ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/4776/21
Провадження № 2/210/253/22
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

10 березня 2022 року

Дзержинський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

Головуючого - судді Чайкіної О.В., за участі секретаря судового засідання Перог Р.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження (з викликом сторін) позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

Описова частина Короткий зміст позовної заяви

У серпні 2021 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , в якому зазначає, що 10 лютого 2012 року між сторонами по справі було зареєстровано шлюб. Від цього шлюбу народилося двоє дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На теперішній час за ініціативи відповідача шлюбні стосунки припинені. 11 січня 2021 року по договору купівлі-продажу, посвідченому приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Кучман І.І. за реєстровим № 108 позивач на своє ім`я купив квартиру АДРЕСА_4 , розташовану на першому поверсі 2-х поверхового будинку, загальною площею 62,2 кв.м., житловою площею 45,2 кв.м. з 3-х кімнат.

Позивач прагне визнати право власності у спільному майні за ним Ѕ частини квартири АДРЕСА_4 та інші Ѕ частини за відповідачем, оскільки сторони по справі перестали бути сім`єю, а тому тягар утримання квартири повинен бути також розділеним відповідно часткам кожного. Відповідно до звіту про оцінку вартості квартири АДРЕСА_4 № 0804/21 ринкова вартість даної квартири становить 481813 гривень.

Таким чином, Позивач просить суд визнати АДРЕСА_4 спільною сумісною власністю та встановити порядок користування квартирою.

Аргументи учасників справи

В судовому засіданні позивач присутній не був, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав, просив задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні присутня не була, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов визнала в повному обсязі.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Відповідно до ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_4 10.02.2012 року зареєстровано шлюб, про що Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської обл. зроблено відповідний запис № 26 та видано свідоцтво про шлюб НОМЕР_1 (а.с.13).

Під час перебування у шлюбі, 11 січня 2021 року, сторони придбали трикімнатну квартиру, загальною площею 63,2 м2, житловою площею 45,2 м2 за адресою: АДРЕСА_3 , що встановлено з договору купівлі-продажу (а.с.17-21).

Квартиру зареєстровано на чоловіка - позивача по справі ОСОБА_3 .

Договір купівлі продажу квартири вчинено 11.01.2021 року та зареєстровано приватним нотаріусом Криворізького нотаріального круту Кучман І.І., реєстраційний запис № 108.

Шлюбні відносини припинені та у сторін виник спір стосовно права власності на зазначену квартиру, володіння та розпорядження нею.

Відповідно до висновку про вартість об`єкта оцінки від 20.08.2021 року спірна квартира оцінена у 481813,00 грн., відповідно її 1/2 частка коштує 240906,50 грн. (а.с.26-35).

Домовленість щодо поділу вказаного майна в позасудовому порядку між сторонами відсутня, шлюбний договір не укладався, що стало підставою для звернення із даним позовом до суду.

Мотивувальна частина

Позиція суду та застосовані норми права

Враховуючи, що спірна квартира набута сторонами за час шлюбу, і сторону у справі визнають факт придбання її за спільні кошти, вона є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до вимог ч. 3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 статті 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 статті 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшення, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11).

Відповідно до ч. 3 ст.70 Сімейного кодексу України, за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Згідно зі ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

За загальним правилом застосування презумпції згідно зі ст. 60 СК України майно, одержане одним із подружжя як набувачем за договором, що укладений під час перебування набувача в шлюбі, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

На підставі наданих доказів, а так само і пояснень сторін, суд встановив, що спірне майно було придбано сторонами під час їх перебування в шлюбі за їх спільні кошти.

Сторонами не заявлялись вимоги щодо відступу від засади рівності часток подружжя. Тому суд вважає, що частки сторін є рівними, підстави для відступу від засад рівності часток подружжя при поділі майна відповідно до ч. 2 та 3 ст.70 СК України відсутні.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України). Отже, вартість майна, що підлягає поділу, потрібно визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи

У зв`язку з чим суд доходить висновку про поділ майна між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, виділивши у власність позивачу та відповідачу по 1/2 частини квартири, що є об`єктом права сумісної власності.

Позивач ОСОБА_3 просить суд виділити йому у користування житлову кімнату площею 14 кв.м., ОСОБА_4 житлові кімнати площею 17,5 кв.м. та 13,7 кв.м. які є суміжними. Інші приміщення квартири залишити у загальному користуванні.

Згідно технічного паспорту, що міститься в матеріалах справи квартира за адресою: АДРЕСА_3 складається з трьох кімнат загальною площею 63,2 кв.м., житловою площею 45,2 кв.м. у тому числі підсобкою площею 18 кв.м., 1-а кімната площею 14 кв.м., 2-а кімната площею 17,5 кв.м, третя кімната 13,7 кв.м., коридор площею 3,2 кв.м., коридор площею 2,8 кв.м., коридор площею 1,2 кв.м., кладовка площею 0,7 кв.м., кухня площею 6,7 кв.м., ванна площею 2,5 кв. м., туалет площею 0,9 кв.м. (а.с.23-24).

Для здійснення запропонованого позивачем варіанту порядку користування приміщення квартири з метою окремого користування житловими кімнатами проводити перепланування не потрібно.

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Ця норма свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

Враховуючи обставини спірних правовідносин, доцільним є виділення в окреме користування кожному із сторін окремих житлових кімнат для врегулювання спору між ними щодо користування спірним житловим будинком, а інші приміщення залишити в їх спільному користуванні.

Суд зазначає, що запропонований позивачем варіант встановлення порядку користування вказаною квартирою є таким, що не обмежує права відповідача.

На підставі викладеного, встановивши, що між учасниками справи існують конфліктні відносини з приводу користування квартирою, технічні характеристики квартири, яка в цілому складається з трьох окремих кімнат, одна з яких прохідна, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_3 про встановлення порядку користування житловим приміщенням підлягають задоволенню у запропонованому ним варіанті.

При цьому суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.

У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач має право визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. А згідно з частиною 4 цієї статті у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

До початку розгляду справи по суті відповідач визнала позовні вимоги про розподіл майна подружжя, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо судових витрат

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні позивача до суду ним сплачений судовий збір у розмірі 3317,06 грн.

З огляду на те, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, а судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 3317,06 гривень, які понесені позивачем по цій справі, суд вважає документально підтвердженими (а.с.1-2), проте відповідач визнала позовні вимоги, на користь позивача з відповідача, на підставі частини 1 статті 142 ЦПК України, слід стягнути 50% сплаченого позивачем судового збору за подання позову (що складає 1658,53 гривні), інші 50 % сплаченого судового збору слід повернути з державного бюджету.

На підставі викладеного, постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст.ст.368, 372 ЦК України, ст.ст.60, 61, 69, 70, 71, 163 СК України, керуючись ст.ст.4, 10-13, 43, 44, 76-81, 83, 133, 141, 259, 263, 265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя про розподіл спільного сумісного майна - задовольнити в повному обсязі.

Визнати трикімнатну житлову квартиру АДРЕСА_4 , реєстраційний номер об"єкта нерухомого майна 0, номер запису про право власності 40073447, спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Визнати за ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , р.н.о.к.п.п НОМЕР_2 , право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_4 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 0, номер запису про право власності 40073447.

Визнати за ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_4 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 0, номер запису про право власності 40073447.

Встановити порядок користування квартирою, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , виділивши в окреме користування ОСОБА_3 кімнату № 6 на плані квартири площею 14 кв.м., ОСОБА_4 в окреме користування кімнату № 7 на плані квартири площею 17,5 кв.м. та кімнату № 8 на плані квартири площею 13,7 кв.м., залишивши у спільному користуванні коридор № 1площею 1,2 кв.м., коридор № 5 площею 2,8 кв.м., коридор № 9 площею 3,2 кв.м., кладовка площею 0,7 кв.м., кухня № 4 площею 6,7 кв.м., туалет № 2 площею 0,9 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , р.н.о.к.п.п НОМЕР_2 , судовий збір в розмірі 1658,53 (одна тисяча шістсот п`ятдесят вісім гривень п`ятдесят три копійки).

Зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області повернути ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , р.н.о.к.п.п НОМЕР_2 , судовий збір, сплачений через АТ КБ «ПриватБанк», квитанція № 0.0..1 від 27.08.2021 року у розмірі 1204,80 (одна тисяча двісті чотири гривні вісімдесят копійок) та квитанція № 0.0..1 від 27.08.2021 року у розмірі 454,00 (чотириста п`ятдесят чотири гривні).

Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до п.15 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть ознайомитись з судовим рішенням на офіційному веб-порталі Єдиного державного реєстру судових рішень. Веб-адреса сторінки: http://reyestr.court.gov.ua.

Повний текст судового рішення складено та підписано 10 березня 2022 року.

Відомості про учасників справи згідно п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:

- позивач: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , р.н.о.к.п.п НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 );

- відповідач: ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 .

Суддя: О. В. Чайкіна