КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/824/4488/2022 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 липня 2022рокуКиївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Писаної Т.О.,

за участі секретаря Тимошевської С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 09 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»про встановлення факту проживання та прийняття спадщини на нерухоме майно, визнання права власності на спадкове нерухоме майно,

УСТАНОВИВ:

у листопаді 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся із позовом до Київської міської ради про встановлення факту проживання та прийняття спадщини, визнання права власності.

В обґрунтування позову зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , народжений ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді однокімнатної квартири АДРЕСА_1 , яка належала померлому на праві приватної власності згідно Свідоцтва про право власності на житло від 28 жовтня 2010 року № 60/ПР.

Оскільки інших нащадків не виявилося, після смерті ОСОБА_3 позивач прийняв в управління (розпорядження) зазначену квартиру, адже на момент смерті померлий постійно з 2008 року проживав разом з ним у будинку за адресою: АДРЕСА_2 , згідно Розпорядження Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації від 22.02.2008 р. за № 251, за яким він мав право проживати як прийомна дитина до набуття 21 року. Однак ОСОБА_2 прожив разом з позивачем та його родиною однією сім`єю до дня свої смерті, коли йому виповнилося 27 років, передавши ще за життя власну квартиру в оренду.

Таким чином, позивач вважає, що фактично прийняв спадкове майно померлого, доглядаючи зазначену квартиру та сплачуючи послуги з її утримання.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 14 січня 2020 року залучено до участі у справі ПАТ КБ «Приватбанк» в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 09 липня 2021 рокуу задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся із апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду встановленим по справі обставинам, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позов.

Зокрема, в доводах апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції помилково. Всупереч закону, намагався встановити факт його родинного зв`язку з померлим, ведення спільного бюджету, домашнього спільного господарства, тоді як згідно Листа Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року встановлення факту прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України залежить від встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем саме на час відкриття спадщини.

Відзивів на апеляційну скаргу, в порядку, передбаченому положеннями статті 360 ЦПК України, до суду апеляційної інстанції не надійшло.

Згідно частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу, посилаючись на викладені у ній доводи, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Відповідач та третя особа своїх представників для участі у судовому засіданні не направляли, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Керуючись положеннями частини 2 статті 372 ЦПК України, колегія суддів вважала за можливе розглядати справу за відсутності представників відповідача - Київської міської ради та третьої особа - АТ КБ «ПриватБанк».

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване судове рішення зазначеним вимогам закону відповідає.

Так, судом першої інстанції встановлено, що розпорядженням Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації від 22.02.2008 № 251 неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , влаштовано до прийомної сім`ї ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

З цього часу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживав у прийомній сім`ї.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 . Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді однокімнатної квартири АДРЕСА_1 , яка належала померлому на праві приватної власності згідно Свідоцтва про право власності на житло від 28 жовтня 2010 року № 60/ПР.

Відповідно до матеріалів спадкової справи, які надійшли з 7-ї державної нотаріальної контори встановлено, що спадкова справа була відкрита у зв`язку з поданою претензією кредитора ПАТ КБ «Приватбанк» на суму 5065,57 грн. Інші спадкоємці до нотаріуса не звертались.

Позивач до нотаріуса за отриманням свідоцтва про право на спадщину не звертався.

В обґрунтування заявлених позовних вимог, ОСОБА_1 зазначав, що проживав разом із померлим до його смерті. На підтвердження зазначеного факту позивачем надано свідоцтво про народження ОСОБА_2 ; свідоцтво про смерть ОСОБА_2 ; розпорядження Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації від 22.02.2008 № 251 «Про влаштування неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до прийомної сім`ї ОСОБА_5 та ОСОБА_1 » та договір оренди на житло від 02.11.2016 та від 01.07.2017 на вул. Урлівська у м. Києві.

Відмовляючи в задоволенні заявленого позову, суд першої інстанції виходив із того, що в ході розгляду справи позивачем не доведено, а судом не встановлено на підставі зібраних доказів обставин, які б підтверджували факт постійного проживання ОСОБА_1 однією сім`єю з ОСОБА_4 .

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками погоджується, оскільки вони відповідають встановленим по справі обставинам та ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Статтею 15 ЦК Українипередбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно зі статтями 1216, 1217, 1218 ЦК Україниспадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України).

У частинах першій та другій статті 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Частиною першою статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємціза законом одержують право на спадкування почергово.

Згідно положень статей 1261-1263 ЦК України, до спадкоємців першої-третьої черги відносяться особи, які мають кровне споріднення із спадкодавцем. Позивач ОСОБА_1 не надав суду доказів, які б підтверджували існування кровного споріднення із ОСОБА_2 .

Статтею 1264 ЦК України встановлено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Статтею 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

У пункті 6 рішення від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п.

При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, надавши оцінку дослідженим по справі доказам, в тому числі і поясненням свідків, правильно виходив із того, що позивачем не доведено належними, допустимими та достатніми доказами факт спільного проживання (проживали, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки) ОСОБА_1 із ОСОБА_2 однією сім`єю з червня 2012 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто більше п`яти років, а тому дійшов правильного висновку про відмову взадоволенні заявленого позову.

Висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи, рішення суду ухвалено на підставі наявних у справі доказах, є законним та обґрунтованим, що у відповідності до ст. 375 ЦПК Україниє підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 09 липня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 22 липня 2022 року.

Суддя-доповідач Таргоній Д.О.

Судді: Голуб С.А.

Писана Т.О.