Справа № 369/4951/21
Провадження № 2/369/1178/22
РІШЕННЯ

Іменем України

19.07.2022 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Янченка А.В.

за участю секретаря судового засідання Безкоровайної М.Л.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу № 369/4951/21 за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Виконавчий комітет Боярської міської ради про оспорювання батьківства (виключення запису про ОСОБА_2 як батька з актового запису про народження дитини),-

встановив:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, в якому просила: стягнути з ОСОБА_2 , на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 4 000 грн або суму не менше ніж 1/2 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на місяць, щомісячно, починаючи стягнення з 01.04.2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

Обґрунтовуючи підстави звернення до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, позивач посилається на наступне.

З відповідачем ОСОБА_2 позивач перебувала у фактичних шлюбних відносинах у період з вересня 2019 року по лютий 2020 року.

Від стосунків з відповідачем у неї народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спільне життя з відповідачем не склалося.

Враховуючи, що відповідач не має іншої родини та інших дітей, які були б на його утриманні. Він працездатний, отримує дохід, його стан здоров`я дозволяє працювати, а тому він може сплачувати аліменти у розмірі 4 000 грн., позивач звернулася з позовом до суду.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08.06.2021 року (суддя Усатов Д.Д.) прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі з викликом сторін.

Згідно з розпорядженням керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області Дідура М.О. № 141 від 26.08.2021 року щодо повторного автоматичного розподілу справи № 369/4951/21 та протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 27.08.2021 року вказану справу передано на розгляд судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Янченку А.В.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31.08.2021 року (суддя Янченко А.В.) справу прийнято до свого провадження, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

20.10.2021 року адвокат Коренчук Т.О., яка діє в інтересах ОСОБА_2 подала до канцелярії Києво-Святошинського районного суду Київської області зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 про оспорювання батьківства (виключення запису про ОСОБА_2 як батька з актового запису про народження дитини).

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22.10.2021 року прийнято зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про оспорювання батьківства (виключення запису про ОСОБА_2 як батька з актового запису про народження дитини) до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, призначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 листопада 2021 року провадження у справі було зупинено з метою проведення судової експертизи.

Ухвалою суду від 07.04.2022 року поновлено провадження у справі, призначено підготовче судове засідання.

17.06.2022 року від представника відповідача за первісним позовом надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого останній визнав первісні позовні вимоги про стягнення 4 000 грн аліментів на утримання дитини. В іншій частині позову просив відмовити.

Крім того, 17.06.2022 року від представника позивача за зустрічним позовом до суду надійшла заява про відмову від зустрічної позовної заяви, згідно якої останній на підставі ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України відмовився від зустрічного позову.

Ухвалою суду від 20.06.2022 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до розгляду по суті на 19.07.2022 року.

У судове засідання 19.07.2022 року сторони не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча про час та місце судового розгляду справи були повідомлені належним чином.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом (п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України).

Суд встановив, що заява про відмову від зустрічного позову підписана представником позивача за зустрічним позовом.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення заяви представника позивача за зустрічним позовом про відмову від зустрічного позову та закриття провадження у справі в частині вимог за зустрічним позовом.

Суд, вивчивши надані письмові докази у сукупності, приходить до висновку, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом встановлено, що з відповідачем ОСОБА_2 позивач перебувала у фактичних шлюбних відносинах.

Від стосунків з відповідачем у неї народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спільне життя з відповідачем не склалося.

Згідно висновку експерта № 103-325-2021 від 17.02.2022 року біологічне батьківство ОСОБА_2 відносно ОСОБА_3 практично доведено.

Спільна дитина сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає разом з матір`ю, що не заперечується сторонами.

Законодавцем положенням ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно вимог ч. 1, 2 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч.ч. 7, 10 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України.

Так, відповідно до положень ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Як роз`яснено в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд враховує вимоги ст.ст. 182, 183 СК України.

Як встановлено судом та не спростовано сторонами, неповнолітній син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає разом з позивачем за первісним позовом ОСОБА_1 та знаходиться на її утриманні, що підтверджується наявними матеріалами справи та не спростовано учасниками справи.

При цьому, суд зважає, що обов`язок з утримання дітей покладений на обох батьків.

Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання.

При визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідно до вимог закону сторони нарівні зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття і створювати для них необхідні передумови для їх розвитку і забезпечення організації їх життя, також враховує розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до норми ч. 1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Позов ОСОБА_1 пред`явлено 06.04.2021 року.

З огляду на зазначене та часткове визнання первісних позовних вимог відповідачем за первісним позовом, суд вважає за необхідне частково задовольнити первісні позовні вимоги про стягнення аліментів та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 4 000 грн щомісячно, починаючи стягнення з 06.04.2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує стягнути з відповідача за первісним судовий збір у сумі 908 грн в дохід держави.

Згідно з положеннями п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.

Керуючись ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст.ст. 24, 56, 105, 110, 112, 141, 150, 155, 180-183, 191 СК України, ст.ст. 2, 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 200, 206, 255, 258, 263, 264, 265, 273, 274, 354, 430 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) аліменти на утримання неповнолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 4 000 (чотири тисячі гривень) 00 коп. щомісячно, починаючи стягнення з 06.04.2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

У задоволенні решти первісного позову відмовити.

Провадження у справі в частині зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Виконавчий комітет Боярської міської ради про оспорювання батьківства (виключення запису про ОСОБА_2 як батька з актового запису про народження дитини) закрити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) в дохід держави судовий збір в сумі 908 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.

Повне рішення складено: 19.07.2022 року.

Суддя А.В. Янченко