Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/4618/21
Номер провадження2/711/462/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2022 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого-судді: Казидуб О.Г.

при секретарі : Зайцевій О.І.

представника позивачки адвоката: Антонюк І.А.

відповідача : ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільним майном чоловіка та жінки, які проживали без реєстрації шлюбу, визнання майна спільним майном подружжя та його поділ-,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 в липні 2021 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільним майном чоловіка та жінки, які проживали без реєстрації шлюбу, визнання майна спільним майном подружжя та його поділ, вказавши, що вона познайомилась з ОСОБА_1 у вересні 2011 року в м. Севастополі, де вона на той час працювала. Вони почали зустрічатись, через декілька місяців вона переїхала жити до ОСОБА_3 . Відповідач на той час був одружений, мав двох доньок, але з дружиною відносин не підтримував, офіційно шлюб розірвав 26.12.2013 року. Вони з відповідачем почали проживати як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, мали спільний бюджет, спільний побут та відносини притаманні подружжю, багато відпочивали, як самі так і з батьками.

В 2014 році, коли відбулась окупація Криму, вони вирішили переїхати до батьків ОСОБА_3 , які мешкають в селі Мліїв Городищенського району Черкаської області. На той час вона була вагітна донькою ОСОБА_4 . Її речі перевезли одразу, а ОСОБА_5 ще деякий час залишався в Севастополі, щоб завершити справи з бізнесом - закрити станцію СТО.

В червні 2014 року в селі Мліїв їхня сім`я: ОСОБА_3 , його батьки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , її мама ОСОБА_8 , сестра ОСОБА_9 , брат ОСОБА_10 , святкували день народження її мами. Зібравшись в родинному колі вони з ОСОБА_5 повідомили про її вагітність, а відповідач зробив їй пропозицію одружитись, на яку вона погодилась. На сімейній раді вирішили, що для того, щоб стати на облік в пологовому будинку, їй необхідно зареєструватись у батьків ОСОБА_11 в АДРЕСА_1 . 25.06.2014 року вона знялась з місця реєстрації за адресою - АДРЕСА_2 , та зареєструвалась у батьків ОСОБА_11 - в АДРЕСА_1 .

В листопаді 2014 року вони з відповідачем переїхали до міста Черкаси, де за договором оренди винайняли частину будинку по АДРЕСА_3 . Вона доношувала дитину, а ОСОБА_5 влаштувався працювати на СТО. Офіційно шлюб вони не реєстрували, відповідач знав, що вона не хотіла одружуватись вагітною, тому вирішили почекати народження доньки.

Коли ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась їхня донька ОСОБА_12 , вони переїхали та винайняли більш комфортне житло - трикімнатну квартиру по АДРЕСА_4 . Відносини між нею та відповідачем були справжніми, а сім`я повною, чоловік любив їх з донькою, турбувався про них.

В грудні 2015 року для спільного проживання ними було придбано трикімнатну квартиру по АДРЕСА_5 , куди переїхали проживати в січні 2016 року.

Вона перебувала в декретній відпустці, займалась господарством, донькою, косметичним ремонтом квартири, чоловік працював, орендував станцію СТО по АДРЕСА_6 , яку вони в подальшому викупили, здійснював підприємницьку діяльність по ремонту та обслуговуванню автомобілів. Вона допомагала ОСОБА_13 з рахунками, актами та податковими звітами.

Позивачка вказує, що факт проживання ОСОБА_14 та ОСОБА_5 в період з січня 2014 року по листопад 2017 року підтверджується наступним: - фото і відео із сімейного архіву починаючи з 2012 року; - з 25 червня 2014 року вона була зареєстрована у батьків ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 ; - з 25 листопада 2014 року вони спільно винаймали частину житлового будинку по АДРЕСА_3 , договір оренди укладався нею та дана адреса відображена в медичній картці їхньої доньки ОСОБА_15 ; - з 25 вересня 2015 року вони спільно винаймали 3-х кімнатну квартиру по АДРЕСА_4 , вказана адреса також відображена в медичній картці доньки ОСОБА_15 ; - ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась їхня з відповідачем донька ОСОБА_16 , в графі батько записаний ОСОБА_5 ; - з 15.07.2016 року вона з донькою ОСОБА_4 зареєструвались разом з чоловіком за адресою: АДРЕСА_5 ; відповідно до акту опитування сусідів від 17.06.2021 року - ОСОБА_17 проживала разом з чоловіком ОСОБА_5 та донькою ОСОБА_18 в квартирі АДРЕСА_5 з моменту придбання квартири; - відповідач офіційно розірвав шлюб з ОСОБА_19 26 грудня 2013 року; - 24 листопада 2017 року вона уклала шлюб з відповідачем ОСОБА_5 , який зареєстрований Соснівським районним у місті Черкаси відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 371.

Останнім часом сімейне життя не склалось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Відповідач змінив ставлення до неї, став застосовувати психологічне насилля.

Навесні 2021 року відповідач змусив її з донькою піти з квартири по АДРЕСА_5 , де вони проживали, та винаймати житло. Через домашнє насилля певний час вона з дитиною перебувала в Центрі для жінок, які постраждали від сімейного насилля, де вони перебували під супроводом соціальної служби та ювенальної превенції.

Матеріально відповідач не допомагав і не допомагає, добровільно коштів на утримання доньки не надає. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 29.04.2021 року з ОСОБА_11 стягнуто аліменти на її користь на утримання доньки ОСОБА_15 в розмірі 1/4 частки усіх видів доходу. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17.05.2021 року шлюб між ними розірвано. Після розірвання шлюбу вона повернула дівоче прізвище - ОСОБА_20 .

Відповідач не визнає її права на майно набуте за спільні кошти, як в період проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, так і в період перебування в шлюбі, тому вона змушена вернутись до суду з даним позовом.

Так, для покращення житлових умов та спільного проживання, 26.12.2015 року за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу була придбана трикімнатна квартира АДРЕСА_5 . Квартира складається з трьох житлових кімнат та розташована на другому поверсі багатоповерхового житлового цегляного будинку. Загальна площа квартири становить 58.5 кв.м., житлова площа становить 38,6 кв.м. Продаж зазначеної квартири вчинено за 131 000,00 гривень. В квартирі зареєстровані: відповідач - ОСОБА_5 з 29.01.2016 року, вона - ОСОБА_17 і їхня донька - ОСОБА_16 , з 15.07.2016 року.

Також з метою ведення спільного бізнесу за договором купівлі-продажу комплексу будівель, посвідченого 01.03.2019 року державним нотаріусом Першої черкаської нотаріальної контори Починок Ю.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1-620, ними було придбано 1/2 частку комплексу нежитлових будівель, а саме пункт технічного обслуговування автомобілів (гараж- майстерня), що знаходяться у АДРЕСА_6 .

Продавцем по договору виступало ТОВ фірма «Метон Трейдінг», покупцями в рівних частках (кожен по 1/2 частці) були фізичні особи ОСОБА_5 та ОСОБА_21 . При купівлі, вона, як дружина надавала згоду на купівлю частки, зміст ст.ст. 65, 74, 79 Сімейного кодексу України, ОСОБА_13 було роз`яснено.

Придбаний комплекс будівель складається з: гараж-майстерня під літ. «А-1», загальною площею 204,6 кв.м., склад під літ. «Б», огорожа під № 1-3. Земелька ділянка не приватизована, має кадастровий номер :03:053:0009.

На підставі викладеного просила суд:

-встановити факт їхнього з відповідачем проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 01 січня 2014 року 27 листопада 2017 року;

-визнати об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_11 та ОСОБА_14 квартиру АДРЕСА_5 ;

-в порядку поділу спільної сумісної власності визнати за нею право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_5 ;

-визнати спільним майном подружжя Ѕ частку комплексу нежитлових будівель, а саме пункт технічного обслуговування автомобілі (гараж-майстерня), що знаходиться в АДРЕСА_6 ;

-в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за нею право власності на 1/4 частку комплексу нежитлових будівель, а саме пункт технічного обслуговування автомобілі (гараж-майстерня), що знаходиться в АДРЕСА_6 ;

-стягнути з відповідача понесені судові витрати.

03.08.2021 року ухвалою судді провадження у справі відкрито, вирішено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті спору.

09.09.2021 року ухвалою суду закінчено підготовче провадження по цивільній справі та призначено справу до судового розгляду.

В судове засідання ОСОБА_2 не з`явилась. В підготовчому засіданні проведеному за її участю ОСОБА_2 підтвердила обставини викладені в позові, підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі, наполягала на їх задоволенні. Додатково пояснила, що починаючи з 01.01.2014 року вони з відповідачем проживали разом, як сім`я, мали спільний бюджет, вели разом господарство, після окупації Криму виїхали проживати спочатку до батьків відповідача в с. Мліїв, де вона була зареєстрована з 25.06.2014 року, потім спільно винаймали квартиру в ОСОБА_22 , а згодом придбали квартиру для їхньої сім`ї. Спільну квартиру вони придбали за спільні кошти, а не за особисті кошти батьків відповідача.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Антонюк І.А. підтвердила обставини викладені в позові, підтримала позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні. Додатково пояснила, що ОСОБА_23 та ОСОБА_1 почали спільно проживати як сім`я без реєстрації шлюбу з 01.01.2014 року. ОСОБА_23 допомагала відповідачу вести бухгалтерію по СТО. Також вона працювала директором ТОВ «Зеніт» та працювала бухгалтером. Сторони мали спільний бюджет, тому все майно за час їхнього спільного проживання, як до укладення укладення шлюбу, так і після, придбано за спільні кошти. Вказане майно є спільним майном подружжя та підлягає розподілу.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні визнав позов частково, а саме визнав вимоги щодо встановлення факту проживання з позивачкою без реєстрації шлюбу починаючи з 01.01.2014 року до 27.11.2017 року; щодо визнання спільним майном подружжя та поділ нежитлового приміщення, а саме гаражу-майстерні за адресою АДРЕСА_6 . Заперечував щодо вимог про визнання спільним майном подружжя та поділ квартири АДРЕСА_5 , вказуючи, що дана квартира була придбана за кошти, отримані від продажу його батьками квартири в Севастополі. Крім того зауважив, що позивачка за весь час їхнього спільного проживання ніде не працювала, не мала доходу та постійно перебувала на повному його утриманні. Ні позивачка, ні її родичі коштів на купівлю квартири не давали, тому вказана квартира не є спільним майном.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, пояснення свідків ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_6 , дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч. 1 ст. 82 ЦПК України).

Щодо встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення.

Згідно роз`яснень Верховного Суду України у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012 року, доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 р. за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») визначено таку обов`язкову ознаку члена сім`ї, як ведення спільного господарства.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка.

Згідно вимог ч. 4 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбу. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. Відповідно до Хартії прав сім`ї, сім`я це щось більше, ніж просто правова, суспільна чи економічна одиниця, це спільнота любові і солідарності, це те місце, де зустрічаються різні покоління і допомагають один одному зростати у людській мудрості та узгоджувати індивідуальні права з іншими вимогами суспільного життя. Альтернативою шлюбу є конкубінат, тобто фактичне спільне проживання жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу. Жінка та чоловік мають на це право і відповідно право на повагу до свого вибору з боку держави та суспільства. Європейський суд з прав людини при розгляді справи ОСОБА_26 зауважив, що відносини де-факто, як і відносини, що ґрунтуються на шлюбі, можуть вважатись сімейним життям.

У справі «Джонстон проти Ірландії» (справа номер ECH-1986-S-006) було встановлено, що заявники прожили спільно близько 15 років. На цій підставі Європейський суд зробив висновок, що вони складали сім`ю, а тому мають право на захист, незважаючи на те, що їх зв`язок існує поза шлюбом. Конституційне право на особисту свободу дає підстави для висновку про те, що людина має право сама вибирати форму організації свого сімейного життя. Закон не може їй цього диктувати, як і того, з ким людина має проживати однією сім`єю, за винятком лише певних обмежень, які сформульовані у статті 3 СК України.

Так у судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 .

24.11.2017 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_2 .

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17.05.2021 року (справа №711/2003/21) шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано. Після розірвання шлюбу прізвище ОСОБА_27 залишено - ОСОБА_20 .

ОСОБА_2 з 25.06.2014 року була зареєстрована за адресою АДРЕСА_5 , що підтверджується копією паспорту громадянина України виданого на ім`я ОСОБА_27 , серія НОМЕР_3 .

Відповідно до паспорту громадянина України, виданого на ім`я ОСОБА_11 , серія НОМЕР_4 , в період з 08.09.2010 року по 31.12.2013 року ОСОБА_1 був зареєстрований за адресою АДРЕСА_5 .

З 15.07.2016 року ОСОБА_23 зареєстрована за адресою АДРЕСА_5 , що підтверджується витягом з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання, копією по квартирної картки та штампом в паспорті громадянина України виданого на ім`я ОСОБА_27 , серія НОМЕР_3 .

ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_5 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 26.12.2015 року, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та технічним паспортом на квартиру.

Також ОСОБА_1 на праві власності належить 1/2 об`єкту нерухомості - пункт технічного обслуговування автомобілів (гараж-майстерня) за адресою АДРЕСА_6 , що підтверджується договором купівлі-продажу частки комплексу будівель від 01.03.2019 року, посвідченого державним нотаріусом Першої черкаської державної нотаріальної контори Починок Ю.В., зареєстрованого в реєстрі за №1-620, а також Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_25 та ОСОБА_24 підтвердили, що ОСОБА_5 та ОСОБА_2 проживали разом за однією адресою як сім`я без реєстрації шлюбу з 01.01.2014 року до 24.11.2017 року, вели спільне господарство та мали спільний бюджет, після народження дитини разом її виховували.

Крім того, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_24 , пояснив, що він є братом позивачки. Свідок підтвердив, що його сестра ОСОБА_23 з 01.01.2014 року почала проживати разом з відповідачем ОСОБА_1 однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Спочатку вони проживали в Севастополі, а з 2014 року переїхали проживати в с. Міліїв до батьків відповідача, де повідомили про вагітність. Сестра для того щоб стати на облік в пологовому будинку, зареєструвалась в будинку батьків відповідача, де і була зареєстрована до купівлі спільної з відповідачем квартири в Черкасах. Ще до придбання квартири в м. Черкаси, вона разом з відповідачем винаймала квартиру в м. Черкаси, де вони спільно проживали як сім`я. Свідок заперечував, що квартира по АДРЕСА_9 була придбана не лише за кошти відповідача, вказуючи, що кошти на придбання даної квартири були як сестри, так і відповідача. Він з батьками постійно надавав сестрі фінансову допомогу для потреб її сім`ї. Крім того сестра працювала та допомагала відповідачу вести бухгалтерію по його бізнесу, тому твердження відповідача, що вона ніколи і ніде не працювала не відповідає дійсності. Приміщення, де у відповідача облаштовано СТО, вони придбали в шлюбі за спільні кошти сім`ї.

Свідок ОСОБА_25 вказала, що вона є сестрою позивачки. Сестра з відповідачем проживала однією сім`єю з 01.01.2014 року, вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет. Сестра не сиділа на утриманні відповідача, а постійно працювала, як до декрету, так і після нього. Вона працювала директором ТОВ «Зеніт», вела бухгалтерію, допомагала відповідачу вести бухгалтерію по СТО. Крім того після їхнього переїзду з Севастополя, всі допомагали стати сім`ї сестри та відповідача на ноги. Квартира по АДРЕСА_9 була придбана за спільні кошти, а не лише за гроші відповідача. СТО було придбано вже в шлюбі та за спільні кошти.

Свідок ОСОБА_6 вказала, що вона є матір`ю відповідача і підтверджує, що її син та позивачка познайомились в Севастополі та з 01.01.2014 року почали проживати разом як сім`я без реєстрації шлюбу. Спочатку вони проживали в Севастополі у їхній з чоловіком квартирі, а з 2014 року переїхали проживати до них в с. Міліїв. Позивачка в них зареєструвалась, щоб стати на облік по вагітності. Потім син з позивачкою винайняли квартиру в ОСОБА_22 , де проживали спільно. Після продажу своєї квартири в Севастополі, вони з чоловіком купили сину квартиру в ОСОБА_22 . Батьки позивачки на квартиру не дали жодної копійки і не приймали ніякої участі в її купівлі, як і позивачка, якої не було навіть у нотаріуса при укладенні договору. Коли син купував майстерню, то половину коштів також дали вони з чоловіком, а решта коштів була з синових заощаджень. Позивачка та її сім`я ніякої участі в купівлі майстерні не приймали. Позивачка постійно була на утриманні сина і ніде не працювала.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що в судовому засіданні було доведено факт спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 01.01.2014 року по 24.11.2017 року однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Спільне проживання вказаних осіб без реєстрації шлюбу доведено не лише наявністю в них спільної дитини та записом про батька дитини за його згодою, а й визнанням даного факту відповідачем в судовому засіданні. Крім того, допитані в судовому засіданні свідки підтвердили факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 разом починаючи з 01.01.2014, ведення ними спільного господарства, виховання спільної дитини.

Спільне проживання та ведення спільного господарства ОСОБА_2 та ОСОБА_1 підтверджується також наданими позивачкою сімейними фотографіями.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок, що «вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України)».

А тому суд приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_2 з 01.01.2014 по 24.11.2017 року однією сім`єю без реєстрації шлюбу підлягають задоволенню.

Щодо вимог про визнання майна об`єктом спільної сумісної власності та поділ спільного майна.

Згідно зі змістом ст. 60 СК України, - майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Так об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя (ч. 2 ст. 61 СК України).

У частинах першій, другій статті 74 СК України (у редакції, чинній станом на 01 січня 2004 року) якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Відповідно до статті 74 СК України (в редакції, чинній з 16 січня 2007 року) якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

У частині четвертій статті 368 ЦК України передбачено, що майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду України від 08 червня 2016 року у справі № 6-2253цс15 зроблено висновок, що «за правилами статті 74 СК України (у редакції, чинній до 16 січня 2007 року) якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки або чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків. Особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Рішення обґрунтовують належними і допустимими доказами, про що зазначають у мотивах прийнятого рішення з посиланням на конкретні факти».

Аналогічні по суті висновки зроблені й по застосуванню статті 74 СК України (в редакції, чинній з 16 січня 2007 року) у постановах Верховного Суду (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 липня 2018 року у справі № 544/1274/16-ц (провадження № 61-22277св18), постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 квітня 2019 року у справі № 490/6060/15-ц (провадження №61-28343св18), постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 вересня 2019 року у справі № 751/3021/17 (провадження № 61-10778св18).

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 26.12.2015 року посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Бараненко І.К, зареєстрованого в реєстрі за №2186, а також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та технічним паспортом на квартиру ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_5 .

Також ОСОБА_1 на праві власності належить 1/2 об`єкту нерухомості - пункт технічного обслуговування автомобілів (гараж-майстерня) за адресою АДРЕСА_6 , що підтверджується договором купівлі-продажу частки комплексу будівель від 01.03.2019 року, посвідченого державним нотаріусом Першої черкаської державної нотаріальної контори Починок Ю.В., зареєстрованого в реєстрі за №1-620, а також Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Таким чином судом встановлено, що під час спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 без реєстрації шлюбу (за період з 01.01.2014 року по 24.11.2017 року) ними було набуто спільне майно, а саме квартиру АДРЕСА_5 . Після реєстрації шлюбу сторонами було набуто спільне майно, а саме 1/2 частину об`єкту нерухомості - пункт технічного обслуговування автомобілів (гараж-майстерня) за адресою АДРЕСА_6 .

Вирішуючи питання про поділ спільного майна, яка є об`єктом права спільної сумісної власності, суд враховує, що відповідно до ч.1, 2 ст. 70 СК України, - у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Обставин, які б давали підстави для відступу від рівності часток подружжя судом не встановлено.

А тому суд вважає, що частки ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у праві власності на квартиру та пункт технічного обслуговування автомобілів (гараж-майстерня) є рівними - по Ѕ частці за кожним.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання майна об`єктом спільної сумісної власності та поділ спільного майна підлягають до задоволення.

При цьому суд відкидає доводи відповідача ОСОБА_1 про те, що квартира АДРЕСА_5 була придбана за кошти його батьків, отримані від продажу квартири в м. Севастополь, оскільки жодних доказів на підтвердження цього суду надано не було.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання майна об`єктом спільної сумісної власності та поділ спільного майна підлягають до задоволення в повному обсязі.

Щодо стягнення судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, - судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ст. 141 ЦПК України, - судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

ОСОБА_2 при зверненні до суду сплачено судовий збір в сумі 454,00 грн., за вимоги немайнового характеру, та 2000,00 грн. за вимогу майнового характеру, що підтверджується квитанціями від 16.07.2021 та від 20.07.2021 доданими до позову.

Ухвалою суду від 06.08.2021 року позивачу було відстрочено сплату судового збору в сумі 5024 грн. 60 коп. до ухвалення судового рішення у справі

При цьому в ухвалі суду від 06.08.2021 визначено, що позивач має доплатити судовий збір на загальну суму 5024,60 грн., що складається з 454,00 грн. за вимоги немайнового характеру (908 грн. - 454 грн. = 454 грн.) та 4570,60 грн. за вимоги майнового характеру (6570,60 грн. - 2000,00 грн. = 4570,60 грн.).

За таких обставин суд приходить до висновку, що з ОСОБА_2 слід достягнути в прибуток держави судовий збір в сумі 1285,30 грн. за вимоги майнового характеру. А з відповідача ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір в сумі 454,00 грн. за вимоги немайнового характеру та 3285,30 грн. за вимоги майнового характеру, що разом становить 3739,30 грн.

Крім того, представнику позивача - адвокату Антонюк І.А. необхідно встановити строк до 22.02.2022р. для подання доказів щодо розміру понесених судових витрат, враховуючи заявлені вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача понесених останнім витрат на правничу допомогу адвоката.

На підставі ст. ст. 4, 21, 60-61, 70, 74 СК України, ст. 368 ЦК України, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 89, 133, 137, 141, 263-265, 273, 280-282, 315 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_11 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільним майном чоловіка та жінки, які проживали без реєстрації шлюбу, визнання майна спільним майном подружжя та його поділ- задовольнити.

Встановити факт проживання ОСОБА_11 та ОСОБА_2 ,однією сім`єю,як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 01 січня 2014 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Визнати об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_11 та ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_5 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_5 .

Визнати спільним майном подружжя ОСОБА_11 та ОСОБА_2 Ѕ частку комплексу нежитлових будівель,а саме пункт технічного обслуговування автомобілів (гараж-майстерня),що знаходиться у АДРЕСА_6 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на ј частку комплексу нежитлових будівель,а саме пункт технічного обслуговування автомобілів (гараж-майстерня),що знаходиться у АДРЕСА_6 .

Достягти з ОСОБА_2 в прибуток держави судовий збір в розмірі 1285грн.30 коп.

Стягнути з ОСОБА_11 в прибуток держави судовий збір в розмірі 3739грн.30коп.

Встановити представнику позивача адвокату Антонюк І.А. строк до 22 лютого 2022 року для подання доказів щодо розміру понесених судових витрат.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду на протязі 30 днів. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 11.03.2022 року (з урахуванням вихідних днів та введенням в країні військового стану з 24.02.2022 року).

Головуючий: О. Г. Казидуб