішення «Дж. К. та Інші проти Швеції» щодо стандарту доказування у цивільних справах за принципом «балансу вірогідностей», ТОВ «Райземінвест-2017» в апеляційній скарзі зазначено про порушення судом першої інстанції принципу змагальності сторін, та зробив висновки без врахування всіх обставин справи. Вважає, що суд прийняв рішення, прийнявши до уваги лише недопустимі докази позивача, не надавши належної оцінки доводам відповідачів, при відсутності повноважного представника відповідача-1, порушивши п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод.

узагальнених доводів та заперечень інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ « ІПК «Полтавазернопродукт» прохали рішення місцевого суду залишити без змін, а апеляційну скаргу ТОВ «Райземінвест-2017» - залишити без задоволення.

Вказували, що висновок ТОВ «Райземінвест-2017» про необізнаність ОСОБА_1 про наявність обмежень у повноваженнях ОСОБА_2 на укладення спірної угоди не відповідає дійсним обставинам справи. Так, з тексту спірної угоди вбачається, що ОСОБА_2 діяв на підставі довіреності від 09.09.2016, як директор виробничого підрозділу (Семенівської філії ТОП «ІПК «Полтавазернопродукт»), що не є юридичною особою, а тому ОСОБА_1 , яка читала і підписувала цю угоду, була обізнана про те, що ОСОБА_2 не є директором ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт», а діє на підставі довіреності, яка прямо не передбачала право ОСОБА_2 розривати договори оренди землі від імені ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт». Відомості про те, що ОСОБА_2 не є і ніколи не був директором ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» розміщені у відкритому доступі в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

У відзиві на апеляційну скаргу також зазначено про безпідставність посилання ТОВ «Райземінвест-2017» на правові норми щодо вчинення правочину під впливом помилки, адже на вказані підстави позивач не посилався у позові.

Вважає хибними твердження ТОВ «Райземінвест-2017» щодо відсутності вимог закону щодо перевірки державним реєстратором повноважень представника, адже такий обов`язок передбачено Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженим постановою Кабінету міністрів України № 1127 від 25.12.2015, а саме пунктом 57-1. Проте, здійснюючи реєстрацію спірної Угоди від 03.11.2017 майже через два роки з дати її підписання сторонами, державний реєстратор Онищенко Р.М. не перевірив обсяг повноважень ОСОБА_2., довіреність якого була вже припинена, адже матеріали реєстраційної справи не містять копії довіреності, а документи для проведення такої реєстрації подавала особа, що діяла від імені ОСОБА_1 за довіреністю. Такі дії реєстратора суперечать п. 1 ч. 3 ст. 10 Закону Україну «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», про що зазначено судом першої інстанції.

Щодо безпідставності доводів апеляційної скарги про невірно обраний спосіб правового захисту, у відзиві на апеляційну скаргу зазначено, що вимоги віндикаційного та негаторного позовів стосуються власників майна, щодо якого такі позови пред`являються, натомість ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» є лише користувачем спірної земельної ділянки на правах орендаря.

Щодо безпідставності доводів апеляційної скарги про недоведеність порушеного права, представник ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» посилався на ст. 16 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про оренду землі» та статтю 1 Першого протоколу Конвенції з прав людини та основоположних свобод, вказуючи, що у позивача були законні сподівання на реалізацію права користування земельною ділянкою у продовж строку дії договору оренди, а в подальшому, ще й на переважне право на продовження строку його дії.

Щодо помилковості доводів апеляційної скарги про безпідставність визнання нового договору оренди землі недійсним, зазначено, що суд першої інстанції визнав незаконність спірного правочину про дострокове припинення правовідносин між ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» та ОСОБА_1 , відповідно, новий договір оренди землі між ТОВ «Райземінвест-2017» та ОСОБА_1 є недійсним, оскільки одна й та сама земельна ділянка не може бути предметом одночасно двох договорів. Позовна вимога щодо скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права оренди на спірну земельну ділянку за ТОВ «Райземінвест-2017» є похідною від вимоги про визнання недійсним договору оренди землі, а тому суд першої інстанції вірно скасував рішення державного реєстратора. Ухвалення судом рішенням про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прави можливе виключно з одночасним припиненням речового права (права оренди) на спірну земельну ділянку за ТОВ «Райземінвест-2017», що узгоджується із положеннями статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Також, у відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» зазначено, що скаржник, посилаючись на порушення норм процесуального права, не вказує в апеляційній скарзі, які саме докази та доводи відповідачів не були досліджені або залишені без оцінки та уваги суду, які саме докази апелянт вважає недопустимими, однак які були прийняті судом. Щодо ухвалення рішення за відсутності відповідачів зазначено, що матеріали справи містять докази належного повідомлення усіх учасників справи про дату, час і місце розгляду справи; ТОВ «Райземінвест-2017» має офіційного представника - директора, ОСОБА_2 , який був належним чином повідомлений про судове засідання. ОСОБА_1 надала до суду першої інстанції заяву про розгляд справи без участі. Суд першої інстанції належним чином обґрунтував відхилення заяви адвоката Бехтер Л.В. про відкладення розгляду справи у зв`язку із воєнним станом. Крім того, справа розглядалась судом у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи. Сторони у справі реалізували свої права на викладення своїх доводів у письмових заявах по суті справи.

фактичні обставини справи

Місцевим судом установлено, що позивач у справі, ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт», є юридичною особою, натомість Виробничий підрозділ Агрофірма «Семенівська» ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» є філією цього Товариства, не є юридичною особою, здійснює діяльність від імені Товариства, та діє на підставі затвердженого загальними зборами учасників ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» Положення від 26.12.2008.

Директором даного Виробничого підрозділу Агрофірма «Семенівська» був призначений ОСОБА_2 за трудовим договором (контрактом) № 2 від 12.12.2016 року. (а.с. 39-40 т.1)

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 здійснював свою діяльність в межах повноважень визначених Трудовим договором (контрактом), Положенням «Про виробничий підрозділ Агрофірма «Семенівська», Статутом ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт», посадовою інструкцією директора та довіреністю від 09.09.2016 року.

ОСОБА_1 є власником земельної ділянки з кадастровим номером :00:005:0082, площею 3,1342 га, яка розташована на території Криворудської сільської ради Семенівського району (нині - Кременчуцького) Полтавської області (а.с. 24 т. 1).

31.12.2013 між ОСОБА_1 та ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» було укладено Договір оренди земельної ділянки, згідно з яким ОСОБА_1 передала в користування позивачу земельну ділянку з кадастровим номером :00:005:0082, площею 3,1342, строком на 10 років (а.с. 21-22 т. 1), що підтверджується Актом приймання-передачі земельної ділянки в оренду (а.с. 23 т. 1)

19.08.2015 вказаний договір оренди землі був зареєстрований державним реєстратором реєстрації служби Семенівського РУЮ Полтавської області ОСОБА_3 , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т. 1 а.с. 24).

03.11.2017 Угодою, укладеною між орендодавцем, ОСОБА_1 та орендарем, ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт», в особі директора ВП АФ «Семенівська» ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» ОСОБА_2., що діяв на підставі довіреності від 09.09.2016, сторони домовилися розірвати Договір оренди земельної ділянки від 31.12.2013 з кадастровим номером :00:005:0082. До угоди між сторонами також підписано Акт-приймання-передачі земельної ділянки від 03.11.2017 (а.с. 113-114 т. 1)

19.12.2017 було створено ТОВ «Райземінвест-2017», де одним із засновників є ОСОБА_2 , що вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. (т. 1 а.с. 42-44). При цьому, суд першої інстанції установив, що ТОВ «Райземінвест-2017» було створене коли ОСОБА_2 ще перебував у трудових відносинах з ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт», тобто останній, всупереч вимогам п. 6.1 Трудового договору (контракту), взяв участь у створенні господарського товариства - прямого конкурента позивача.

Також, місцевим судом встановлено, що ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» продовжувало користуватися цією земельною ділянкою та виплачувати орендодавцю орендну плату за користування орендованою землею.

З довідки ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» № 889 від 16.07.2020 встановлено, що на земельній ділянці з кадастровим номером :00:005:0082 у 2017 році вирощувалася пшениця озима, у 2018 році - соняшник, у 2019 році - кукурудза (т. 1, а.с. 26).

ОСОБА_1 згідно з договором оренди земельної ділянки з кадастровим номером :00:005:0082 за період з 2017 - 2019 років виплачено орендну плату з вирахуванням податків в розмірі 37 424,19 грн, з яких за 2017 рік - 12 474,73 грн, за 2018 рік - 12 474,73 грн, за 2019 рік - 12 474,73 грн, що підтверджується довідкою ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» № 890 від 16.07.2020 (т. 1, а.с. 27).

04.01.2018 наказом генерального директора ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» ОСОБА_2 звільнено з посади директора ВП АФ «Семенівська» ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» за власним бажанням (а.с. 40, т. 1).

11.01.2018 відомості про припинення дії виданої ОСОБА_2 довіреності від 09.09.2016 внесено до Єдиного реєстру довіреностей, що підтверджується Витягом (а.с. 41 т. 1).

12.04.2018 за заявою ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості щодо вчинення колишнім директором ВП «АФ «Семенівська» ОСОБА_2 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, що вбачається з витягу з ЄРДР за номером кримінального провадження 0000121 (т. 1, а.с. 41 зв. ст.)

04.09.2019 спірна Угода від 03.11.2017 про дострокове припинення Договору оренди землі від 31.12.2013 була зареєстрована.

09.09.2019, згідно з рішенням державного реєстратора КП «Реєстр нерухомого майна та бізнесу» Бричківської сільської ради Онищенка Р.М., індексний номер рішення № 48580688 від 09.09.2019, припинено речове право (право оренди) ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» щодо земельної ділянки з кадастровим номером :00:005:0082 (що вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру, а.с. 24-25 т.1).

10.09.2019 між ОСОБА_1 та ТОВ «Рейземінвест-2017» було укладено Договір оренди цієї ж земельної ділянки з кадастровим номером :00:005:0082 та цього ж дня проведено державну реєстрацію цього договору.

На підставі рішення державного реєстратора КП «Реєстр нерухомого майна та бізнесу» Бричківської сільської ради Онищенка Р.М. індексний номер №48688896 від 16.09.2019 здійснено державну реєстрацію права оренди земельної ділянки :00:005:0082 за ТОВ «Рейземінвест-2017» (що вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру, а.с. 24-25 т.1).

Висновки суду першої інстанції

Суд першої інстанції, дослідивши повноваження директора ВП «АФ «Семенівська» ОСОБА_2., встановив, що довіреність від 09.09.2016, на підставі якої він діяв під час укладення спірної Угоди від 03.11.2017, не передбачала повноважень ОСОБА_2 на розірвання договорів оренди, він був уповноважений лише на укладення договорів, а не розірвання, та складена таким чином, що не може розширювати повноваження останнього, в іншому випадку, для розширення повноважень, необхідно було б вносити зміні в текст Положення. Таким чином, дійшов висновку про перевищення ОСОБА_2 , як директором ВП «АФ «Семенівська», своїх повноважень при укладенні спірної Угоди від 03.11.2017 про розірвання договору оренди земельної ділянки від 31.12.2013 між ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» та ОСОБА_1 , а також про відсутність волевиявлення ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» на укладення цієї угоди, а тому визнав недійним таку угоду на підставі ст. ст. 203, 215, 241 ЦК України.

Доводи сторони відповідача про те, що спірна угода не може бути визнана недійсною, оскільки ОСОБА_1 діяла добросовісно на момент укладення з ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» угоди про розірвання договору, не знала та не могла передбачити про обмеження повноважень директора підрозділу ОСОБА_2 та відсутність у нього відповідних повноважень на вчинення цього правочину, суд першої інстанції відхилив, зазначивши на підставі здійсненої оцінки зібраних у справі доказів, що остання отримувала оренду плату майже протягом двох років з дня підписання угоди про дострокове розірвання договору оренди землі, не вимагала фактичного припинення використання земельної ділянки ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт», її повернення, а з тексту самої угоди, яку ОСОБА_1 читала та підписувала, була обізнана про те, що ОСОБА_2 не був директором ТОВ ІПК «Полтавазернопродукт», а діяв на підставі Довіреності від 09.09.2016, якою прямо не передбачено його право розривати договори оренди землі.

Також, місцевий суд встановив, що при здійсненні реєстрації спірної Угоди від 03.11.2017 про дострокове розірвання договору оренди землі між ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» та ОСОБА_1 , державний реєстратор Онищенко Р.М. не перевірив ані наявності самої довіреності ОСОБА_2 , про яку зазначено в тексті Угоди від 03.11.2017, оскільки остання в матеріалах реєстрації справи відсутня, ані наявність повноважень ОСОБА_2 за цією довіреністю на укладення такого типу угод, а тому дійшов висновку про порушення реєстратором Порядку вчинення нотаріальних дій, що є підставою для скасування реєстрації припинення права оренди за ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт».

В зв`язку із задоволенням вимоги про визнання Угоди від 03.11.2017 недійсною та скасування рішення державного реєстратора про припинення права оренди за ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт», враховуючи те, що договір оренди землі від 31.12.2013 з ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» є чинним та незаконно припиненим, суд першої інстанції дійшов висновку, що укладення нового договору оренди землі між ОСОБА_1 та ТОВ «Райземінвест-2017» щодо тієї ж самої земельної ділянки суперечить вимогам законодавства, порушує законні права ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт», як належного орендаря, та підлягає визнанню недійсним в судовому порядку на підставі статей 24, 25, 27 Закону України «Про оренду землі», статей 13, 203, 215 ЦК України. Рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права оренди за ТОВ «Райземінвест-2017» підлягає скасуванню, як похідна від вимоги про визнання нового договору оренди недійсним, з одночасним припиненням права оренди за ТОВ «Райземінвест-2017» на земельну ділянку з кадастровим номером :00:005:0082 та визнанням за ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» права оренди, що узгоджується із положеннями ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Як вбачається з поданої позовної заяви, позивач прохав визнати недійсною Угоду про розірвання договору оренди землі з декількох підстав:

- у директора ВП «АФ «Семенівська» ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» ОСОБА_2. не було повноважень на укладення спірної угоди;

- директор ВП «АФ «Семенівська» ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» Сліпаченко П.П. діяв у власних інтересах внаслідок зловмисних домовленостей щодо позбавлення позивача права оренди землі.

Тобто, позивачем заявлено вимоги про недійсність правочинів як з підстави передбаченої ст. 203, 215, 241 ЦК України (вчинення правочину з перевищенням повноважень), так і з підстави, визначеної ст. 232 ЦК України (вчинення правочину у результаті зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною).

Відповідно до ст. 232 ЦК України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним. Довіритель має право вимагати від свого представника та другої сторони солідарного відшкодування збитків та моральної шкоди, що завдані йому у зв`язку із вчиненням правочину внаслідок зловмисної домовленості між ними.

Відповідно до ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину.

Одночасне застосування цих двох правових підстав є неможливим.

У відповідності до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленої у постанові від 27.06.2018 року № 668/13907/13-ц, з огляду на приписи статей 92, 237 - 239, 241 ЦК України для визнання недійсним договору, укладеного юридичною особою з третьою особою, з підстави порушення установленого обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи, встановлений факт перевищення повноважень органом чи особою, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, самостійного юридичного значення не має, а тому для визнання недійсним договору з тієї підстави, що його було укладено представником юридичної особи з перевищенням повноважень (ст. 241 ЦК України) необхідно також встановити, по-перше, наявність підтверджених належними і допустимими доказами обставин, які свідчать про те, що контрагент такої юридичної особи діяв недобросовісно або нерозумно. При цьому тягар доказування недобросовісності та нерозумності в поведінці контрагента за договором несе юридична особа. По-друге, дії сторін такого договору мають свідчити про відсутність реального наміру його укладення і виконання.

У відповідності до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 23.09.2020 року № 544/35/18, кваліфікація правочину, вчиненого внаслідок зловмисної домовленості (ст. 232 ЦК України) зумовлює доведення та встановлення судом таких умов: від імені однієї із сторін правочину виступав представник; зловмисна домовленість і вчинення правочину з іншою стороною відбулася на підставі наявних повноважень представника; наявність умислу в діях представника щодо зловмисної домовленості; настання несприятливих наслідків для особи, яку представляють; наявність причинного зв`язку між зловмисною домовленістю і несприятливими наслідками для особи, яку представляють. При цьому не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений із метою завдання шкоди довірителю.

Таким чином, для кваліфікації правочину, вчиненого внаслідок зловмисної домовленості однією із обов`язкових умов є встановлення факту наявних повноважень представника, а для кваліфікації правочину, вчиненого з перевищенням повноважень - факт довільного збільшення представником обсягу права на здійснення правочинів, який встановлено вказівками особи, яку представляють, або нормами права (тобто, розширення представником зі своєї ініціативи меж наданих йому повноважень, не погодивши такий відступ з особою, яку він представляє). Також, наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

1.Щодо наявності у директора ВП «АФ «Семенівська» ОСОБА_2. права на укладення від імені ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» угоди про дострокове розірвання договору оренди землі

Відповідно до приписів частини першої статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 95 ЦК України філії не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення. Керівники філій призначаються юридичною особою і діють на підставі виданої нею довіреності.

Згідно з ч. 3 ст. 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Відповідно до положень статей 1003, 1004, 1006 ЦК України у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності чітко визначаються юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними.

Підпунктом 2.1 пункту 2 глави 4 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України закріплено, що у довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити представнику. Дії, які належить вчинити представнику, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними.

Згідно з частиною третьої статті 92 ЦК України орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено місцевим судом, ВП «АФ «Семенівська» є філією ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» та діє на підставі затвердженого 26.12.2008 загальними зборами учасників ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» Положення «Про виробничий підрозділ Агрофірма «Семенівська» ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт».

Керівником (директором) філії був призначений ОСОБА_2 , якому, на представництво підрозділу та інтересів Товариства була видана довіреність від 09.09.2016, строком дії до 09.09.2018 року.

Зі змісту виданої 09.09.2016 ОСОБА_2 довіреності вбачається:

« … Цією довіреністю ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» уповноважив директора ВП АФ «Семенівська» ОСОБА_2. представляти підрозділ та інтереси Товариства в органах нотаріату, інших державних, громадських та комерційних підприємствах, установах і організаціях з питань:

- укладання та підписання договорів оренди земельних часток (паїв), земельних ділянок сільськогосподарського призначення, та з питань реєстрації права користування такими земельними ділянками;

- укладання та підписання договорів оренди майна, яке було розпайоване між бувшими членами колективних сільськогосподарських підприємств та знаходяться на колективній власності осіб, що мають свідоцтва про право на майновий пай, а також з питань укладення та підписання договорів схову та купівлі такого майна;

- укладання та підписання договорів купівлі права власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства та оформлення прав власності Товариства на такий майновий пай;

- укладення та підписання з юридичними та фізичними особами України господарських угод, в тому числі купівлі-продажу, постачання, спільної діяльності, здійснювати інші угоди, передбачені законодавством України, з урахуванням обмежень до 45000,00 (сорока п`яти тисяч гривень);

- у відносинах з юридичними та фізичними особами щодо всіх інших дій, пов`язаних з цією довіреністю.

Для цього, представникові надано право:

- підписувати договори оренди земельних ділянок чи земельних часток (паїв) від імені орендаря та інші будь-які документи, які пов`язані з оформленням та реєстрацією таких договорів;

- підписувати договори оренди майна, яке було розпайоване між бувшими членами колективних сільськогосподарських підприємств та перебуває у колективній власності осіб, що мають свідоцтва про право на майновий пай а також питань укладення та підписання договорів схову та купівлі такого майна і майнових прав від імені покупця;

- підписувати господарські договори з надання послуг мешканця територіальної громади, на якій знаходиться виробничий підрозділ, пов`язані з веденням особистих селянських господарств;

- підписувати договори, угоди та інші документи в межах, затвердженої товариством соціальної програми для територіальної громади, на якій знаходиться виробничий підрозділ;

- укладення та підписання з юридичними та фізичними особами України господарських угод, в тому числі: купівлі-продажу, постачання, спільної діяльності, здійснювати інші угоди, передбачені законодавством, з урахуванням обмежень 45 000,00 грн. … ».

Інші положення довіреності стосуються повноважень ОСОБА_2., пов`язаних із встановленням розміру орендної плати, контролем за розрахунками по укладених договорах оренди, а також з безпосередніми функціональними обов`язками як директора виробничого підрозділу по управлінню філією.

Пунктом 4.4. Положенням ВП АФ «Семенівська» про передбачено, що підрозділ не має права, зокрема, самостійно розривати будь-які договірні відносини. Підрозділ використовує майно, надане йому Товариством, в тому числі орендовані земельні ділянки. Керівником підрозділу є директор, який призначається Генеральним директором Товариства та діє на підставі довіреності. Директор здійснює оперативне керівництво, укладає на підставі довіреності угоди з юридичними та фізичними особами та діє від імені Товариства в межах повноважень, визначених Положенням та виданої йому довіреності. Директор зобов`язаний, зокрема, додержуватись положень Статуту Товариства, цього Положення та повноважень, наданих йому довіреністю, а також своєчасно інформувати керівництво Товариства про зміни у діяльності Підрозділу, які можуть негативно вплинути на інтереси Товариства (т.1 а.с. 215-217).

З урахуванням змісту довіреності, нею не обумовлено право повіреного, ОСОБА_2 , на укладення угод про дострокове припинення договорів оренди землі.

Уповноважуючи ОСОБА_2 на представництво інтересів ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» в органах нотаріату, інших державних, громадських та комерційних підприємствах, установах і організаціях саме з питань укладання та підписання договорів оренди земельних часток (паїв), земельних ділянок сільськогосподарського призначення, та з питань реєстрації права користування такими земельними ділянками, ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» для цього обмежило коло повноважень ОСОБА_2 , надавши право підписувати договори оренди земельних ділянок, і не наділяла правом підпису угод про розірвання договорів оренди землі.

Надаючи оцінку обсягу повноважень ОСОБА_2., окреслених даною довіреністю, на мою думку, місцевий суд вірно дослідив її зміст з урахуванням положень Статуту ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт», Положення про ВП «АФ «Семенівська», Посадової інструкції № 3 директора ВП АФ «Семенівська» та Трудового договору (контракту) ОСОБА_2 , та дійшов обґрунтованого висновку, що довіреність, видана ОСОБА_2 , складена таким чином, що вона не може розширювати його повноваження, а може лише звужувати, в іншому випадку для розширення повноважень ОСОБА_2 необхідно було б вносити зміни в текст Положення.

Також, суд першої інстанції вірно відхилив висновок науково-правової експертизи від 30.09.2021, здійснений на замовлення сторони відповідача у справі, оскільки він не є висновком експерта, а є висновком науковців, які не є судовими експертами, не попереджались судом про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, крім того, з дослідницької частини цього висновку слідує, що науковцями не досліджувались усі нормативні акти, на підставі яких діяв ОСОБА_2 .

Таким чином, вважаю, що правильним є висновок суду першої інстанції про перевищення повноважень ОСОБА_2 , як директором ВП «АФ «Семенівська», при підписанні Угоди від 03.11.2017 про дострокове розірвання договору оренди земельної ділянки від 31.12.2013.

2.Щодо правових підстав для визнання спірної Угоди про дострокове розірвання договору оренди землі недійсною

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно зі статтею 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів осіб, а загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Положеннями ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За змістом положень статей 11, 509, 526, 599 ЦК України зобов`язальні правовідносини виникають, у тому числі, з договорів, які мають виконуватися належним чином відповідно до їх умов та вимог законодавства, припинення яких обумовлюється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Згідно із частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Юридична особа є учасником цивільних відносин і наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю (статті 2, 80, 91, 92 ЦК України). При цьому особливістю цивільної дієздатності юридичної особи є те, що така особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону (частина перша статті 92 ЦК України).

Правочини юридична особа також вчиняє через свої органи, що з огляду на приписи статті 237 ЦК України утворює правовідношення представництва, в якому орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана або має право вчинити правочин від імені цієї юридичної особи, в тому числі вступаючи в правовідносини з третіми особами.

Згідно з положеннями частини 1 статті 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

На захист прав третіх осіб, які вступають у правовідносини з юридичними особами, в тому числі укладають з юридичними особами договори різних видів, частиною третьою статті 92 ЦК України передбачено, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 березня 2017 року у справі № 760/8121/16-ц).

Отже, частина 3 статті 92 ЦК України встановлює виняток із загального правила щодо визначення правових наслідків вчинення правочину представником з перевищенням повноважень (статті 203, 241 ЦК України). Для третьої особи, яка уклала з юридичною особою договір, обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи загалом не мають юридичної сили, хоча б відповідні обмеження й існували на момент укладення договору. Таке обмеження повноважень набуває юридичної сили для третьої особи в тому випадку, якщо саме вона, ця третя особа, вступаючи у відносини з юридичною особою та укладаючи договір, діяла недобросовісно або нерозумно, зокрема, достеменно знала про відсутність в органу юридичної особи чи її представника необхідного обсягу повноважень або повинна була, проявивши принаймні розумну обачність, знати про це. Тягар доказування недобросовісності та нерозумності в поведінці третьої особи несе юридична особа (відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 27.04.2016 у справі № 6-62цс16, в постанові Верховного Суду від 13.07.2022 № 760/20585/18, від 30.11.2016 року у справі № 6-2363цс16)

Підписуючи оспорювану Угоду від 03.11.2017 про дострокове припинення договору оренди землі, ОСОБА_2 з власної ініціативи розширив межі наданих йому повноважень без подальшого схвалення таких дій довірителем, що є підставою для визнання такого правочину недійсним на підставі статей 203, 215 ЦК України.

Правочин може вважатися схваленим довірителем, зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання (ч. 1 ст. 241 ЦК України).

Жодних доказів, які б свідчили про волевиявлення ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» на припинення земельних правовідносин із ОСОБА_1 матеріали справи не містять, разом із тим судом першої інстанції встановлено та вбачається з наданих доказів, що ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» продовжило користуватися спірною земельною ділянкою та виплачувати орендодавцю, ОСОБА_1 , орендну плату за користування орендованою землею. (т. 1, а.с. 26, 27). Дізнавшись про існування спірної Угоди від 03.11.2017 ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» звернулось із заявою до правоохоронних органів про вчинення злочину (т. 1 а.с. 42 зв. стор.)

Дії сторін такого договору свідчать про відсутність реального наміру його укладення і виконання.

3.Щодо недобросовісності та нерозумності в поведінці третьої особи

Як вбачається з матеріалів справи, 03.11.2017 Угодою про дострокове розірвання договору оренди землі № б/н від 31.12.2013 ОСОБА_1 , як орендодавець, та ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт», як орендар, в особі директора ВП АФ «Семенівська» ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» ОСОБА_2., що діяв на підставі довіреності від 09.09.2016, сторони домовилися розірвати вказаний договір оренди № б/н від 31.12.2013 земельної ділянки з кадастровим номером :00:005:0082 (т. 1 а.с. 113).

З 03.11.2017 до 04.09.2019, тобто протягом 1 року та 11 місяців, сторони не вчиняли жодних дій, спрямованих на реєстрацію та виконання Угоди від 03.11.2017 року.

ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» продовжувало користуватись даною земельною ділянки, а ОСОБА_1 не заперечувала проти оренди її земельної ділянки ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» та отримувала орендну плату від останнього.

Реєстрація припинення права оренди ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» на вказану земельну ділянку на підставі спірної Угоди від 03.11.2017 була здійснена за зверненням ОСОБА_1 (в особі уповноваженого за довіреністю представника (а.с. 113 т. 1) тільки 04.09.2019, тобто через 1 рік та 11 місяців з моменту її підписання.

10.09.2019, тобто з наступного дня з дати внесення державним реєстратором відомостей до реєстру про припинення права оренди за ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» на земельну ділянку :00:005:0082, між ОСОБА_1 та ТОВ «Рейземінвест-2017», директором якого був колишній директор ВП «АФ «Семенівська» Сліпаченко П.П., було укладено новий договір оренди цієї ж земельної ділянки.

В ході апеляційного розгляду справи представник ОСОБА_1 , адвокат Бехтер Л.В., пояснила, що з 2017 по 2019 рік ОСОБА_1 не вчиняла дій з реєстрації розірвання договору оренди землі з тих підстав, що вона підшуковувала більш вигіднішого орендаря, яким виявився ТОВ «Рейземінвест-2017». Реєстрація розірвання договору відбулася з її ініціативи. Від її імені діяв представник за дорученням, який, в свою чергу, в момент розірвання договору був непрацевлаштований, та лише з 2021 року став працювати в ТОВ «Рейземінвест-2017».

З журналу вхідної кореспонденції ВП «АФ «Семенівська» на 2016 - 2017 роки вбачається, що у листопаді 2017 року чи раніше від ОСОБА_1 не надходило скарг на неналежне виконання ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» своїх обов`язків, як орендаря, чи заяв про дострокове припинення договору оренди.

Зважаючи на викладене, позбавлені логіки дії відповідачки ОСОБА_1 , яка 03.11.2017 достроково розірвала договір оренди землі від 31.12.2013, при цьому того ж дня ОСОБА_2 передав ОСОБА_1 земельну ділянку, однак власниця самостійно не займалась обробітком землі та не уклала будь-яких інших договорів щодо використання чи продажу земельної ділянки, натомість фактично продовжила відносини оренди землі з ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт», отримуючи орендну плату, в той час, як ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» проводило обробіток землі протягом майже двох років після підписання спірної угоди про розірвання договору оренди землі.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). (ст. ст. 12, 81, 89 ЦПК України)

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно, цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17.

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який у рішенні від 23 серпня 2016 року у справі «Дж. К.» та інші проти Швеції» зазначив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

Таким чином, доведена належними доказами у справі послідовність дій ОСОБА_1 , які суд першої інстанції оцінив як нелогічні, свідчить про недобросовісність та нерозумність в поведінці останньої.

З наведених вище норм матеріального права слідує, що обмеження повноважень набуває юридичної сили для третьої особи в тому випадку, якщо саме вона, ця третя особа, вступаючи у відносини з юридичною особою та укладаючи договір, діяла недобросовісно або нерозумно, зокрема (а не виключно), достеменно знала про відсутність в органу юридичної особи чи її представника необхідного обсягу повноважень або повинна була, проявивши принаймні розумну обачність, знати про це.

Статтею 3 ЦК України визначено, що загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору; справедливість, добросовісність та розумність.

Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Доктрину venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі- "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).

В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Наприклад, у статті I.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказується, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Очевидно, що поведінка відповідача, ОСОБА_1 , яка після укладення 03.11.2017, Угоди про дострокове розірвання договору оренди землі від 31.12.2013, не мала намірів її виконувати, що підтвердила її адвокат у судовому засіданні, протягом майже двох років із дня її підписання не заперечувала проти фактичного продовження використання земельної ділянки ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» та продовжувала отримувати оренду плату, а лише через 1 рік та 11 місяців ініціювала реєстрацію цієї Угоди від 03.11.2017, суперечить добросовісній поведінці, є недобросовісною.

4.Щодо обізнаності третьої особи ( ОСОБА_1 ) про відсутність у представника ОСОБА_2 повноважень на укладення спірної Угоди про припинення договору оренди

Місцевий суд вірно проаналізував зміст спірної Угоди від 03.11.2017, укладеної між ОСОБА_1 та ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» про розірвання договору оренди землі від 31.12.2013, проаналізував зміст довіреності, на підставі якої діяв ОСОБА_2 та дійшов вірного висновку, що ОСОБА_1 вважається такою, що обізнана про обмеження повноважень директора ВП «АФ «Семенівська» ОСОБА_2. щодо укладення угоди про розірвання договору оренди.

З тексту самої угоди від 03.11.2017 вбачається, що ОСОБА_1 , яка читала та підписувала її, що ОСОБА_2 діяв на підставі довіреності від 09.09.2016, якою прямо не передбачено його право підписувати договори про розірвання договорів оренди землі.

Тобто, спірна Угода від 03.11.2017 містить чітке зазначення про підписання її особою, яка діє на підставі довіреності (тобто представником), яка встановлює обсяг повноважень зазначеної особи.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 27.04.2016 у справі № 6-62цс16, в постанові Верховного Суду від 13.07.2022 № 760/20585/18, від 30.11.2016 року у справі № 6-2363цс16, частина 3 статті 92 ЦК України встановлює виняток із загального правила щодо визначення правових наслідків вчинення правочину представником з перевищенням повноважень (статті 203, 241 ЦК України). Для третьої особи, яка уклала з юридичною особою договір, обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи загалом не мають юридичної сили, хоча б відповідні обмеження й існували на момент укладення договору. Таке обмеження повноважень набуває юридичної сили для третьої особи в тому випадку, якщо саме вона, ця третя особа, вступаючи у відносини з юридичною особою та укладаючи договір, діяла недобросовісно або нерозумно, зокрема, достеменно знала про відсутність в органу юридичної особи чи її представника необхідного обсягу повноважень або повинна була, проявивши принаймні розумну обачність, знати про це.

Суд апеляційної інстанції безпідставно не взяв до уваги, що Угода від 03.11.2017 про припинення договору оренди землі є укладеною з моменту її державної реєстрації.

Згідно з частиною першою статті 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

У статті 1 Закону України «Про оренду землі» (у редакції станом на час укладення спірної угоди) зазначено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та інших видів діяльності. Статтею 14 Закону визначено, що договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації та виникає з моменту цієї реєстрації.

Законодавством у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень передбачена обов`язкова державна реєстрація як виникнення, переходу, так і припинення речових прав на нерухоме майно. При цьому, державна реєстрація припинення права оренди здійснюється шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Лише з моменту реєстрації угоди про дострокове припинення договору оренди землі виникають цивільні права та обов`язки.

Звертаю увагу, що на час реєстрації, 04.09.2019, спірної Угоди від 03.11.2017 ОСОБА_1 не могла не знати, проявивши принаймні розумну обачність, що ОСОБА_2 станом на 2018 рік вже не мав жодних повноважень на представництво інтересів ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт», відомості про припинення дії виданої ОСОБА_2 довіреності від 09.09.2016 внесено до Єдиного реєстру довіреностей 11.01.2018 у зв`язку із звільненням останнього 04.01.2018 з посади директора ВП «АФ «Семенівська». При цьому, через декілька днів ОСОБА_1 уклала новий договір оренди з ТОВ «Рейземінвест-2017» від імені якого діяв, як директор, ОСОБА_2 .

За таких обставин, вважаю безпідставними висновки апеляційного суду про недоведеність того факту, що ОСОБА_1 знала або могла дізнатись про те, що у ОСОБА_2 були відсутні повноваження на укладення такого договору.

Посилання в апеляційній скарзі та в постанові апеляційного суду на правові позиції, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі № 668/13907/13-ц, та на постанову від 22 жовтня 2019 року у справі № 911/2129/17, провадження № 12-45 гс 19, не є тими обставинами, на підставі яких апеляційний суд повинен здійснити переоцінку доказів у даній справі та надати іншу правову оцінку наявним у справі доказам.

Щодо доводів скаржника про відсутність обов`язку державного реєстратора здійснити перевірку обсягу цивільної дієздатності та правоздатності представників.

Вирішуючи питання про скасування рішень державного реєстратора Онищенка Р.М. про державну реєстрацію припинення права оренди позивача щодо спірної земельної ділянки, місцевий суд виходив з того, що на момент здійснення даної реєстраційної дії (09.09.2019) законодавство про реєстрацію речових прав на нерухоме майно містило прямі вимоги до державних реєстраторів щодо перевірки правоздатності та дієздатності фізичних та юридичних осіб, їх представників, а саме, п. 57-1 «Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 25.12.2015 передбачено, що для державної реєстрації прав, що набувається не у результаті вчинення нотаріальних дій або не на підставі документів, виданих (оформлених) органами державної влади чи органами місцевого самоврядування, також подаються документи, що визначають обсяг цивільної правоздатності, дієздатності фізичних та юридичних осіб, а також обсяг повноважень представника фізичної або юридичної особи.

Обсяг цивільної правоздатності та дієздатності визначається, а повноваження представника перевіряються щодо особи, якій належить нерухоме майно на певному речовому праві, та щодо особи, яка набуває певних речових прав.

Перевірка цивільної правоздатності та дієздатності юридичної особи, зареєстрованої відповідно до законодавства України, здійснюється шляхом отримання з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відомостей про таку особу, у тому числі про її установчі документи, та перевірки відповідності реєстраційної дії, яка вчиняється, обсягу її цивільної правоздатності та дієздатності.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що чинним законодавством на час реєстраційних дій не було передбачено обов`язку державного реєстратора перевірити при проведенні реєстраційних дій повноваження сторін на підписання документу, який подається для реєстрації, а саме Угоди від 03.11.2017 про дострокове припинення договору оренди земельної ділянки від 31.12.2013, є неслушними.

Текст Угоди від 03.11.2017 про дострокове припинення договору оренди земельної ділянки містить пряме посилання, що зі сторони орендаря вона підписана представником Сліпаченком П.П. за довіреністю, яка в матеріалах реєстраційної справи була відсутня, та відомості про припинення дії якої на час проведення реєстрації спірної угоди були внесені до державного реєстру.

Місцевий суд дійшов вірного висновку, що бездіяльність державного реєстратора свідчить про порушення ним Порядку державної реєстрації реєстрацій речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та п. 1 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», яким передбачено. що державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав.

Таким чином, рішення державного реєстратора КП «Реєстр нерухомого майна та бізнесу» Бричківської сільської ради Полтавського району Полтавської області Онищенка Р.М. про державну реєстрацію припинення права оренди ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» на земельну ділянку з кадастровим номером :00:005:0082 є незаконним та підлягає скасуванню.

Щодо доводів апеляційної скарги про неналежний спосіб захисту

Скаржник в апеляційній скарзі зазначав, що місцевий суд встановив обставини припинення орендних відносин між ОСОБА_1 та ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт», а отже підстави для визнання договору оренди від 10.09.2019 між ОСОБА_1 та ТОВ «Райземінвест-2017» щодо вказаної земельної ділянки відсутні, а обраний позивачем спосіб захисту є неефективним.

Апеляційний суд відхиляє такі доводи скаржника з огляду на те, що судом першої встановлено обставини недійсності угоди про дострокового припинення договору оренди, отже, новий договір оренди землі, який є чинним та діючим і не дія якого не скінчилась станом на момент ухвалення рішення у даній справі, предметом якого є одна й та сама земельна ділянка, порушує законні права позивача, як належного орендаря земельної ділянки та підлягає визнанню недійсним в судовому порядку на підставі статей 24, 25, 27 Закону України «Про оренду землі», статей 13, 203, 215 ЦК України.

Відповідно до статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з частиною 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Ухвалення судом рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Тобто, у рішенні суду про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсним чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування державної реєстрації прав, необхідно зазначати про визнання, зміну чи припинення таких прав.

Аналогічні правові висновки наведені у постановах Верховного Суду від 03.09.2020 у справі № 914/1201/19, від 23.06.2020 у справах № 906/516/19, № 905/633/19, № 922/2589/19, від 30.06.2020 у справі № 922/3130/19, від 14.07.2020 у справі № 910/8387/19, від 20.08.2020 у справі № 916/2464/19 та від 28.10.2020 у справі № 10963/19, в постанові Верховного Суду від 11 лютого 2021 року у справі № 911/1530/19.

Задоволення заявленого позову без вирішення по суті спору про інші речові права між сторонами (права оренди товариств) не тільки не матиме наслідком поновлення прав позивача, а й призведе до стану правової невизначеності щодо спірного нерухомого майна.

Отже, обраний позивачем спосіб захисту є ефективним та відповідає вимогам закону.

Щодо доводів апеляційної скарги порушення норм процесуального права

Скаржник, посилаючись в апеляційній скарзі на порушення норм процесуального права, не вказує, які саме докази та доводи відповідачів не були досліджені або залишені без оцінки та уваги суду, які саме докази скаржник вважає недопустимими, однак які були прийняті судом.

Щодо ухвалення рішення за відсутності відповідачів слід зазначити про наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, справа призначена судом першої інстанції до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, про що зазначено в ухвалі про відкриття провадження у справі (а.с. 105 т. 1).

Згідно з ч. 1 ст. 277 ЦПК України питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було заявлено клопотання про розгляд справи у порядку загального позовного провадження

Відповідно до ч. 3 ст. 277 ЦПК України якщо суд за результатами розгляду клопотання позивача дійде висновку про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, він зазначає про це в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Згідно з ч. 5 ст. 19 ЦПК України умови, за яких суд має право розглядати вимоги про стягнення грошових сум у наказному провадженні, а справи - у загальному або спрощеному позовному провадженні, визначаються цим Кодексом, а саме статтею 274 ЦПК України.

Згідно з умовами, передбаченими ст. 274 ЦПК України, вказана цивільна справа не становить виключення з тих справ, які підлягають розгляду виключно у порядку загального позовного провадження, а тому при визначенні порядку розгляду справи судом першої інстанції не було порушено норм процесуального права.

Щодо повідомлення учасників справи про дату, час і місце розгляду справи.

Згідно з ч. 5 ст. 277 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Представник позивача, ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт», надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с. 58 т. 2)

Відповідач ОСОБА_1 надала до суду заяву про розгляд справи без її участі (а.с. 8 т. 2).

Адвокат Бехтер Л.В., що представляє інтереси відповідача ТОВ «Райземінвест-2017», надала до суду клопотання про відкладення розгляду справи через введення в Україні воєнного стану та неможливості прибуття у судове засідання.

Суд першої інстанції визнав неявку адвоката Бехтер Л.В. такою, що не перешкоджає розгляду справи в межах спрощеного позовного провадження, та дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника відповідача.

Якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. (постанова Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18).

Враховуючи тривалість розгляду справи, а також те, що представником ТОВ «Райземінвест-2017» було реалізовано у справі свої права щодо надання відзиву на позов, заперечення на відповідь на відзив та надання письмових пояснень, диспозитивне ставлення до права на прийняття участі в режимі відеоконференції в тому числі поза межами суду за допомогою власних технічних засобів, неявка адвоката Бехтер Л.В. у судове засідання 12.04.2022 не перешкоджала розгляду справи судом першої інстанції справи.

Підсумовуючи вище викладене доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростували.

Беручи до уваги усе вищевикладене, вважаю, що місцевий суд вірно визначився з характером спірних правовідносин, повно та всебічно дослідив зібрані у справі докази, надав вірну оцінку доказам в їх сукупності, та ухвалив рішення, що відповідає вимогам законності та обґрунтованості, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вважаю, що підстави для скасування судом апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції були відсутні, а тому апеляційну скаргу ТОВ «Райземінвест-2017» необхідно було залишити без задоволення, а рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 12 квітня 2022 року підлягало залишенню без змін.

Суддя П.С. Абрамов