Ухвала

Іменем України

25 липня 2022 року

м. Київ

справа № 752/17277/21

провадження № 61-4917ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю.,

Сердюка В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Шевченко Марія Олександрівна, на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 10 серпня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Екско Плюс», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мельник Людмила Сергіївна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Брагіна Наталія Вікторівна, про визнання договору купівлі-продажу квартири удаваним в частині покупця, визнання покупцем за договором купівлі-продажу квартири, за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом

до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Екско Плюс» (далі - ТОВ «Екско Плюс»), треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мельник Л. С. (далі - приватний нотаріус Київського МНО), приватний нотаріус Київського МНО Брагіна Н. В., в якому просив:

- визнати удаваним в частині покупця договір купівлі-продажу квартири

АДРЕСА_1

від 26 серпня 2020 року, серія та номер 1612, посвідчений приватним нотаріусом Київського МНО Мельник Л.С.; договір купівлі-продажу машиномісця в підвалі 1 підземного дворівневого паркінгу, гараж № НОМЕР_1

у будинку АДРЕСА_2 від 11 вересня 2020 року, серія та номер 692, посвідчений приватним нотаріусом

Брагіною Н. В.; договір купівлі- продажу машиномісця в підвалі 1 підземного паркінгу, гараж № НОМЕР_1 а у будинку № НОМЕР_2 на проспекті Голосіївському у місті Києві від 11 вересня 2020 року, серія та номер 693, посвідчений приватним нотаріусом Брагіною Н. В.; договір купівлі-продажу автомобіля марки

Land Rover Discovery Sport, 2015 року виписку, державний номерний знак

НОМЕР_3 , від 04 липня 2017 року;

- визнати ОСОБА_4 покупцем за договором купівлі-продажу квартири

АДРЕСА_1

від 26 серпня 2020 року, серія та номер 1612, посвідчений приватним нотаріусом Київського МНО Мельник Л.С.; договором купівлі-продажу машиномісця в підвалі 1 підземного дворівневого паркінгу, гараж № НОМЕР_1

у будинку АДРЕСА_2 від 11 вересня 2020 року, серія та номер 692, посвідчений приватним нотаріусом

Брагіною Н. В.; договором купівлі-продажу машиномісця в підвалі 1 підземного паркінгу, гараж № НОМЕР_1 а у будинку АДРЕСА_2 від 11 вересня 2020 року, серія та номер 693, посвідчений приватним нотаріусом Брагіною Н. В.; договором

купівлі-продажу автомобіля марки Land Rover Discovery Sport, 2015 року виписку, державний номерний знак НОМЕР_3 , від 04 липня 2017 року.

Також у липні 2021 року ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову.

Заява мотивована тим, що ОСОБА_4 фактично проживає у Грузії,

але мав відносини з ОСОБА_1 , від яких у них народилася донька - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Наразі, ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про визнання батьківства.

ОСОБА_4 також вказував, що, маючи намір придбати нерухоме майно для себе та доньки, прибув з Грузії до України, однак, забув паспорт громадянина України, у зв`язку з чим оформив все майно на відповідача з домовленістю, що в подальшому придбане майно буде переоформлено на його ім`я, як дійсного покупця.

Фактично позивач купив: автомобіль марки Land Rover Discovery Sport,

2015 року виписку, державний номерний знак НОМЕР_3 ; квартиру

АДРЕСА_1 ; машиномісце

у підвалі 1 підземного дворівневого паркінгу, гараж № НОМЕР_1 у будинку АДРЕСА_2 ; машиномісце в підвалі 1 підземного паркінгу, гараж № НОМЕР_1 а у будинку АДРЕСА_2 .

Відповідач не визнає позивача покупцем вказаного майна, в зв`язку з чим він змушений звернутися до суду за захистом свого права, а також погрожує відчужити майно, щоб унеможливити виконання рішення в майбутньому.

Посилаючись на те, що відповідач уклала договір дарування Ѕ частини квартири, тобто існує реальна загроза відчуження іншого майна, ОСОБА_2 просив суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на автомобіль марки Land Rover Discovery Sport, 2015 року виписку, державний номерний знак НОМЕР_3 ; Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 ; машиномісце в підвалі 1 підземного дворівневого паркінгу, гараж № НОМЕР_1 у будинку АДРЕСА_2 ; машиномісце в підвалі 1 підземного паркінгу, гараж № НОМЕР_1 а у будинку АДРЕСА_2 .

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 10 серпня

2021 року заяву ОСОБА_4 про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на:

- автомобіль марки Land Rover Discovery Sport, 2015 року виписку, державний номерний знак НОМЕР_3 , який належить на праві власності ОСОБА_1 ;

- Ѕ квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 ;

- машиномісце в підвалі 1 підземного дворівневого паркінгу, гараж № НОМЕР_1 , загальною площею 19,6 кв. м, у будинку

АДРЕСА_2 , яке належить на праві власності ОСОБА_1 ;

- машиномісце в підвалі 1 підземного дворівневого паркінгу, гараж

№ НОМЕР_4 , загальною площею 19,6 кв. м, у будинку АДРЕСА_2 , яке належить на праві власності

ОСОБА_1 .

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржила її в апеляційному порядку.

Постановою Київського апеляційного суду від 22 лютого 2022 року ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 10 серпня 2021 року залишено без змін.

Судові рішення мотивовані тим, що невжиття заходів забезпечення позову в подальшому може утруднити або унеможливити виконання рішення суду. Тому обраний позивачем спосіб забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами та достатнім для забезпечення виконання майбутнього рішення суду.

У касаційній скарзі, поданій у червні 2022 року, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Шевченко М. О., просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, посилаючись на порушення судами норм процесуального права.

Як на підставу касаційного оскарження судових рішень заявник посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що предметом позову є вимоги немайнового характеру про визнання договору купівлі-продажу квартири удаваним в частині покупця, визнання покупцем за договором купівлі-продажу квартири. Отже, такі судові рішення не підлягають примусовому виконанню, а тому суди попередніх інстанцій помилково вважали, що незабезпечення позову в обраний спосіб ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду в цій справі.

Ухвалою Верховного Суду від 07 червня 2022 року поновлено

ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Шевченко М. О., строк

на касаційне оскарження ухвали Голосіївського районного суду міста Києва від 10 серпня 2021 року та постанови Київського апеляційного суду

від 22 лютого 2022 року. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі № 643/16678/18 (провадження № 61-5767св19).

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат

Шевченко М. О., залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали. Запропоновано заявнику надати документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону. Попереджено про наслідки невиконання вимог вказаної ухвали.

У липні 2022 року до Верховного Суду на виконання вимог ухвали суду

від 07 червня 2022 року від ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат

Шевченко М. О., надійшла заява про усунення недоліків касаційної скарги, до якої доданий документ, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі відповідно до закону.

Таким чином, недоліки касаційної скарги, визначені в ухвалі Верховного Суду від 07 червня 2022 року, усунуті.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до частин першої, другої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Частинами першою, другою статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Частиною десятою статті 150 ЦПК України передбачено, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначила, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі у разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року

у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Необхідність застосування заходів забезпечення позову випливає

з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цих заходів призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Забезпечення позову не повинно порушувати принципи змагальності

і процесуального рівноправ`я сторін. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду

від 30 червня 2021 року у справі № 523/11320/19 (провадження

№ 61-6385св21).

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий

і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним

і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня

2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Таким чином, держава Україна несе обов`язок перед заінтересованими особами забезпечити ефективний засіб правового захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Враховуючи викладене, оскільки існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду при задоволенні позову наведений захід забезпечення позову відповідає вимогам розумності, обґрунтованості, адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову і спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову. Невжиття таких заходів забезпечення позову призведе до неможливості виконання судового рішення і виникнення між сторонами у справі конфліктних ситуацій.

Аналогічні висновки викладені в ухвалах Верховного Суду від 26 листопада 2021 року у справі № 760/10362/21 (провадження № 61-18100ск21),

від 01 грудня 2021 року у справі № 715/1572/21 (провадження № 61-19000ск21) та від 14 лютого 2022 року у справі № 447/2779/21 (провадження № 61-1485ск22).

Встановивши, що метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, з метою забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, та врахувавши, що вказаний, застосований спосіб забезпечення позову є адекватним захистом для попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення, суди дійшли обґрунтованого висновку про задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно.

Переглядаючи судові рішення у справі № 643/16678/18, Верховний Суд

у постанові від 25 листопада 2020 року (провадження № 61-5767св19) вказав, що предметом позову в даній справі є позовні вимоги немайнового характеру про визнання недійсними кредитного та іпотечного договорів, а в разі задоволення позову рішення суду полягатиме в констатації факту їх недійсності. Таке судове рішення не підлягає примусовому виконанню, а тому суди попередніх інстанцій помилково вважали, що незабезпечення позову в обраний спосіб ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду в цій справі.

Незастосування заходу забезпечення позову в цій справі шляхом накладення заборони вчинення будь-яких дій із відчуження та реалізації квартири, яка перебуває в іпотеці банку, не призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову про визнання договорів недійсними, окрім того такий захід забезпечення позову не відповідає змісту порушеного, на думку позивача, права, та не є співмірним із заявленими вимогами в цій справі.

Отже, посилання в касаційній скарзі на постанову Верховного Суду

від 25 листопада 2020 року у справі № 643/16678/18 (провадження

№ 61-5767св19) є безпідставними, оскільки фактичні обставини, предмет позовних вимог, вид забезпечення позову та правове регулювання відрізняються у цій справі й у справі, яка переглядається.

Доводи касаційної скарги про те, що у разі задоволення позовних вимог рішення суду полягатиме в констатації факту удаваності договорів

купівлі-продажу та визнання покупцем позивача за даними договорами, колегія суддів не бере до уваги, оскільки при розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Відповідно до частини першої статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Згідно з частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Частиною шостою статті 394 ЦПК України передбачено, що ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись частинами четвертою, шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Шевченко Марія Олександрівна, на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва

від 10 серпня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду

від 22 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Екско Плюс», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мельник Людмила Сергіївна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Брагіна Наталія Вікторівна, про визнання договору купівлі-продажу квартири удаваним в частині покупця, визнання покупцем за договором

купівлі-продажу квартири, за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

С. Ю. Мартєв

В. В. Сердюк