Справа № 462/7046/20 Головуючий у 1 інстанції: Іванюк І.Д.
Провадження № 22-ц/811/2520/21 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2022 року м.Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Юзефович Ю.І.,

з участю: позивача, його представника ОСОБА_1 ,

представника відповідача Здинянчина Р.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 10 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державної установи «Центр авіаційного забезпечення національної поліції України» про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати незаконним та скасувати наказ Державної установи (далі ДУ) «Львівський спеціалізований центр підготовки поліцейських» від 27.08.2020 року №51 о/с про його звільнення з роботи, поновити його на рівнозначній посаді з 28.08.2020 року та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідно до наказу №39 від 24.06.2019 року він був прийнятий на посаду сторожа Львівського спеціалізованого центру підготовки поліцейських, з 07.07.2020 року перейменованого в Державну установу «Центр авіаційного забезпечення Національної поліції України», з якої його звільнено наказом від 27.08.2020 року №51 о/с у зв?язку із скороченням штату працівників, згідно з п.1 ст.40 КЗпП України.

Звільнення вважає незаконним з тих підстав, що відповідач, в порушення вимог ст.42 КЗпП України, не вирішив питання про його переважне право на залишення на роботі, оскільки він є учасником бойових дій та особою з інвалідністю 3 групи, має дві вищі освіти, науковий ступінь кандидата економічних наук та вчене звання доцента кафедри економічних дисциплін, а в порушення вимог ст.49-2 КЗпП України, не запропонував йому усі вакантні посади, які були в установі до моменту його звільнення з роботи.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 10 червня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_3 , просить рішення скасувати з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що при оголошенні позивачу попередження про наступне вивільнення, йому не було запропоновано жодної вакантної посади і належні докази про це в матеріалах справи відсутні.

Вважає, що при проведенні звільнення відповідач повинен був в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, за його згодою на іншу посаду.

Звертає увагу, що він є учасником бойових дій та особою з інвалідністю 3 групи, має дві вищі освіти, науковий ступінь кандидата економічних наук та вчене звання доцента кафедри економічних дисциплін, а тому має вищу кваліфікацію, порівняно з іншими працівниками.

Апелянт вважає, що акт від 26.08.2020 року не можна вважати доказом на підтвердження виконання відповідачем обов`язку щодо пропозиції всіх наявних вакантних посад, які міг обіймати позивач відповідно до своєї кваліфікації, оскільки в акті немає відомостей щодо ознайомлення позивача з таким актом.

Відповідач ДУ «Центр авіаційного забезпечення Національної поліції України» подав відзив на апеляційну, в якому заперечив доводи та вимоги апелянта.

Заслухавши пояснення сторони позивача в підтримання апеляційної скарги, заперечення сторони відповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Порядок вивільнення працівників регулюється статтею 49-2 КЗпП України, якою передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Частиною другою статті 40 КЗпП України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Власник є таким, що належно виконав вимоги наведених вище норм частини другої статті 40 та статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Вжиття роботодавцем заходів для працевлаштування працівника на іншому підприємстві чи після розірвання з працівником трудового договору відповідно до вимог частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України не є обов`язком роботодавця.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 01.04.2015 року (справа № 6-40цс15).

Судом встановлено, що відповідно до записів у трудовій книжці ОСОБА_2 (а.с.6), 17.07.2018 року він був прийнятий на роботу в ДУ «Львівський навчальний центр підготовки поліцейських» на посаду начальника відділення логістики та матеріально-технічного забезпечення, з якої звільнений 12.04.2019 року за п.1 ст.40 КЗпП України через скорочення штатів.

Наказом №39 від 24.06.2019 року позивач прийнятий на посаду сторожа ДУ «Львівський спеціалізований центр підготовки поліцейських».

Наказом Національної поліції України від 17.06.2020 року за №471 (а.с. 44-45, 163-164), з метою реалізації положень наказу Національної поліції України від 17.06.2020 року за №470 «Про перейменування Державної установи «Львівський спеціалізований центр підготовки поліцейських» у Державну установу «Центр авіаційного забезпечення Національної поліції України», затверджено новий штат ДУ «Центр авіаційного забезпечення Національної поліції України» й визнано таким, що втратив чинність, штат ДУ «Львівський спеціалізований центр підготовки поліцейських», затверджений наказом Національної поліції України від 28.01.2019 року за №81 «Про організаційно-штатні зміни в державних установах Національної поліції».

Згідно зі штатом, затвердженим наказом Національної поліції України від 17.06.2020 року за №471, в названій державній установі наявні наступні посади: директор установи 1, заступник директора установи 1, інженер з охорони праці 1, бухгалтер 1, юрисконсульт 1, провідний фахівець з кадрового забезпечення 1, провідний фахівець 12, діловод 2, технік 20, всього 40 посад. Посада сторожа у штатному розписі ДУ «Центр авіаційного забезпечення Національної поліції України» відсутня.

30.06.2020 року позивача ознайомлено під розписку із вказаним наказом Національної поліції України від 17.06.2020 року за №471 та попереджено про скорочення посади сторожа ДУ «Львівський спеціалізований центр підготовки поліцейських» і наступне вивільнення відповідно до п.1 ч.1 ст.40 та ст.49-2 КЗпП України через два місяці з дня отримання попередження (а.с.9).

В день попередження позивача ознайомлено з переліком посад, згідно із наказом, які, усі 40 посад, що зазначені в штатному розписі, були вакантними, про що позивачу було відомо, як ствердив відповідач у своїх письмових поясненнях, які надав апеляційному суду (а.с.162), і лише одну посаду посаду директора установи позивач не міг обирати, оскільки ця посада є номенклатурою Голови Національної поліції України.

26.08.2020 року позивача додатково повідомлено про наявність станом на вказану дату 15 вакантних посад, а саме: директор установи 1 (номенклатура Національної поліції України), заступник директора установи 1, провідний фахівець 7, діловод 1, технік 5, однак, позивач від запропонованих посад відмовився.

Повідомлення позивача про наявність вакантних посад та його відмову оформлено актом б/н від 26.08.2020 року, складеним працівниками вказаної установи (а.с.46).

Наказом ДУ «Львівський спеціалізований центр підготовки поліцейських» №51 від 27.08.2020 року позивача звільнено із займаної посади за п.1 ст.40 КЗпП України (через скорочення штатів) з 28.08.2020 року (а.с.5).

Отримання наказу про звільнення підтверджується розпискою позивача від 28.08.2020 року (а.с.59).

Таким чином, проаналізувавши усі наведені вище обставини справи та дослідивши докази на їх підтвердження, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем не було порушено вимог ст.49-2 КЗпП України щодо порядку вивільнення позивача у зв`язку із скороченням штату на підставі п.1 ст.40 цього Кодексу, оскільки відповідачем дотримано вимогу закону про персональне попередження позивача за два місяці до наступного вивільнення та запропоновано усі вакантні посади, які були наявними в названій установі, в тому числі й перед днем звільнення позивача з роботи.

Безпідставними є також доводи сторони позивача про порушення відповідачем вимог ст.42 КЗпП України щодо переважного права позивача перед іншими працівниками на залишення на роботі, як більш кваліфікованого працівника, оскільки посаду позивача скорочено і відповідач не проводив перестановку (перегрупування) працівників з переведенням більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника, а тому відповідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у п.19 постанови №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», суд не повинен обговорювати питання про доцільність такої перестановки (перегрупування) при вирішенні трудового спору.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність заявлених позивачем вимог, правильно встановивши фактичні обставини справи на підставі досліджених та належно оцінених доказів, застосувавши до спірних правовідносин норми матеріального права, які підлягали застосуванню, а тому оскаржуване рішення суду необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 10 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 08 липня 2022 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді С.М. Копняк

А.В. Ніткевич