ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Абрамова П.С.,

Суддів: Дорош А.І., Лобова О.А.,

за участю секретаря судового засідання - Філоненко О.В.,

представника відповідача, ОСОБА_1 , - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві апеляційну скаргу Товариства з обмежено відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», правонаступником якого є Товариство з обмежено відповідальністю «Фінансова компанія «Карточка плюс», на рішення Київського районного суду м. Харкова від 16 серпня 2018 року

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором

УСТАНОВИВ:

короткого змісту позовних вимог і рішення суду першої інстанції;

У грудні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулось до Київського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором № ML-7-7/058/2008 від 07.04.2008 в загальній сумі 6 210 528,01 грн. та судового збору в сумі 3 654,00 грн.

В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, на підставі якого банк надав кредит в розмірі 95 000 дол. США, а ОСОБА_1 отримала кредит та зобов`язалась його повернути зі сплатою відсотків. Внаслідок невиконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань станом на 05.09.2014 утворилась заборгованість по кредиту в сумі 91 481 дол. США, за відсотками - 15 121,06 дол. США та пеня в сумі 4 874 930,59 грн., яку позивач просить стягнути з ОСОБА_1 , як позичальника та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , як поручителів на підставі договорів поруки.

Крім того, 29.06.2010 позивач придбав у ПАТ «ОТП Банк» кредитний портфель № б/н, внаслідок чого до нього перейшло права вимоги за кредитним договором №ML-7-7/058/2008 від 07.04.2008.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 16 серпня 2018 року у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Постановою Харківського апеляційного суду від 20 листопада 2018 року апеляційну скаргу ТОВ «ОТП Факторинг Україна» залишено без задоволення, рішення Київського районного суду м. Харкова від 16 серпня 2018 року - без змін.

Постановою Верховного Суду від 09 червня 2021 року постанову Харківського апеляційного суду від 20 листопада 2018 року в частині вирішення позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 - скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції; в іншій частині рішення Київського районного суду м. Харкова від 16 серпня 2018 року та постанову Харківського апеляційного суду від 20 листопада 2018 року залишено без змін.

короткого змісту вимог апеляційної скарги;

В апеляційній скарзі ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

узагальнених доводів особи, яка подала апеляційну скаргу;

Скаржник посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Скарга мотивована тим, що суд дійшов неправильного висновку щодо пропуску позивачем строку позовної давності, оскільки зобов`язання за кредитним договором має бути виконано у строк до 07.04.2017, а банк звернувся до суду у 2014 році, скориставшись своїм правом дострокового стягнення заборгованості. Що стосується пропуску строку пред`явлення вимоги до поручителів, зазначає, що дійсною є вимога до поручителів за період з 09.06.2014 року по 07.04.2017 року у зв`язку з переривання строку позовної давності пред`явленням позову 18.12.2014 року.

узагальнених доводів та заперечень інших учасників справи;

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що позивачем було змінено строк виконання основного зобов`язання шляхом направлення вимоги про дострокове повернення кредиту. Із позовною заявою ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулось зі спливом строку позовної давності. Звернення ОСОБА_1 з пропозиціями щодо реструктуризації боргу не можна вважати перериванням строку позовної давності, оскільки жодних дій щодо погашення боргу останньою здійснено не було.

В додаткових поясненнях від 13.07.2022 року ОСОБА_1 зазначила, що 29.07.2021 року ТОВ «Фінансова компанія «Карточка плюс» набули у позасудовому порядку право власності на іпотечне майно - житловий будинок в АДРЕСА_1 , що, у відповідності до вимог ст. 36 Закону України «Про іпотеку» вважається повним виконанням своїх зобов`язань.

Щодо повідомлення учасників справи про дату час і місце розгляду справи та можливість розгляду справи апеляційним судом за відсутності учасників справи що у судове засідання не з`явились.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання

Якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно з ч. 5 ст. 130 ЦПК України вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.

Відповідно до п. 2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи.

Представник позивача, ТОВ «ФК «Карточка плюс», адвокат Колесніков А.Г., будучи повідомлений судом про дату, час і місце розгляду справи, шляхом надіслання судової повістки на його офіційну електронну адресу , у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомляв.

За таких обставин, враховуючи тривалість розгляду справи, а також те, що ТОВ «ФК «Карточка плюс» отримало 03.12.2021 ухвалу Харківського апеляційного суду від 17.11.2021 про залучення його до участі у справі в якості правонаступника позивача (про що в матеріалах справи наявне повідомленням про вручення поштового відправлення АТ «Укрпошта» № 65), тобто мало достатньо часу належним чином реалізувати свої процесуальні права, у тому числі, надати свої заперечення на апеляційну скаргу, однак не цікавитись ходом розгляду справи, колегія суддів не вбачає неможливості вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин; доводів, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції; мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу;

У відповідності з вимогами ст. 367 ЦПК України межами перегляду рішення місцевого суду в апеляційному порядку є лише вимоги до основного боржника.

Судом встановлено, що 07.04.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № ML - 707/058/2008, за умовами якого остання отримала кредит в сумі 95 000 доларів США зі сплатою 5,99% річних з кінцевим терміном повернення 07.04.2017 року.

29.06.2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, за яким до позивача перейшли всі права вимоги до боржника за вищевказаним кредитним договором.

25 травня 20212 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Карточка плюс» було укладено договір відступлення права вимоги (а.с. 103 т. 2).

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 17.11.2021 року ТОВ «Фінансова компанія «Карточка плюс» залучена до участі у справі в якості правонаступника позивача (а.с. 151-152 т. 2)

Починаючи з 08.09.2008 ОСОБА_1 неналежним чином виконувала своє зобов`язання щодо повернення кредиту.

Внаслідок невиконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором станом на 05.09.2014 року утворилась заборгованість по тілу кредиту - 91 481,48 доларів США, що еквівалентно 1 146 149,32 грн., заборгованість по відсоткам - 15 121,06 доларів США, що еквівалентно 189 448,10 грн. та пені - 4 874 930,59 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості з позичальника, суд першої інстанції виходив з того, що, пред`явивши 02 червня 2011 року вимогу до ОСОБА_1 про дострокове повернення кредиту, позивач відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання, тому перебіг позовної давності розпочався після спливу 30 днів з дня одержання такої вимоги, тобто з 06 липня 2011 року. За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що звернення банка у грудні 2014 року із даним позовом відбулось поза межами позовної давності, про застосування наслідків спливу якої заявила ОСОБА_1 .

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів дійшла таких висновків.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України).

За правилами ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статей 526, 530 ЦПК України зобов`язання має виконуватися належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.

Частиною другою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

У постанові від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що згідно з умовами кредитного договору за наявності прострочення виконання основного зобов`язання в обумовлений сторонами строк кредитор може вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку. Такими діями кредитор на власний розсуд змінює умови основного зобов`язання щодо строку договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.

Тобто у випадку пред`явлення кредитором вимоги про дострокове повернення кредиту на підставі частини другої статті 1050 ЦК України, такими діями кредитор на власний розсуд змінює умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.

Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц (провадження № 14-10цс18) про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Щодо розміру заборгованості

Пунктом 1.9.1 Кредитного договору передбачено, що, незважаючи на інші положення цього договору, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем, та/або майновим поручителем своїх боргових та/чи інших зобов`язань за цим договором (в тому числі, але не включно, встановлених пунктами 2.3.7 та статтею 3 цього договору) чи іншими укладеними з банком договорами та/або умов документів забезпечення (далі - «вимога»). При цьому зобов`язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому настає з дати направлення банком на адресу позичальника відповідної вимоги та повинно бути проведено позичальником протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги.

Як вбачається з матеріалів справи ТОВ «ОТП Факторинг Україна» скористалося наданим йому частиною другою статті 1050 ЦК України та пунктом 1.9.1 Кредитного договору правом і пред`явило до позичальника вимогу про дострокове погашення кредитних зобов`язань. Таку вимогу ОСОБА_1 отримала 05 червня 2011 року.

Пред`явивши 02 червня 2011 року вимогу ОСОБА_1 про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, сплату процентів за користування ними та пені, позивач, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, змінив строк виконання основного зобов`язання, тому перебіг позовної давності розпочався після спливу 30 днів з дня одержання такої вимоги ОСОБА_1 , тобто з 06 липня 2011 року.

З цієї ж дати у позивача припинилося право нараховувати відсотки та пеню за користування кредитними коштами у відповідності з умовами кредитного договору.

Доводи апеляційної скарги про те, що дострокова вимога не направлялась позичальнику та не була нею отримана, спростовуються дослідженими доказами: примірником дострокової вимоги і доданого до неї розрахунку заборгованості, та визнанням обставини отримання такої вимоги 05 червня 2011 року, доказів на спростування яких, представник позивача не надав.

Як вбачається з поданого до позовної заяви розрахунку заборгованості за тілом кредиту станом на 04.11.2009 року становить 91 481,48 доларів США.

З цього ж розрахунку вбачається, що заборгованість за відсотками була проведена за період з 07.08.2008 по 04.11.2009 та розмір заборгованості за відсотками становив 15 121,08 доларів США.

Аналогічний розмір визначення заборгованості за тілом кредиту та відсоткам зазначений в досудовій вимозі ОСОБА_1 про погашення заборгованості за кредитом від 02.06.2011 року.

За таких обставин обрахування нарахованих відсотків не суперечить зазначеній вище постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц (провадження № 14-10цс18).

Разом з тим, пеня була нарахована за період з 05.09.2013 по 05.09.2014 в розмірі 389 099,27 грн., що суперечить вимогам даної постанови, оскільки її нарахування було проведено згідно умов кредитного договору за період після пред`явлення вимоги про дострокове погашення боргу.

Вимоги про стягнення пені на підставі ст. 625 ЦК України позивач не заявляв. (а.с. 14, 70, 71 т. 1).

Таким чином, обґрунтованою є вимога позивача про стягнення тіла кредиту в розмірі 91 481,48 доларів США та відсотків за користування кредитом в розмірі 15 121,08 доларів США.

Позовні вимоги про стягнення пені, обрахованої за період після пред`явлення боржнику вимоги про дострокове повернення суми кредиту, суперечать зазначеним вище правовим висновкам Верховного Суду та задоволенню не підлягають.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач прохав стягнути заборгованість у валюті кредиту - доларах США. Зазначення гривневого еквіваленту на час пред`явлення позову не є позовними вимогами.

Щодо строків позовної давності.

Згідно з частиною першою статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. З тлумачення цієї норми слідує, що вона пов`язує переривання позовної давності з будь-якими активними діями зобов`язаного суб`єкта (боржника), що свідчать про визнання боргу. До таких може відноситися лист, зміст якого свідчить, що боржник визнає існування боргу і бажає відновити погашення боргу.

У постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року у справі № 3-269гс16 зроблено висновок, що «до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій».

У постанові Верховного Суду України від 8 листопада 2017 року у справі № 6-2891цс16 вказано, що «відповідно до частин першої, третьої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою».

Як вбачається з матеріалів справи, в ході судового розгляду справи відповідачем ОСОБА_1 , в інтересах якої діяв представник ОСОБА_2 , зроблено заяву про застосування строків позовної давності, в якій зазначено про те, що останній платіж за кредитним договором нею було здійснено 07.08.2008 року. (а.с. 65 т. 1)

Заперечуючи проти застосування строку позовної давності, позивачем було зазначено, що відповідач перестала виконувати свої зобов`язання з 23.12.2009 року (здійснений крайній платіж на суму 2 390 грн. (екв. 300 доларів США). 19.09.2011 року, 12.11.2012 року та 02.04.2013 року ОСОБА_1 письмово звернулася до ТОВ «ОТП «Факторинг» з пропозицією реструктуризації боргу та в цих заявах визнала суму боргу. Цими діями вона перервала строки позовної давності (а.с. 113-114, 117 т. 1.)

Проаналізувавши зміст вказаних заяв, апеляційний суд дійшов висновку про те, що цими заявами відповідач ОСОБА_1 визнала борг, чим перервала строк позовної давності. Неотримання відповіді від кредитора після вчинення відповідних дій боржником не свідчить про те, що таке переривання не відбулось.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що висновки місцевого суду в частині пропуску строку позовної давності є помилковими, а доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими.

Щодо врахування нових обставин у справі, які виникли після ухвалення у справі рішення місцевого суду.

З матеріалів справи вбачається, що в забезпечення виконання кредитного договору від 07 квітня 2008 року № ML - 707/058/2008, між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір, у відповідності до якого в іпотеку було передано житловий будинок в АДРЕСА_1 .

На час розгляду справи Полтавським апеляційним судом, ТОВ «Фінансова компанія «Карточка плюс», як новий кредитор, реалізував свої повноваження на позасудовий спосіб реалізації предмета іпотеки та зареєстрував 29.07.2021 за собою право власності на іпотечне майно - житловий будинок в АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, що доданий до пояснень до апеляційної скарг.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Вказана обставина (реалізація ТОВ «ФК «Карточка плюс», як новий кредитор, права на позасудовий спосіб реалізації предмета іпотеки та здійснення 29.07.2021 реєстрації за собою права власності на іпотечне майно) не була предметом дослідження судами першої, апеляційної та касаційної інстанції з поважних причин, оскільки виникли 29.07.2021 року - тобто після перегляду даної цивільної справи судом касаційної інстанції, а тому приймається апеляційним судом до уваги.

У відповідності з вимогами ст. 36 Закону України «Про іпотеку» (в редакції як на час виникнення спірних правовідносин так і на час вирішення спору) передбачає, що після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання основного зобов`язання: боржником - фізичною особою є недійсними, якщо інше не визначено договором іпотеки чи договором про надання кредиту, чи договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Завершенням позасудового врегулювання є державна реєстрація прав власності на всі предмети іпотеки, що виступають забезпеченням за основним зобов`язанням:

за іпотекодержателем (якщо звернено стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття його у власність іпотекодержателем).

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2022 року у справі № 910/17048/17 (провадження № 12-85гс20) зроблено правовий висновок про те, що (п. 160, 161) буквальне застосування положень частини четвертої статті 36 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній до внесення змін Законом України від 03 липня 2018 року № 2478-VIII) можливе виключно в тих випадках, коли належне та повне виконання основного зобов`язання було забезпечене лише одним способом забезпечення, і вказаний спосіб було реалізовано у повному обсязі в позасудовому порядку.

Велика Палата Верховного Суду зазначає, що частина четверта статті 36 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачає недійсність наступних вимог кредитора, заявлених не до основного боржника, а щодо виконання боржником основного зобов`язання, що в цьому контексті слід розуміти як недійсність вимог, заявлених до усіх сторін як основного договору, так і забезпечувальних зобов`язань, закріплених в акцесорних договорах.

З врахуванням нових обставин, колегія суддів дійшла висновку, що правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

висновків за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції;

Відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищезазначені висновки апеляційного суду апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково.

Враховуючи наявність позасудового врегулювання спору шляхом визнання права власності на іпотечне майно в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити саме з цих підстав.

В зв`язку з чим, враховуючи те, що по суті місцевий суд по суті відмовив в задоволенні позову підставами для відмови необхідно вважати мотиви викладені в цій постанові.

В зазначеній частині рішення місцевого суду необхідно змінити.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмежено відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», правонаступником якого є Товариство з обмежено відповідальністю «Фінансова компанія «Карточка плюс», - задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 16 серпня 2018 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 змінити, врахувавши мотиви викладені в цій постанові.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 липня 2022 року.

Головуючий суддя П.С. Абрамов

Судді О.А. Лобов

А.І. Дорош