Справа №443/1890/20
Провадження №2/443/67/22
УХВАЛА

28 липня 2022 року суддя Жидачівського районного суду Львівської області Сливка С.І., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Брони Мар`яни Василівни про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Жидачівського районного суду Львівської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, в якому позивач, зокрема просить визнати за нею право власності на Ѕ квартири АДРЕСА_1 .

26 липня 2022 року представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Брона М.В. подано заяву про забезпечення позову, в якій просить накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

Заяву мотивує тим, що на підставі ч.3 ст.49 ЦПК України нею подано заяву про зміну позовних вимог, згідно якої, зокрема просить визнати вищезгадану квартиру спільним майном подружжя та стягнути з відповідача грошову компенсацію за вартість Ѕ частки квартири у розмірі 306500,00 грн. Тому, з метою забезпечення реального виконання рішення у справі, у випадку задоволення позовних вимог позивачки та відмови відповідача добровільно сплатити грошову компенсацію, враховуючи значний розмір такої та ту обставину, що ОСОБА_2 є одноосібним власником спірної квартири який на даний час так і залишається ним після винесення судом рішення у даній справі, є необхідність у забезпеченні позову.

Дослідивши подану заяву, матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду) (ч.1 ст.153 ЦПК України).

Відповідно до ч.1,2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п.1,2 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

При цьому, процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігти ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Забезпечення позову повинно гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову. Головною метою забезпечення позову є негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення завдання значної шкоди заявнику.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

При цьому, загроза утруднення або неможливості виконання рішення суду наявні тоді, коли у сторони спору до його вирішення є можливість розпорядитися об`єктом прав, що став предметом спору.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

За змістом пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказала, що особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому, важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення.

Як вбачається із доводів поданої заяви, у такій жодним чином не вказується про існування будь-яких достатніх підстав вважати, що відповідач має намір або ним здійснюються будь-які дії, спрямовані на відчуження вищевказаного нерухомого майна. Заявник лише припускає можливість існування в майбутньому обставин, які можуть утруднити виконання рішення суду, що не відповідають вимогам ч.6 ст.81 ЦПК України.

Крім того, суд зауважує, що на час розгляду даної заяви, питання про прийняття змінених позовних вимог судом не вирішено, оскільки позивачу надано час сплати судового збору.

Також суд бере до уваги те, що відповідно до приписів ч.2 ст.60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України (стаття 68 СК України).

Відтак, відчуження нерухомого майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, можливе лише за письмовою згодою другого з подружжя, що виключає можливість відповідача відчужити таке.

Враховуючи вищевикладені обставини, оскільки заявником не наведено достатніх підстав необхідності застосування вказаних заходів забезпечення позову, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 149-153, 157, 258-261, 353, 354 ЦПК України, суд

ПО С Т А Н О В И В:

Відмовити у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката Брони Мар`яни Василівни про забезпечення позову.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.354 ЦПК України, учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Сливка С.І.