Провадження № 2/752/9155/21
Заочне Р І Ш Е Н Н Я
29 листопада 2022 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді Плахотнюк К.Г.
за участі секретаря судового засідання Сітайла В.М.,
розглянувши у місті Києві в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Кругленко Микола Сергійович, до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, усунення перешкод у користуванні майном,
у листопаді 2020 року ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Кругленко М.С. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування майнової і моральної шкоди в сумі 64 219 грн, усунення перешкод у користуванні майном.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що вона, є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджено договором купівлі-продажу квартири № 3373 від 20.09.2016 року.
До складу зазначеної квартири входить, зокрема, відкрита (літня) тераса площею 6,2 кв. м., що підтвержується технічним паспортом на квартиру АДРЕСА_1 .
В 2019 рокі на терасі облаштовано автоматизовану перголу, яка являє собою розбірну сонцезахисну конструкцію з автоматичним управлінням відкриття/закриття даху, яка фактично замінює собою альтанку.
З приводу встановленої перголи між позивачем і відповідачем ОСОБА_2 , власником квартири № 552 , виник конфлікт. Зокрема, відповідач неодноразово зауважував, що пергола заважає йому користуватися своєю квартирою, створює небезпеку та загрожує життю членам його родини.
Крім того, відповідач погрожував самостійно демонтувати перголу.
Позивачка та її чоловік неодноразово зверталися до поліції, намагаючись зупинити незаконні самоправні дії відповідача.
Однак, 10.09.2020 року відповідач, при сприянні бригади будівельників, самоправно демонтував (зрізав) металеві опори перголи, чим привів її у небезпечний для життя та непридатний для використання стан. Наведені обставини підтверджує і сам відповідач у власноручно написаному ним поясненні до поліції від 10.09.2020 року.
Відповідно до Звіту про оцінку майна від 19.09.2020 року сума збитку складає 54 219 грн.
Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. від 11 січня 2021 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 та постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче провадження (а.с. 39).
У підготовче засідання учасники справи не з`явилися.
Представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Кругленко М.С. просив розглянути справу за його відсутності, повідомив, що позивач заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі.
Ухвалою від 3 лютого 2022 року підготовче провадження за позовними вимогами ОСОБА_1 закрито. Справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 87).
У судовому засіданні сторони відсутні, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Відповідач доказів про поважність причин своєї неявки до суду не надав. Своїм правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористався.
Дослідивши заяви по суті справи та додані на їх підтвердженні докази, матеріали справи, суд прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, з огляду на наступне.
Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Позивач ОСОБА_1 є власницею квартири АДРЕСА_1 , що підтвержується Договором купівлі-продажу квартири від 20 вересня 2016 року, який засвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Герасименко Н.М. за реєстровим № 3373 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16.07.2019 року (а.с. 10,12).
Як вбачається з долученого до позовної заяви технічного паспорту від 12.07.2019 квартира № 442 за зазначеною вище адресою загальною площею 119 кв.м. складається, у тому числі з тераси (30%) площею 6.2 кв.м (а.с. 116).
Матеріалами справи підтверджено, що через встановлену в квартирі позивачки перголу між нею та ОСОБА_2 виник конфлікт в результаті якого 10.09.2020 року відповідач за допомогою будівельників демонтував, на його думку, незаконну конструкцію. Факт демонтажу підтвердив він сам, подавши на ім`я начальника управління поліції Голосіївського району Головного управління національної поліції у м. Києві власноруч написані пояснення (а.с. 17-20, 21).
За змістом положень ч. 3 ст. 386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди.
У ч. ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.
У відповідності до роз`яснень, які містяться у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27.03.92 року за N 6, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Положеннями ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У справах про відшкодування шкоди потерпілі подають докази, що підтверджують факт завдання їм шкоди за участю відповідача, розмір такої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду, при цьому обов`язок доведення відсутності своєї вини несе відповідач.
Висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством (ч. 1 ст. 102 ЦПК України).
Відповідно до ч. ч. 6, 7 ст. 102 ЦПК України, у висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством.
Згідно з ч. 1 ст. 110 ЦПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.
11 вересня 2020 року суб`єктом оціночної діяльності- Приватним підприємством «Аверті», яке діє на підставі Сертифікату № 472/19 від 20.06.2019 року, відповідно до Договору від 11 вересня 2019 року укладеного з позивачкою, виконав незалежну оцінку майнового збитку, що його завдано їй внаслідок пошкодження оздоблення тераси (перголи) у квартирі АДРЕСА_1 (а.с. 30, 31). Відповідно до звіту про оцінку майна збиток утворено внаслідок пошкодження перголи, а саме: було зрізано кріплення алюмінієвих стійок (3 шт). Пергола впала, її частково було демонтовано; направляючі що лишились - спираються на тимчасові стійки. На дату оцінки пошкоджене майно знаходиться в стані, який можна кваліфікувати як непридатний. Крім того, у звіті міститься фотофіксація результатів місця події з коментарями оцінювача під фотографіями.
Розрахунок, наведений оцінювачем, згідно з яким загальна величина майнового збитку, заподіяного нерухомому майну ОСОБА_1 складає 54 219 грн, відповідачем не спростований.
Згідно п. 2.3 Розділу II. «Права, обов`язки та відповідальність експерта» Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 № 53/5, експерту забороняється вирішувати питання, які виходять за межі спеціальних знань експерта та з`ясування питань права і надавати оцінку законності проведення процедур, регламентованих нормативно-правовими актами.
Таким чином, встановивши, що позивач довів розмір завданої шкоди, протиправність дій відповідача, причинний зв`язок між ними, що призвело до пошкодження оздоблення тераси (перголи) у квартирі позивача, суд дійшов висновку, що завдана позивачу шкода підлягає відшкодуванню відповідачем.
Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірним рішенням, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Згідно із ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно п.п. 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.
Таким чином, суд вважає, що діями відповідача була заподіяна позивачу моральна шкода, яка виразилась у душевних стражданнях та переживаннях з приводу пошкодження майна, що порушило усталений спосіб життя позивача та членів її родини.
Разом з тим, враховуючи встановлені судом обставини в справі, суд знаходить суму стягнення моральної шкоди з відповідача в розмірі 10 000,00 грн, занадто завищеною, такою, що не відповідає ступеню перенесених страждань, а тому вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 2 000,00 грн.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначила, що оскільки відповідач своїми діями створює їй перешкоди у користуванні квартирою (її окремою частиною - терасою з оздобленням) вона має право вимагати від нього усунення будь-яких порушень свого права у спосіб покладення на відповідача обов`язку не чинити їй перешкод у користуванні квартирою, зокрема перголою.
Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільного права та інтересу може бути припинення дії, яка порушує право; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Відповідно до частин другої, третьої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб чи завдати шкоди довкіллю. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживанням права в інших формах.
Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі (частини перша-п`ята статті 319 ЦК України).
Статтею 47 Конституції України визначено: кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.
Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16).
При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.
Позивачем не було надано до суду доказів, які б доводили створення перешкод відповідачем у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , яка належить їй на праві приватної власності, в тому числі, у користуванні оздобленням тераси (перголою) у зазначеній вище квартирі, а тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про зобов`язання ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у користуванні її майном.
Проаналізувавши вищевказані норми діючого законодавства та встановлені у справі докази та обставини, суд вважає, що позивачкою наведено достатньо доказів на підтвердження підстав для часткового задоволення вимог позову.
Відповідно до ст. 133, 137, 141 ЦПК України суд вбачає необхідним стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 понесені судові витрати у сумі 3 682,40 грн, що складаються з судового збору по 840, 80 гривень за позовну вимогу щодо відшкодування майнової шкоди та моральної шкоди, а також витрат у розмірі 2 000, 00 гивень на проведення оцінки вартості матеріального збитку, понесення яких підтверджується відповідними документами та квитанціями.
На підставі викладеного, керуючись, ст. ст. 4, 5, 6, 12, 13, 141, 265, 268, 273 ЦПК України, суд, -
позовні вимоги ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Кругленко Микола Сергійович до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, усунення перешкод у користуванні майном, задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання - АДРЕСА_5 , РНОКПП не відомо) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання - АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на відшкодування майнової шкоди 54 219 гривень, на відшкодування моральної шкоди 2 000 гривень, судові витрати по оплаті послуг експерта в розмірі 2 000 гривень, сплаті судового збору в розмірі 1 681, 60 гривень, що разом становить належну до стягнення суму у розмірі 59 900 (п`ятдесят дев`ять тисяч дев`ятсот) гривень 60 копійок.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя К.Г. Плахотнюк