КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2022 року м. Київ

Справа № 761/45921/21

Апеляційне провадження №22-ц/824/9005/2022

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.

за участю секретаря Федорчук Я.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Новинна Група Україна» та апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва ухваленого під головуванням судді Савицького О.А. 14 червня 2022 року у м. Києві, дата складення повного тексту рішення не зазначена, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Новинна Група Україна» про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації,

В С Т А Н О В И В

У грудні 2021 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому з урахуванням уточнень, просив визнати такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача інформацію поширену відповідачем ОСОБА_1 у прямому етері телеканалу «Україна» ІНФОРМАЦІЯ_8 року у прогармі «ІНФОРМАЦІЯ_5» і в подальшому поширену на офіційному YouTube каналі « ІНФОРМАЦІЯ_1 » у відео під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за посиланням: https : ІНФОРМАЦІЯ_4 , а саме інформацію такого замісту мовою оригіналу:

«… ІНФОРМАЦІЯ_5 »;

«ІНФОРМАЦІЯ_9»

«ІНФОРМАЦІЯ_10.»

Зобов`язано ОСОБА_1 протягом 15 (п`ятнадцяти) календарних днів з дня набрання судовим рішенням у справі законної сили спростувати поширену інформацію про ОСОБА_2 шляхом оголошення в прямому етері телеканалу «Україна 24», в тому числі, але не виключно у програмі «ІНФОРМАЦІЯ_5», резолютивної частини рішення у цій справі.

Зобов`язати телеканал «Україна 24» протягом 15 ( п`ятнадцяти) календарних днів з дня набрання судовим рішенням у справі законної сили надати ОСОБА_1 ефірний час для спростування недостовірної інформації шляхом оголошення резолютивної частини рішення суду.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що відповідач ОСОБА_1 під час прямого ефіру програми «ІНФОРМАЦІЯ_5» на телеканалі «Україна 24» було поширено недостовірну та негативну інформацію про нього, а саме про те, що він був та є громадянином Російської Федерації, закінчив Московський військовий інститут, є колишнім радянським гру-шником, розвідником, віп-агітатором в Офісі Президента України, буде просувати російську тему на телеканалі «Дом», яка буде випускатися за кошти платників податків.

Позивач вказує, що він є громадянином України, народився і проживає в Україні, що підтверджується його паспортними даними, відповідно і інша інформація не відповідає дійсності. Посилається на те, що вказана інформація є фактичним твердженням, і є недостовірною, вважає, що такі дії відповідачів завдають шкоду його діловій репутації, зачіпають честь та гідність. А тому позивач вважає, що вказана інформація підлягає спростуванню, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14 червня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Новинна Група Україна» про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації - задоволено частково.

Визнано недостовірною та такою, що принижує честь, гідність і ділову репутацію ОСОБА_2 інформацію, поширену ОСОБА_1 у програмі « ІНФОРМАЦІЯ_11 » на офіційному YouTube каналі «Україна 24» у відео під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за посиланням: https: ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка також транслювалась ІНФОРМАЦІЯ_8 року у прямому ефірі телеканалу «Україна 24», а саме інформацію про те, що ОСОБА_2 , - є або був громадянином Росії, що він поширює проросійські наративи, а також є колишнім радянським гру-шником і радянським розвідником.

Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Новинна Група Україна» спростувати вказану інформацію шляхом розміщення резолютивної частини даного рішення суду на офіційному YouTube каналі «Україна 24» за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_12, протягом 15 (п`ятнадцяти) днів з дня набрання цим судовим рішенням законної сили.

В решті вимог позов залишено без задоволення.

Стягнуто з ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Новинна Група Україна» на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн 00 коп у рівних частках, а саме по 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн 00 коп з кожного.

Стягнуто з ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Новинна Група Україна» на користь держави судовий збір в сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн 00 коп у рівних частках, а саме по 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн 00 коп з кожного.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що основою будь-якого демократичного суспільства є дотримання ч. 1 ст. 10 Конвенції, яка наділяє журналістів правом на свободу вираження поглядів, проте вказане право завжди має бути справедливо збалансовано з правом особи на повагу до приватного та сімейного життя та кореспондуючими ч. 1, визначені в ст. 2 Конвенції, обов`язки. Будь-які применшення значення права на приватність у співвідношенні зі свободою вираження повинні мати місце лише у випадках крайньої необхідності.

Оскільки, відповідачі не підтвердили в суді способів отримання інформації про позивача та її достовірність, обставин, про які було зазначено в оспорюваному відео, що зміст та форма подачі вказаної інформації була інформацією про факти, суд першої інстанції вважав, що втручання в даному випадку в приватний інтерес позивача не може бути справедливим, а тому позов підлягає задоволенню частково.

Недостовірна інформація про позивача була поширена серед невизначеного кола осіб, оскільки вона була розміщена на Інтернет-ресурсі YouTube, то також необхідно зобов`язати ТОВ «Новинна Група Україна» спростувати вказану інформацію шляхом розміщення резолютивної частини даного рішення на офіційному YouTube каналі «Україна 24».

Не погодилось із зазначеним судовим рішенням відповідач ТОВ «Новинна Група Україна», представником товариства подана апеляційна скарга в якій вказується на порушення норм матеріального та процесуального права. Представник вказує на те, що суд першої інстанції вдався до узагальненого викладу суджень та думок відповідача ОСОБА_1 , перетворивши його вислови на відомості про конкретні факти, що є неприпустимим.

Також зазначає про те, що товариство не має ніякого відношення до висловленої відповідачем ОСОБА_1 інформації, а вона була поширена виключно від його власного імені. При цьому суд фактично звільнив відповідача ОСОБА_1 від обов`язку спростувати інформацію, автором якого він є, поклавши цей обов`язок на них без наведення відповідної аргументації.

Наголошують на тому, що обов`язок доведення достовірності інформації має бути покладений на відповідача ОСОБА_1 , як і обов`язок спростування недостовірної інформації у разі недоведення.

На підставі викладеного просять рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Також не погодився з рішенням суду першої інстанції відповідач ОСОБА_1 , його представником була подана апеляційна скарга, в якій зазначається про порушення судом норм процесуального та матеріального права, а також неповне з'ясування обставин справи. Вказує на те, що дані щодо громадянства позивача та набуття ним освіти у Військовому інституті Міністерства оборони СРСР у Москві є загальновідомими та відкритими в мережі Інтернет. В цьому навчальному закладі готували пропагандистів для Міністерств оборони СРСР, що фактично свідчить про оцінку позивача як гру-шника та розвідника. Однак, фрази та виловлювання, способи використання переносних значень, метафор (алігорій) та порівнянь, застосовані відповідачем ОСОБА_1 , свідчать про оціночний характер його суджень.

Також відповідач звертає увагу на те, що позивачем не доведено, що оскаржувана поширена інформація стосується саме позивача і є такою, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію.

Враховуючи вищевикладене, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

У відзивах на подані відповідачами апеляційні скарги представник позивача - адвокат Осадько А.С. заперечує проти доводів відповідачів, вказує на їх безпідставність та необґрунтованість, наголошує на відсутності порушення судом норм матеріального права, та неповного дослідження всіх обставин справи. Вказує, що рішення суду першої інстанції відповідає нормам національного законодавства, практиці ЄСПЛ та Верховного Суду. Просить апеляційні скарги відповідачів залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін /т.1 а.с.224-232/.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Рябченко В.В. підтримав апеляційну скаргу подану ними та апеляційну скаргу подану ТОВ «Новинна Група Україна», просив про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог.

Представник ТОВ «Новинна Група Україна» - адвокат Варічева Л.С. підтримала апеляційну скаргу подану ними та апеляційну скаргу подану відповідачем ОСОБА_1 , після оголошення перерви в судове засідання даний представник не з`явилась, направивши суду електронною поштою заяву про розгляд справи у її відсутність.

Представник позивача - адвокат Старовойтова Д.А., заперечувала проти доводів апеляційної скарги, вважає рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, просила залишити його без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційні скарги, що є предметом даного перегляду подані відповідачами і містять доводи щодо незгоди з рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог. Позивач рішення суду першої інстанції не оскаржує. А отже рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог сторонами не оскаржується, тому в цій частині апеляційним судом не переглядається.

По суті спірних правовідносин апеляційним судом встановлено, що на офіційному YouTube каналі «Україна 24» за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_6 розміщено відео під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_7 », на якому ІНФОРМАЦІЯ_8 року відповідачем ОСОБА_1 на телеканалі «Україна 24» під час прямого ефіру програми «ІНФОРМАЦІЯ_5», гостем якої був ОСОБА_1 , останнім, серед іншого, було зазначено наступне :

« … ІНФОРМАЦІЯ_13. »;

«ІНФОРМАЦІЯ_13.» (1.21.56 -1.23.45 хвилини відео).

Апеляційним судом досліджений даний відеозапис в судовому засіданні 28 листопада 2022 року.

Стороною позивача при звернені до суду з позовом була надана копія паспорту громадянина України виданого позивачу 19 вересня 2009 року Печерським РУ ГУ МВС України в м. Києві. В паспорті вказано місце народження позивача - м. Київ /т.1 а.с.15-17/.

Матеріали справи містять роздруківки з Інтернет-видань «Вікіпедія», «Інформаційно-аналітичний портал «КоментаріУА», «Платформа «Політ Хаб», «Фокус» та «The Page» в яких наведена біографія позивача, зокрема, вказується про отримання ним освіти у Московському Військовому інституті іноземних мов, трудової діяльності в російських приватних компаніях, отримання ним громадянства України у вересні 2009 року та його діяльності як політика, бізнесмена та телеведучого в Україні, які надані стороною відповідача /т.1 а.с.91-95/.

На стадії апеляційного перегляду справи стороною позивача були надані копії відповідей на запити адвоката: з Офісу Президента України від 12 жовтня 2022 року про відсутність запитуваної інформації, якою була інформація щодо громадянства позивача; з Офісу Генерального прокурора від 21 жовтня 2022 року щодо відсутності кримінальних проваджень відносно позивача ; з Служби безпеки України від 19 та 20 жовтня 2022 року щодо відсутності кримінальних проваджень відносно позивача; копії судових рішень за участю тих самих сторін і з аналогічних правовідносин, але які не набрали законної сили /т.2 а.с.30-77/.

У ст.12 Загальної декларації прав людини 1948 року встановлено, що ніхто не може зазнавати безпідставного втручання у його особисте і сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканність його житла, таємницю його кореспонденції або на його честь і репутацію. Кожна людина має право на захист законом від такого втручання або таких посягань.

Міжнародним пактом про громадянські і політичні права 1966 року встановлено, що ніхто не повинен зазнавати свавільного чи незаконного втручання в його особисте і сімейне життя, свавільних чи незаконних посягань на недоторканність його житла або таємницю його кореспонденції чи незаконних посягань на його честь і репутацію (п. 1 ст. 17).

Конституцією України в ст. 3 закріплено, що людина, її честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ст. 28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності. А в силу ст. 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності і правах.

У відповідності з ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

В свою чергу ст. 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Разом з тим відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Згідно з ч. 1 ст. 201 ЦК України честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок порушення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.

Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов`язків, вважається юридична особа, у якій вона працює.

Якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування (ч.4 ст. 277 ЦК України).

Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом.

Якщо відповідь та спростування у тому ж засобі масової інформації є неможливими у зв`язку з його припиненням, така відповідь та спростування мають бути оприлюднені в іншому засобі масової інформації, за рахунок особи, яка поширила недостовірну інформацію.

Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила (ч.6 ст. 277 ЦК України).

Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена (ч.7 ст. 277 ЦК України).

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про інформацію» інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про інформацію» основними принципами інформаційних відносин є: гарантованість права на інформацію; відкритість, доступність інформації, свобода обміну інформацією; достовірність і повнота інформації; свобода вираження поглядів і переконань; правомірність одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації; захищеність особи від втручання в її особисте та сімейне життя.

Статтею 27 Закону України «Про інформацію» передбачено, що порушення законодавства України про інформацію тягне за собою дисциплінарну, цивільно-правову, адміністративну або кримінальну відповідальність згідно із законами України.

Положеннями ст.30 цього Закону визначено, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

У пункті 43 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «CASE OF CASTELLS v. SPAIN» від 23 квітня 1992 року Суд зазначив, що преса відіграє непересічну роль у правовій державі. Хоча вона не може переступати певні межі, встановлені зокрема й заради захисту репутації інших осіб, та зобов`язана, втім, передавати - у спосіб, що не суперечить її обов`язкам - інформацію й ідеї щодо політичних проблем та інших тем, що становлять суспільний інтерес.

Також у рішенні ЄСПЛ у справі «DE HAAS AND GIJSELS v. BELGIUM» стаття 10 Конвенції захищає не лише висловлені відомості і судження, але й форму, в якій це робиться. У той же час свобода журналістів включає право на можливу долю перебільшення і навіть провокації.

Крім цього, у рішенні ЄСПЛ від 29 березня 2005 року у справі «Українська прес-група проти України» зазначено наступне: «... на пресу не лише покладено обов`язок поширювати таку інформацію та ідеї: суспільство також має право отримувати їх. Якби було інакше, преса була б неспроможна відігравати свою важливу роль «вартового суспільства...», «журналістська свобода передбачає також використання висловлювань, деякою мірою перебільшених або, навіть провокаційних...», «....у своїй практиці Суд розрізняє факти та оціночні судження. Якщо існування фактів може бути підтверджене, правдивість оціночних суджень не піддається доведенню. Вимога довести правдивість оціночних суджень є нездійсненною і порушує свободу висловлення думки як таку, що є фундаментальною частиною права, яка охороняється статтею 10 Конвенції...»

У п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначено, що при розгляді даної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно з п. 18 зазначеної постанови, обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Пунктом 19 вказаної вище постанови Пленуму Верховного Суду України судам також роз`яснено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Отже, спростуванню підлягає тільки поширена недостовірна інформація і саме позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

В постанові від 12 листопада 2019 року у справі № 904/4494/18 Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, що не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

В постанові від 19 жовтня 2022 року у справі № 753/22612/17 Верховний Суд звернув увагу на те, що не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростування, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

В Постанові від 20 травня 2020 року у справі № 758/12586/15 Верховний Суд вказав на те, що право на недоторканність ділової репутації та честь і гідність публічної особи підлягають захисту лише у випадках, коли політичний, державний або громадський діяч доведе, що інформація поширена «з явним злим умислом», тобто з нехтуванням питання про їх правдивість чи неправдивість, а не з метою доведення до громадськості тверджень про наміри і позицію політичних лідерів, інших публічних осіб та сформувати про них свою думку.

Виходячи з наведених норм чинного законодавства та усталену судову практику, кожному громадянину гарантовано право на судовий захист особистих немайнових прав, які визнаються в державі найвищою соціальною цінністю та підлягають захисту у порядку, визначеному ст. 32 Конституції України та ст. 277 ЦК України. Разом з тим, суду слід розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна.

З наведених обставин справи вбачається, що відповідачем ОСОБА_1 в етері каналу «Україна 24» та на було здійснено поширення інформації відносно позивача із зазначення його імені.

Підтвердженням факту розміщення відповідачем та поширення інформації щодо позивача в мережі є СD-диск з відеозаписом, факт належності відповідачу ТОВ «Новинна група Україна» даного електронного ресурсу стороною відповідача не заперечується, вона є у відкритому доступі і на час розгляду справи апеляційним судом.

При зверненні до суду позивач вказував на те, що відповідачем ОСОБА_1 була поширена інформація : «ІНФОРМАЦІЯ_14».

Суд першої інстанції вирішуючи дану вимогу вказав на те, що ОСОБА_1 поширив інформацію про те, що ОСОБА_2 є та був громадянином Росії.

З відеозапису вбачається, що відповідач ОСОБА_1 в інтерв`ю щодо громадянства позивача висловився наступним чином: «ІНФОРМАЦІЯ_15».

З наведеної цитати вбачається, що обставина наведена у минулому часі, що судом першої інстанції не враховано та наведено вільне трактування висловлювання про те, що ОСОБА_2 , є та був громадянином Росії, що є неприпустимо, оскільки спростуванню підлягає виключно інформація поширена відповідачем.

Судом першої інстанції в обґрунтування підстав для задоволення цієї вимоги вказано на те, що сторона відповідачів не надала суду доказів достовірності оспорюваної позивачем інформації, щодо наявності у нього громадянства Російської Федерації, також суд вказав на те, що паспорт позивача є належним документом, що підтверджує його громадянство України. Такий висновок апеляційний суд вважає помилковим саме внаслідок неврахування судом першої інстанції зазначення обставини в минулому часі.

Матеріали справи місять копію паспорту позивача, який був виданий 19 вересня 2009 року, та обставина, що позивач народився в місті Києві сама по собі не спростовує вказане твердження відповідача ОСОБА_1 , а інших доказів матеріали даної справи не містять. Так, обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте і позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації, до того ж він має ширші можливості щодо цього. За твердженням відповідача ОСОБА_1 його висловлення ґрунтуються на відкритій інформації щодо діяльності позивача в іншій державі. Вказане твердження, і наведені джерела цієї інформації, які не є офіційними, не підтверджують достовірності, висловленої відповідачем ОСОБА_1 інформації. Натомість і надані позивачем докази не є достатніми для висновку суду щодо недостовірності цієї інформації, навіть враховуючи наданий на стадії апеляційного перегляду справи лист з Офісу Президента, так як компетентним органом з питань громадянства є Державна міграційна служба України. До того ж, у вказаному листі зазначається лише про відсутність у них інформації. У зв`язку з цим, суд позбавлений можливості достеменно встановити ці обставини, рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях, а недоведеність заявлених позовних вимог має наслідком відмову у їх задоволенні.

Враховуючи наведене апеляційний приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про спростування недостовірної інформації щодо громадянства Росії позивача підлягає до скасування з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні цих вимог.

Наступною інформацією, що визнана судом недостовірною є інформація, що позивач поширює проросійські наративи.

З відеозапису вбачається, що відповідач ОСОБА_1 в інтерв`ю щодо цієї інформації висловився наступним чином: «ІНФОРМАЦІЯ_16».

Виходячи з наведених вище норм чинного законодавства, оціночними судженнями є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

З наведеної цитати вбачається, що відповідачем ОСОБА_1 наводиться саме критична оцінка певних фактів, ця інформація є власними висновками відповідача ОСОБА_1 , як журналіста та є його оціночними судженнями, які ґрунтуються на його особистому трактуванні подій, що були предметом обговорення. А тому вказана інформація не підлягає доведенню на їх правдивість та спростування.

Вказане не враховано судом першої інстанції та наведено вільне трактування висловлювання, що як вже вказано вище є неприпустимим, оскільки спростуванню підлягає виключно інформація поширена відповідачем. А отже доводи, як апеляційної скарги відповідача ТОВ «Новинна Група Україна», так і апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 в цій частині слід визнати обґрунтованими. У зв`язку з цим рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про спростування недостовірної інформації про те, що позивач поширює проросійські наративи підлягає до скасування з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні цих вимог.

Наступною інформацією, що визнана судом недостовірною є інформація, що позивач є колишнім радянським гру-шником і радянським розвідником.

З відеозапису вбачається, що відповідач ОСОБА_1 в інтерв`ю щодо цієї інформації висловився наступним чином: «ІНФОРМАЦІЯ_17».

З наведеної цитати вбачається, що відповідачем ОСОБА_1 наводиться інформація у вигляді саме фактичних даних. Посилання відповідача ОСОБА_1 наведені в апеляційній скарзі на те, що позивач закінчив військовий інститут не є підтвердження того, що він є колишнім радянським гру-шником і радянським розвідником, за відсутності належного підтвердження вказаних обставин. Ця інформація носить негативний характер, її достовірність не підтверджена належними та допустимими доказами, а отже вона є недостовірною і такою що порушує права позивача. У зв`язку з цим апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для її спростування. Разом з тим, в цій частині судом першої інстанції також наведено вільне трактування висловлювання, що як вже вказано вище є неприпустимим, оскільки спростуванню підлягає виключно інформація поширена відповідачем. Тому апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для зміни рішення суду першої інстанції в мотивувальній та резолютивній частині, навівши цитату інформації, що визнана недостовірною.

Колегія суддів вважає за доцільне зазначити, що не приймає до уваги, надані стороною позивача на стадії апеляційного перегляду справи, листи з Офісу Генерального прокурора та СБУ, оскільки оскаржувана інформація не містить в собі посилання на вчинення позивачем чи його причетності до кримінальних правопорушень.

Виходячи з положень ч.7 ст.277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Оскільки оспорювана інформація була розміщена на Інтернет-ресурсі YouTube, то суд першої інстанції підставно зобов`язав саме ТОВ «Новинна Група Україна» спростувати вказану інформацію шляхом розміщення резолютивної частини даного рішення на офіційному YouTube каналі «Україна 24». А отже доводи апеляційної скарги відповідача ТОВ «Новинна Група Україна» щодо невірного способу спростування інформації слід визнати безпідставними.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Новинна Група Україна» - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 червня 2022 року - скасувати в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Новинна Група Україна» про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації щодо громадянства Росії позивача та про те, що він поширює проросійські наративи та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні даних позовних вимог.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 червня 2022 року змінити в мотивувальній та резолютивній частині, вказавши що недостовірною та такою, що принижує честь, гідність і ділову репутацію ОСОБА_2 є інформація, поширена ОСОБА_1 у програмі «ІНФОРМАЦІЯ_5» на офіційному YouTube каналі «Україна 24» у відео під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за посиланням: https: ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка також транслювалась ІНФОРМАЦІЯ_8 року у прямому ефірі телеканалу «Україна 24», а саме інформацію (мовою оригіналу): «ІНФОРМАЦІЯ_18»

В іншій частині рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: А.М. Андрієнко

Н.В.Поліщук

Повний текст постанови складений 28 грудня 2022 року.