н/п 2/490/1987/2021 Справа № 490/8904/20
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2022 року Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді - Черенкової Н.П.,

при секретарі - Павленок Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства«Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування матеріальної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

Позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування матеріальної шкоди у сумі 28168,70 грн. Заява обгрунтована тим, що 15.07.2020 року біля будинку №19 по. пр. Героїв України у м.Миколаєві сталася ДТП за участю транспотрих засобів «Toyota Raw 4», р.н. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля «Renault Trafic», р.н. НОМЕР_2 , під креуванням ОСОБА_1 . На місці пригоди було укладено «європротокол» в якому водій ОСОБА_2 визнав себе винним у скоєнні даної ДТП. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ПАТ «УПСК». Позивач направив страховику рахунок відновлювального ремонту в сумі 42350,00 грн. Однак відповідачем здійснено страхову виплату лише 14181,30 грн. На прохання доплатити страхове відшкодування від відповідача відповіді не надійшло. За такого, позивач просить стягнути з відповідача доплату страхового відшкодування у розмірі 28 168,70 грн, а також судові витрати, які складаються з витрат на правову допомогу у розмірі 3000,00 грн. та судовий збір у сумі 840,80 грн.

Рух справи та процесуальні дії суду.

Ухвалою судді від 05.01.2021 року вказану позовну заяву залишено без руху надано строк на усунення недоліків.

28.01.2021 року на адресу суду надійшла заява про усунення недоліків, вказаних в ухвалі від 05.01.2021 року.

Ухвалою судді від 04.02.2021 року відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання на 29.04.2021 року.

20.04.2021 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив, в якому надано розрахунок, згідно якого розмір страхового відшкодування (вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу) становить 14181,30 грн., дана сума відповідачем на рахунок позивача сплачена. Вважав, що вимога позивача про стягнення з ПрАТ "УПСК" суми 28 168,70 грн. не грунтується на положення Закону України "Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", оскільки згідно ст. 29 даного Закону відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом ТЗ з урахуванням зносу. За такого, просив відмовити в задоволені позовних вимог.

20.04.2021 року на адресу суду від позивача надійшло клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи, проведення якої доручити Миколаївському відділенні Одеського науково-дослідному інституту судових експертиз та на вирішення експерта поставити наступне питання: визначити вартість відновлювального ремонту спричиненого в результаті ДТП з урахуванням зносу на запчастини, які замінюються, станом на 15.07.2020 року для транспортного засобу «RenaultTrafic» реєстраційний номер НОМЕР_2 .

29.04.2021 року підготовче судове засідання відкладено на 17.05.2021 року, у зв`язку з неявкою в судове засідання сторін по справі.

Ухвалою суду від 17.05.2021 року у задоволенні клопотання позивача про призначення судової експертизи відмовлено, підготовче провадження закрито, справу призначено до розгляду по суті на 26.08.2021 року.

26.08.2021 року судове засідання відкладено на 23.11.2021 року, у зв`язку з неявкою у судове засідання представника відповідача.

23.11.2021 року, у зв`язку з перебуванням судді в нарадчій кімнаті у складі колегії суддів з розгляду кримінальної справи №490/2405/18 за обвинуваченням ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених, зокрема ч.2, ст. 115, ч.4 ст. 187 ККУ, розгляд справи відкладено на 17.02.2022 року.

Представника позивача - адвокат Гречана І.Є. надала заяву про рохгляд справи за відсутності позивача та її представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити.

Представник відповідача до судового засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Судом постановлено про розгляд справи у відсутності сторін, що відповідає приписам ст.223 ЦПК України.

Згідно вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

15.07.2020 року біля будинку №19 по. пр. Героїв України у м.Миколаєві сталася ДТП за участю транспотрих засобів «Toyota Raw 4», р.н. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля «Renault Trafic», р.н. НОМЕР_2 , під креуванням ОСОБА_1 .

Згідно повідомлення про дорожньо-транспорту пригоду (Європротокол) від 15.07.2020 року, складене учасниками ДТП, ОСОБА_2 визнав себе винним у вчиненні даної ДТП

Як вбачається з копії полісу №АО/4122311 від 03.09.2019 року цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована у ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія».

Згіно зі звіту №357-20 від 15.07.2020 року про незалежну оцінку майна з визначення вартості матеріального збитку заподіяного в результаті ДТП власникові автомобіля «Renault Trafic», р.н. НОМЕР_2 , наданого ПП ОСОБА_5 , вартість матеріального збитку становить 28179,83 грн. (з врахуванням ПДВ на запчастини), вартість відновлювального ремонту становить 47069,31 грн. (з врахуванням ПДВ в запчастинах), коефіцієнт фізичного зносу становить 0,67.

На підтвердження витрат на відновлювальний ремонт пошкодженого автомобіля, позивачем надано Рахунок №АО-0000092 від 11.09.2020 року ФОП ОСОБА_6 , згідно якого вартість ремонту авто становить 42350,00 грн., з яких слюсарні та рихтувальні роботи - 10080,00 грн., підготовка, шпаклівка, грунтовка, фарбування - 11420,00 грн., запчастини - 20850,00 грн.

15.09.2020 року ОСОБА_1 подано до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» заяву про страхове відшкодування у сумі 42350,00 грн.

Згідно платіжного доручення №14200 від 30.09.2020 року на рахунок ФОП ОСОБА_6 ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» перераховано страхове відшкодування за автомобіль держ. номер НОМЕР_2 у розмірі 14 181,30 грн.

На підтвердження розміру виплаченої суми страхового відшкодування, відповідачем надано Акт голяду транспортного засобу та розрахунок вартості відновлювального ремонту, за яким коефіцієнт фізичного зносу пошкодженого ТЗ становить 0,6283, а загальна вартість ремонту - 14181,30 грн.

IV.ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ.ПОЗИЦІЯ СУДУ

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 ЦК України, ст.ст. 2, 4-5, 12-13, 19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права уразі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування» від 17.02.2011 №3045-VI, який вступив в силу 19 вересня 2011 року регулює механізм спрощеного оформлення ДТП запроваджено в Україні, зокрема складання європротоколу учасниками ДТП на місці її вчинення .

Європротокол - спеціальний бланк повідомлення про настання дорожньо-транспортної пригоди, який заповнюється водіями-учасниками ДТП на місці аварії, потім надається страховику та стає підставою для виплати страхового відшкодування потерпілим.

Бланк Європротоколу видається автовласнику безкоштовно під час укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Європротоколом можна скористатися при умові: відсутні травмовані (загиблі) люди, водії-учасники ДТП мають поліси автоцивільної відповідальності, згоди водіїв транспортних засобів, учасників ДТП, щодо його обставин, у водіїв відсутні ознаки алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів.

У разі невиконання хоча б однієї з обов`язкових для Європротоколу умов, виклик співробітників патрульної поліції для оформлення ДТП обов`язковий.

Згідно Розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг № 3471 від 29 грудня 2016 року «Про внесення змін до розпорядження Держфінпослуг від 17 листопада 2011 року № 698 «Про затвердження максимальних розмірів страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників Державтоінспекції МВС України» , доповнено пункт 1 розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 17 листопада 2011 року № 698 «Про затвердження максимальних розмірів страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників Державтоінспекції МВС України», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07 грудня 2011 року за № 1412/20150, новим абзацом третім, яким встановлено, що ліміт відповідальності страховика з 01 лютого 2016 року буде складати 50 000 гривень потерпілому.

Правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", Законом України "Про страхування", ЦК України та іншими законодавчими актами.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно з частиною 2 статті 999 Цивільного кодексу України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

За змістом частини 3 статті 985 цього Кодекс особливості укладення договору страхування на користь третьої особи встановлюються законом.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", Законом України" Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

За змістом пункту 2.1 статті 2 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Згідно зі статтею 1192 Цивільного кодексуУкраїни з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Водночас норми Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); відповідно до пунктів 32.4, 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

За змістом статті ст. 29 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Отже, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність згідно із Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", покладено на страховика (винної особи) у межах, встановлених цим Законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Отже, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а вартість складників аварійно пошкодженого транспортного засобу з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу.

Особа, яка має право на отримання відшкодування, може вимагати від страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виплати страхового відшкодування в розмірі повної вартості відновлювального ремонту з урахування коефіцієнта фізичного зносу.

Порядок відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, визначено згідно зі статтею 1194 Цивільного кодексу України, за змістом якої особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, страховик відповідальності винної у ДТП особи на підставі спеціальної норми - статті ст. 29 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу на підставі статті 1194 Цивільного кодексуУкраїни відшкодовує особа, яка завдала збитків.

Така правова позиція неодноразово висловлювалась як Верховним Судом України, так і Верховним Судом, зокрема, у постановах: від 22.03.2017 у справі № 910/3650/16, від 13.03.2018 у справі № 910/9396/17, від 02.09.2019 у справі № 545/425/17, від 11 03.2020 р. у справі № 754/5129/15-ц, від 19.07.2021 р. у справі № 206/3219/15-ц, від 11.08.2021 року у справі № 554/8473/19.

Згідно з п. 22.1. ст.22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідного до ст. 29 цього Закону у зв`язку із пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу.

Відповідно до абзацу 2 п. 8.2, п. 8.6, підпункту «а» п. 8.6.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складових автомобіля та величини втрати товарної вартості ВТВ). Величина ВТВ характеризує фізичний знос, який виникає у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду, а також унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті. Величина ВТВ КТЗ не нараховується, якщо: строк експлуатації легкових автомобілів перевищує 5 років для КТЗ виробництва країн СНД, 7 років - для інших КТЗ.

Із матеріалів справи, установлено, що роком випуску пошкодженого автомобіля є 2009, дорожньо-транспортна пригода сталась 15.07 2020 року, а тому на момент даної пригоди його експлуатація становить одинадцять років.

Визначення розміру страхового відшкодування при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» і Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 (далі - Методики).

Судом встановлено, що відповідно до висновку експерта від 15.07.2020 року № 357-20 вартість відновлювального ремонту без врахування коефіцієнта фізичного зносу складає 47069,31 грн.

Виходячи з приписів ч. ч. 2, 3 ст. 22, ст. 1166 та ч. 2 ст. 1192 ЦК України, розмір реальних збитків не може бути меншим реальної вартості робіт виконаних або таких, які особа, яка зазнала збитків, мусить виконати з метою відновлення пошкодженої речі, що відповідає загальному правилу відшкодування збитків в повному обсязі.

Верховний Суд у постанові від 06.07.2018 року по справі N 924/675/17 зазначив, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи (фактичної суми, встановленої висновком судової автотоварознавчої експертизи) або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт пошкодженого автомобіля, але виходячи з вартості відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням коефіцієнта зносу деталей, ПДВ.

Розмір (коефіцієнт) зносу розраховується за порядком, передбаченим Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (КТЗ), затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України N 142/5/2092 від 24.11.2003 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24.11.2003 року за N 1074/8395.

Відповідно до п. 1.6 Методики відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника (ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (п. 1.6 вищевказаної Методики).

Згідно з пунктом 2.3 даної Методики, вартість відновлювального ремонту КТЗ визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого КТЗ.

Згідно пункту 2.4 цієї Методики, вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Позивачем документально підтверджено розмір і оплату проведеного ремонту автомобіля, вартість якого визначена виконавцем робіт з урахуванням ПДВ.

З урахуванням правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду України від 06.07.2018 року у справі N 924/675/17, судом встановлено, що у ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», у зв`язку з настанням страхового випадку виник обов`язок відшкодувати позивачу шкоду в межах ліміту його відповідальності за страховим випадком і в межах суми фактичних затрат, у зв`язку з понесенням витрат на оплату ремонту автомобіля, виходячи з вартості матеріального збитку з урахуванням коефіцієнта зносу деталей та ПДВ в сумі 28179,83 гривень.

Страхова компанія компенсує матеріальний збиток, а різницю між збитком та вартістю відновлювального ремонту компенсує винна особа. Розмір збитку - це вартість ремонту з застосування зносу автомобіля, а відновлювальний ремонт без нього.

Фізичний знос фактично полягає у зменшенні вартості деталі у зв`язку з її експлуатацією. Тобто, вартість деталі, яка експлуатується 10 років та новою буде різною. У такому випадку, якщо автомобіль експлуатувався 10 років, то страхова повинна компенсувати вартість ремонту, як за деталь, яка відпрацювала 10 років, а різницю між цим відшкодуванням та вартістю нової деталі відшкодовує винна особа. Зазначений коефіцієнт зносу застосовується у випадку експлуатації автомобіля більше 5 років для авто виробництва країн СНД та більше 7 років для інших легкових автомобілів. Якщо ж авто було в ДТП, то знос застосовується по відношенню до автомобілів, які були у експлуатації менший строк.

До таких висновків прийшли судді Верховного Суду у постановах: № 522/15636/16-ц від 11.12.2019 року; № 227/2996/16-ц від 11.12.2019 року; № 668/7779/15-ц від 25.11.2019 року; № 761/41395/16-ц від 25.11.2019 року; № 522/1597/15-ц від 31.10.2019 року; № 753/4696/16-ц від 30.10.2019 року; № 489/1356/16-ц від 17.10.2019 року; № 369/6204/16-ц від 15.10.2019 року; № 165/766/15-ц від 02.10.2019 року; № 235/4338/16-ц від 02.10.2019 року; № 465/1055/15-ц від 04.09.2019 року; № 362/5422/15-ц від 20.06.2019 року; № 761/14285/16-ц від 22.04.2019 року; № 753/286/16 від 11.04.2019 року; № 591/3152/16-ц від 25.03.2019 року; № 645/3746/16-ц від 07.02.2019 року; № 750/6218/16-ц від 23.01.2019 року; № 676/518/17 від 22.01.2019 року.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Згідно зі ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскільки відповідачем сплачено страхове відшкодування у розмірі 14 181,30 грн., а вартість матеріального збитку, згідно звіту № 357-20 становить 28 179,83 грн., суд дійшов висновку про стягнення з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» недоплачену суму страхового відшкодування у розмірі 13998,53 грн.

Таким чином, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, виходячи з принципів розумності, пропорційності, виваженості, справедливості, з урахуванням балансу інтересів сторін, меж дозволеного втручання, вирішуючи позови у межах заявлених вимог, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

При вирішенні даного спору, суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Зазначений Висновок також акцентує увагу й на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Згідно позиції Європейського суду з прав людини, сформованої, зокрема у справах "Салов протиУкраїни", "Проніна проти України" та "Серявін та інші проти України": принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").

V. СУДОВІ ВИТРАТИ

Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

За змістом пункту 1 частини другої статті 137 ЦПК України здійснені стороною у справі судові витрати на правничу допомогу визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом установленого строку така заява залишається без розгляду. При цьому розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Аналогічних висновків дійшла ВП ВС упостанові від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, ОП КГС ВС від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19.

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послугі виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою або тільки має бути сплачено(пункт 1частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).

Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах:від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року, у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19),від 12 лютого 2020 року в справі № 648/1102/19 (провадження№ 61-22131св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі№ 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18). Тобто вказана судова практика є незмінною.

На підтвердження витрат на правничу допомогу, позивачем надано акт виконаних робіт від 04.12.2020 року, згідно якого адвокатом Гречаною І.Є. надано юридичні послуги вартість яких складає 3000,00 грн.

На підтвердження оплати послуг адвокату позивач надав квитанцію до прибуткового журналу №50/10 від 04.12.2020 року у сумі 3000,00 грн.

На підтвердження судових витрат, позивачем надано квитанцію від 05.03.2021 року №46118 про сплату судового збору за подачу позовної заяви у сумі 840,80 грн.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено в п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26 лютого 2015 року, п.п. 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інші проти України" від 10 грудня 2009 року, п. 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30 березня 2004 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обгрунтованим.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За такого, оскільки позов задоволено частуово, суд дійшов висновку про задоволення вимоги у стягненні з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу пропорційно задоволених вимог у сумі 1490,86 грн. (13998,53*3000/28168,70) та судового збору у сумі 417,84 грн. (13998,53*840,80/28168,70) за подання позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 14-16, 22, 23, 1166, 1187, 1188, 1194 ЦК України, ст.ст. 3, 12, 81, 141, 263, 265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування матеріальної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» () на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) доплату страхового відшкодування у розмірі 13 998, 53 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» () на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) витрати на правову допомогу у розмірі 1490,86 грн. та сплачений судовий збір у розмірі 417,84 грн.

У задоволенні інших вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Повний текст судового рішення складено 17 лютого 2022 року

Суддя: Черенкова Н.П.