Справа № 456/2510/22
Провадження № 2/456/966/2022
РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

28 грудня 2022 року місто Стрий Львівської області

Стрийський міськрайонний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Микитина В.Я.,

з участю секретаря судового засідання Мадилюс Т.З.,

сторони у справі:

позивачка ОСОБА_1 ;

відповідач 1 ОСОБА_2 ;

відповідач 2 ОСОБА_3 ;

зміст позовних вимог про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням;

розглянувши дану цивільну справу у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань приміщення суду, що знаходиться по вул. Т. Шевченка, 89, за правилами загального позовного провадження, з участю позивачки ОСОБА_1 та її представника адвоката Олексишина І.Б., -

в с т а н о в и в:

Стислий виклад позицій учасників справи.

Позивачка ОСОБА_1 в особі уповноваженого представника адвоката Олексишина І.Б. (ордер серії ВС № 1154141 та копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №1738, містяться в матеріалах позовної заяви), скориставшись канцелярією, 05.08.2022 року звернулася у Стрийський міськрайонний суд Львівської області з позовною заявою, що була зареєстрована в діловодстві суду за вх. № 10390, в якій просить ухвалити рішення про визнання відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням за зареєстрованим місцем їх проживання у будинку АДРЕСА_1 . Судові витрати у справі, котрі полягають у сплаті судового збору за пред`явлення цієї позовної заяви до суду із однією вимогою немайнового характеру у розмірі 992 грн. 40 коп., позивачка ОСОБА_1 залишає за собою та при ухваленні рішення просить покласти на неї.

Позов обґрунтовано тим, що обоє відповідачів, які приходяться позивачці ОСОБА_1 синами, з народження були зареєстрованими у будинку АДРЕСА_1 , за згодою попередньої власниці цього домоволодіння ОСОБА_4 , яка є матір`ю зазначеної позивачки, однак після одруження, а саме з 2005 року та 2006 року відповідно, кожен з синів фактично у цьому житлі не проживають, переїхали на постійне місце проживання до своїх дружин у м. Стрий Львівської області, а в подальшому виїхали закордон на постійне місце праці, де й перебувають на даний час. Позивачка ОСОБА_1 стверджує, що вона є одноосібною власницею домоволодіння АДРЕСА_1 , котре вона успадкувала після смерті матері ОСОБА_4 .. Натомість обоє відповідачів, кожен після одруження, виїхали з житлового приміщення у вказаному домоволодінні та забрали свої особисті речі. Тому позивачка ОСОБА_1 вказує про припинення у цих відповідачів права користування житловим приміщенням у цьому домоволодінні. Позивачка ОСОБА_1 звертає увагу суду також на ту обставину, що обоє відповідачів, залишаючись зареєстрованим у належному їй на даний час домоволодінні, однак фактично проживаючи за іншою адресою, тим самим чинять їй перешкоди, зокрема порушують її право власності щодо вказаного домоволодіння, тобто право вільно ним користуватись і розпоряджатись, так як добровільно не знялися з реєстрації, хоча могли б зареєструвати своє місце проживання за місцем фактичного проживання чи перебування, а також унеможливлює звернення позивачки ОСОБА_1 за отриманням пільг по оплаті житлово-комунальних послуг та вирішення інших питань, пов`язаних з утриманням цього житла. Відтак позивачка ОСОБА_1 , виходячи з положень статей 15-16, 319, 383, 391, 405 ЦК України, була змушена звертатись до суду із даним позовом, у котрому обрала спосіб захисту визнання відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Відповідач 1 ОСОБА_2 у запропоновані судом строк та порядку відзиву на позовну заяву ОСОБА_1 до нього та ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, не подав, свою позицію у справі із обґрунтуванням її відповідними доказами не навів.

Відповідач 2 ОСОБА_3 у запропоновані судом строк та порядку відзиву на позовну заяву ОСОБА_1 до нього та ОСОБА_2 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, не подав, свою позицію у справі із обґрунтуванням її відповідними доказами не навів.

Заяви та клопотання учасників справи.

Позивачка ОСОБА_1 в особі уповноваженого представника адвоката Олексишина І.Б. (ордер серії ВС № 1154141 та копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №1738, містяться в матеріалах позовної заяви), скориставшись канцелярією, 05.08.2022 року, одночасно із зверненням у Стрийський міськрайонний суд Львівської області з позовною заявою, що була зареєстрована в діловодстві суду за вх. № 10390, подала заяву про виклик свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , для їх допиту у судовому засіданні під час розгляду справи по суті.

Інших заяв чи клопотань від учасників цієї справи до суду не надходило.

Вчинені судом процесуальні дії у справі та постановлені ухвали.

Оскільки обома відповідачами у вищевказаній позовній заяві зазначені фізичні особи, які не мають статусу підприємця, то суддею, на виконання вимог частин 6, 7 ст. 187 ЦПК України, 09.08.2022 року було вжито заходів для звернення до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) таких фізичних осіб відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ..

Ухвалою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області Микитина В.Я. від 31.08.2022 року, після отримання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) обох відповідачів, які не мають статусу підприємця, вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження. Визначено місце, дату та час підготовчого засідання у справі зал судових засідань приміщення Стрийського міськрайонного суду Львівської області за адресою: вул. Т. Шевченка, 89, м. Стрий, Львівська область, 24.10.2022 року, 10:30 год..

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області (головуючий суддя Микитин В.Я.) від 24.10.2022 року підготовче провадження у цій справі закрито, а справу призначено до розгляду по суті. Задоволено заяву про виклик свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .. Визначено місце, дату та час судового засідання щодо розгляду даної справи по суті зал судових засідань приміщення Стрийського міськрайонного суду Львівської області за адресою: вул. Т. Шевченка, 89, м. Стрий, Львівська область, 24.11.2022 року о 11:30 год..

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області (головуючий суддя Микитин В.Я.) від 24.11.2022 року судовий розгляд даної справи відкладено на підставі пункту 2 ч. 2 ст. 223 ЦПК України. Визначено місце, дату та час нового судового засідання щодо розгляду даної справи по суті зал судових засідань приміщення Стрийського міськрайонного суду Львівської області за адресою: вул. Т. Шевченка, 89, м. Стрий, Львівська область, 28.12.2022 року о 11:00 год..

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області (головуючий суддя Микитин В.Я.) від 28.12.2022 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, вирішено проводити заочний розгляд даної справи та ухвалення у ній заочного рішення.

Учасники справи належно та завчасно повідомлялись судом про місце, дату та час призначеного судового засідання по їх справі щодо її розгляду по суті, про що у справі наявні відповідні письмові підтвердження.

У призначене судове засідання щодо розгляду даної справи по суті з`явилися позивачка ОСОБА_1 та її уповноважений представник адвокат Олексишин І.Б., а також свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .. Відповідачі ОСОБА_7 та ОСОБА_3 у таке судове засідання не з`явилися, про поважні причини своєї неявки суд не повідомили.

Інші процесуальні дії у цій справі судом не вчинялись, а ухвали не постановлялись.

Усі заяви та клопотання були вирішені судом у встановленому порядку.

Розглянувши наявні у суду матеріали справи та давши їм належу оцінку, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Як закріплено у ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположих свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є невід`ємною частиною національного законодавства держави Україна, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Принцип справедливості судового розгляду в окремих рішеннях Європейського Суду з прав людини трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У свою чергую, критерії належності, допустимості, достовірності та достатності доказі регламентовані статтями 77-80 ЦПК України.

Крім того, за змістом ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Дотримуючись положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також виходячи із наведених вище норм цивільного процесуального законодавства, суд, перевіряючи порушення прав позивачки ОСОБА_1 за пред`явленими нею позовними вимогами цивільного характеру, та причетність до порушення таких її прав відповідачів ОСОБА_2 й ОСОБА_3 , встановив наступне.

Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин із зазначенням відповідних доказів.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є одноосібною власницею домоволодіння АДРЕСА_1 , що стверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу: 9961799, сформованим Реєстраційною службою Стрийського міськрайонного управління юстиції Львівської області 25.09.2013 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 53 (копія міститься у справі, а. с. 7), котре успадкувала після смерті матері ОСОБА_4 ..

У вказаному домоволодінні зареєстрована та фактично проживає позивачка ОСОБА_1 , а також, окрім неї, мають зареєстроване місце проживання також двоє її синів відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що стверджується довідкою Миртюківського старостинського округу Стрийської міської ради Львівської області від 03.08.2022 року за вих. № 273 (копія міститься у справі, а. с. 8), які були зареєстрованими у вказаному домоволодінні з дозволу його попередньої власниці ОСОБА_4 , як її онуки.

Судом також встановлено, що обоє відповідачів у вказаному домоволодінні хоча й зареєстровані, проте з 2005 року та 2006 року відповідно, тобто після одруження, не проживають та не здійснюють оплати за надані комунальні послуги. Так, допитана у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_5 , яка приходиться дочкою позивачці ОСОБА_1 , а сестрою обом відповідачам, та допитаний у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 , який приходиться рідним братом позивачці ОСОБА_1 , а дядьком обом відповідачам, обоє надали покази, згідно з котрими відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у зв`язку із одруженням, у 2005 році та у 2006 році відповідно виїхали з належного на даний час позивачці ОСОБА_1 домоволодіння АДРЕСА_1 до своїх дружин у м. Стрий Львівської області, забрали свої особисті речі, після чого туди на постійне місце проживання не поверталися, там не проживають. Це ж стверджується й вже згаданою вище довідкою Миртюківського старостинського округу Стрийської міської ради Львівської області від 03.08.2022 року за вих. № 273 (копія міститься у справі, а. с. 8).

Отже обоє відповідачів, більше шістнадцяти та сімнадцяти років відповідно, за своєю добровільною згодою не проживають за зареєстрованим у встановленому порядку своїм місцем проживання по АДРЕСА_1 , а виїхали на постійне місце проживання в іншу місцевість, зокрема у м. Стрий Львівської області, де й фактично проживали. Крім того, позивачка ОСОБА_1 більше не веде спільного господарства з обома відповідачами, а останні, відповідно, не беруть участі в утриманні житла у згаданому домоволодінні.

Релевантні норми та джерела права, котрі застосовує суд при ухваленні даного заочного рішення.

До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Конституції України, окремі норми чинних Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) та Житлового кодексу України (у редакції Закону України № 2215-ІХ від 21.04.2022 року «Про дерадянізацію законодавства України» (надалі ЖК України), положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року й протоколи до неї, норми Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Так, за загальним правилом, наведеним у статтях 15, 16 ЦК України, кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених у ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 4 ст. ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше, як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством.

Згідно зі статтею 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім`ї та інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВП від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року» та Протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Про зазначене також йдеться у статтях 316, 317, 319 та 321 ЦК України, згідно з якими правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статей 16, 386, 387 та 391 вказаного Кодексу власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

В силу ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, або якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до пункту 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16.12.2020 року у справі № 320/9482/17 (провадження № 61-6318св19) вказав, що початок відліку часу відсутності особи у житловому приміщенні визначається від дня, коли ця особа залишила житлове приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності.

Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 24.10.2018 року у справі № 490/12384/16-ц (провадження № 61-37646св18); від 22.11.2018 року у справі № 760/13113/14-ц (провадження № 61-30912св18); від 26.02.2020 року у справі № 333/6160/17 (провадження № 61-7317св19); від 18.03.2020 року у справі № 182/6536/13-ц (провадження № 61-23089св19).

Висновок суду за результатами розгляду справи.

Оскільки вичерпного переліку поважності причин непроживання особи в житловому приміщенні чинне законодавство не встановлює, то зазначене питання суд вирішує в кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи та зібраних у справі доказів. Отже, позивачка ОСОБА_1 , як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи її позову, доводиться їхня достатність та переконливість.

У свою чергу, наданими позивачкою ОСОБА_1 й дослідженими судом у даній справі доказами, у їх сукупності та взаємозв`язку, безперечно стверджується та обставина, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які приходяться їй синами, відсутні у житловому приміщенні належного їй домоволодіння АДРЕСА_1 понад один рік, так як зі своєї добровільної згоди не проживають у вказаному домоволодінні ще з 2005 року та з 2006 року відповідно, в силу одруження кожного з них та фактичного проживання в іншому житлі в іншій місцевості, вони протягом вказаного строку туди на постійне місце проживання не поверталися, у зв`язку з чим право зазначених відповідачів щодо користування згаданим житловим приміщенням у вказаному вище будинку слід вважати припиненим, а їх самих слід визнати такими, що втратили право користування цим житловим приміщенням.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що припинення права користування відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 житловим приміщенням у згаданому домоволодінні надасть можливість усунути позивачці ОСОБА_1 перешкоди вільно ним користуватись та розпоряджатись, зокрема й звернутись за отриманням пільг по оплаті житлово-комунальних послуг, а також скористатись іншими можливостями власниці об`єкта нерухомого майна, пов`язаного з його використанням та розпорядженням, що у повній мірі буде справедливим по відношенню до останньої.

Відтак позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі.

Щодо розподілу судових витрат у справі.

Розподіл судових витрат у справі, котрі полягають у сплаті позивачкою ОСОБА_1 судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду із однією вимогою немайнового характеру у розмірі 992 грн. 40 коп., що підтверджується квитанцією GOVPAY24 № ID5241-22 від 05.08.2022 року (міститься у справі, а. с. 1), слід здійснити у порядку, визначеному ст. 141 ЦПК України, зокрема в силу ухвалення заочного рішення на користь позивачки ОСОБА_1 та її відповідної волі про покладення цих судових витрат на неї, залишити за зазначеною позивачкою.

Доказів понесення учасниками справи інших судових витрат, пов`язаних з її розглядом, окрім як сплати судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду, матеріали цієї справи не містять.

Керуючись статтями 4-5, 10, 12-13, 77-81, 89-90, 95, 133, 141, 209-211, 247, 258-259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, - задовольнити у повному обсязі.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням у будинку АДРЕСА_1 .

Строк і порядок набрання заочним рішенням суду законної сили та його оскарження.

Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання заяви про його перегляд чи апеляційної скарги на таке рішення, якщо заяву про перегляд заочного рішення чи апеляційну скаргу не було подано.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачами ОСОБА_7 та ОСОБА_3 протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Стрийського міськрайонного суду Львівської області.

Позивачка ОСОБА_1 має право оскаржити заочне рішення у загальному порядку, встановленому чинним ЦПК України, тобто шляхом подання до Львівського апеляційного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , яким повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, мають право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення їм повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , яка подається безпосередньо до Стрийського міськрайонного суду Львівської області. У свою чергу апеляційна скарга на заочне рішення суду подається ними безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Повне найменування сторін у справі.

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; громадянка України; зареєстроване та фактичне місце проживання фізичної особи: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 .

Відповідач 1: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; громадянин України; зареєстроване місце проживання фізичної особи: АДРЕСА_2 ; фактичне місце проживання фізичної особи невідоме; реєстраційний номер облікової картки платника податків у матеріалах справи відсутній.

Відповідач 2: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; громадянин України; зареєстроване місце проживання фізичної особи: АДРЕСА_2 ; фактичне місце проживання фізичної особи невідоме; реєстраційний номер облікової картки платника податків у матеріалах справи відсутній.

Дата проголошення заочного рішення суду: 28 грудня 2022 року.

Дата складення повного заочного рішення суду: 29 грудня 2022 року.

Суддя Володимир МИКИТИН