ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

07 листопада 2022 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/6507/20

Головуючий у першій інстанції Ченцова С. М.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/229/22

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Скрипки А.А.

суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Чернігівська обласна прокуратура, Національна поліція України, Державна казначейська служба України

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова у складі судді Ченцової С.М. від 21 вересня 2021 року, місце ухвалення рішення м.Чернігів, дата складання повного тексту рішення 04 жовтня 2021 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Чернігівської обласної прокуратури, Національної поліції України, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом до Чернігівської обласної прокуратури, Національної поліції України, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями і рішеннями органів поліції та прокуратури, в якому просив стягнути на його користь із Державного бюджету України 100 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Вимоги заявленого позову ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що 21.03.2019 року відносно нього оперуповноваженим міжрайонного відділу №3 (м.Мена) Управління захисту економіки в Чернігівській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України, лейтенантом поліції Майстренком В.О. було складено протокол №86 про адміністративне правопорушення, пов`язане із корупцією. Зі змісту протоколу слідує, що ОСОБА_1 порушив вимоги ч.2 статті 45 Закону України Про запобігання корупції, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане із корупцією, за яке передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 статті 172-6 КУпАП. Згідно даного протоколу, ОСОБА_1 невчасно подав декларацію, будучи особою, уповноваженою на виконання функцій держави, за період не охоплений раніше поданими деклараціями. Постановою Менського районного суду Чернігівської області від 15.04.2020 року провадження у справі №738/568/19 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, було закрито у зв`язку із відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 статті 172-6 КУпАП. Позивач зазначає, що суд своїм рішенням виправдав ОСОБА_1 за висунутим йому у протоколі №86 від 21.03.2019 року звинуваченням у вчиненні адміністративного правопорушення, пов`язаного із корупцією. Позивач вказує, що даною постановою суду, яка ніким не оскаржувалась, і набрала законної сили, встановлено, що ОСОБА_1 не подав декларацію за період, не охоплений раніше поданими деклараціями, у зв`язку із припиненням діяльності, пов`язаної з виконанням функцій держави, у день припинення такої діяльності, тобто, 01.09.2018 року, через необізнаність про строки її подання. При цьому, у попередженні від 01.09.2018 року було зазначено про необхідність подати декларацію у зв`язку зі звільненням, однак була відсутня інформація із роз`ясненнями строків подачі відповідної декларації. Це вказує на відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 статтею 172-6 КУпАП, як і вини у формі прямого чи непрямого умислу. ОСОБА_1 зазначав, що на момент складення адміністративного протоколу він був службовою особою, яка займає відповідальне становище. Згідно із п.п.1 п.1 ч.1 статті 255 КУпАП, протоколи про правопорушення мають право складати уповноважені на те посадові особи органів внутрішніх справ (Національної поліції) за статтями 172-6 - 172-9, за винятком правопорушень, вчинених службовими особами, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище. Позивач стверджував, що оперуповноважений міжрайонного відділу №3 (м.Мена) Управління захисту економіки в Чернігівській області Майстренко В.О., склавши протокол на службову особу, яка займає відповідальне становище, вийшов за межі своєї влади та наданих йому державою повноважень у сфері правоохоронної діяльності. Позивач вказував, що дана обставина є додатковою підставою, яка свідчать про незаконність дій оперуповноваженого ОСОБА_2 , як посадової особи органу влади, по складанню протоколу відносно ОСОБА_1 , та прокурора Плиско В.В., як посадової особи органу влади, по незабезпеченню належного нагляду за законністю. Позивач зазначає, що оперуповноважений ОСОБА_2 висунув йому завідомо необґрунтоване та надумане звинувачення, здійснив упереджене збирання та штучне створення доказів, неповноту дослідження та спотворення оцінки зібраних матеріалів, для подальшого засудження ОСОБА_1 за правопорушення, пов`язане із корупцією, яке позивач не вчиняв. Таке упереджене і явно обвинувальне відношення з боку органів та посадових осіб органів Національної поліції України, як стверджує позивач, призвело до складання завідомо необґрунтованого протоколу про адміністративне правопорушення №86 від 21.03.2019 року, для незаконного притягнення ОСОБА_1 до відповідальності, віднесення його до осіб-корупціонерів, заплямування репутації, а також із метою створення штучних показників ефективної діяльності окремих поліцейських. За доводами позивача, прокурори, які в силу положень статей: 7,250 КУпАП та статей: 2,3 Закону України Про прокуратуру покликані забезпечувати дотримання верховенства права та законності у справах про адміністративні правопорушення, не дотримались своїх завдань та функцій у діях відносно ОСОБА_1 , а підтримали зазначений протокол поліцейських. ОСОБА_1 стверджує, що він був позбавлений, до завершення розгляду судом відповідної справи, гарантій верховенства права, законності, належного урядування та правомірної поведінки органів влади та їх посадових осіб, закріплених статтями: 3,8,19,21,22,62 Конституції України. На думку позивача, вищевказані дії посадових осіб Національної поліції та прокуратури, є незаконними та такими, що завдали моральну шкоду ОСОБА_1 . Позивач вказує, що у нього виникли моральні страждання, зокрема, внаслідок того, що співробітники Управління захисту економіки в Чернігівській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України переслідували його та намагались затримати, без жодного інформування намагались схилити до підписання та отримання незаконного та необґрунтованого протоколу №86, що підтверджується відеоматеріалом, який разом із протоколом №86 був приєднаний до матеріалів справи №738/568/19 Менського районного суду Чернігівської області. Позивач зазначає, що дані дії співробітників Управління захисту економіки в Чернігівській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України спричинили виникнення у ОСОБА_1 страху за свою безпеку, життя та здоров`я, а також за безпеку, життя та здоров`я своєї сім`ї. Позивач стверджує, що у зв`язку із такими подіями ОСОБА_1 та його сім`ї було спричинено значного дискомфорту, відбулось порушення стосунків із оточуючими людьми, змінились нормальні життєві зв`язки, через неможливість продовження активного громадського життя. При цьому, як вказує ОСОБА_1 , він є особою із інвалідністю війни 3 групи, яку здобув сумлінно виконуючи свої професійні та службові обов`язки. Позивач зазначає, що незаконні рішення та діяння з боку посадових осіб органів Національної поліції та прокуратури завдали йому велике психоемоційне навантаження на нервову систему. Позивач стверджує, що моральні страждання у нього виникли, зокрема, і внаслідок того, що у ході розгляду Менським районним судом Чернігівської області справи №738/568/19 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, прокурор Менської місцевої прокуратури Чернігівської області, який приймав участь у розгляді справи про адміністративне правопорушення, стверджував, що протокол про адміністративне правопорушення, пов`язане із корупцією, складено із дотриманням всіх вимог законодавства, є законним і вмотивованим. Позивач вказує, що його очікувані розумні сподівання на забезпечення прокурором верховенства права і законності, убезпечення від незаконного притягнення до адміністративної відповідальності, були нівельовані. За даних обставин, ОСОБА_1 просив стягнути на його користь із Державного бюджету України 100 000 грн. в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди.

Рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 21.09.2021 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Чернігівської обласної прокуратури, Національної поліції України, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції від 21.09.2021 року, та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити вимоги заявленого позову в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги вказують, що оскаржуване рішення суду першої інстанції від 21.09.2021 року є незаконним, необґрунтованим, ухваленим судом при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, має місце необ`єктивність дослідження наявних доказів у справі, при цьому, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права. В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 підтримує доводи поданої ним позовної заяви, і зазначає, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні вимог заявленого ОСОБА_1 позову, не надав належної оцінки компакт-диску із відеофайлом, який є додатком до протоколу №86, та міститься в матеріалах справи №738/568/19, і досліджувався судом першої інстанції. Вказаний відеозапис, як стверджує апелянт, підтверджують незаконні дії співробітників Управління захисту економіки в Чернігівській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України відносно позивача. Посилаючись на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 05.02.2020 року у справі №640/16169/17, від 10.01.2019 у справі №532/1243/16-ц, апелянт вказує, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Апелянт зазначає, що відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосовувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Апелянт стверджує, що закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що особа була притягнута до адміністративної відповідальності незаконно, що є підставою для відшкодування моральної шкоди, яке здійснюється незалежно від вини. ОСОБА_1 вказує, що він обґрунтовано посилався на Закон України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду у поєднанні із нормами Цивільного кодексу України, як на правову підставу заявленого позову. Апелянт зазначає, що вимоги заявленого ним позову про відшкодування моральної шкоди знайшли своє підтвердження в ході розгляду даної справи.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 відповідач - Чернігівська обласна прокуратура просить залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 у зв`язку із її безпідставністю, та залишити без змін обґрунтоване рішення суду першої інстанції від 21.09.2021 року.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 відповідач - Національна поліція України просить залишити без задоволення апеляційну скаргу позивача у зв`язку із її безпідставністю, та залишити без змін обґрунтоване рішення суду першої інстанції від 21.09.2021 року.

Згідно приписів ч.1 статті 369 ЦПК України, апеляційний суд розглядає справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 21.09.2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Чернігівської обласної прокуратури, Національної поліції України, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони даного спору обізнані про наявність ухвал апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження у справі та про призначення справи до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення (виклику) учасників справи.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, матеріали справи №738/568/19 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що 21.03.2019 року оперуповноваженим міжрайонного відділу №3 (м.Мена) Управління захисту економіки в Чернігівській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України лейтенантом поліції Майстренком В.О., було складено протокол №86 про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією стосовно ОСОБА_1 , який до 01.09.2018 року перебував на посаді першого заступника начальника Державної установи Менська виправна колонія №91 - заступника начальника установи з нагляду і безпеки, охорони та оперативної роботи (а.с.8-11). Згідно даного протоколу, ОСОБА_1 порушив вимоги ч.2 статті 45 Закону України Про запобігання корупції, за що передбачена відповідальність за ч.1 статті 172-6 КУпАП.

Постановою Менського районного суду Чернігівської області від 15.04.2020 року у справі №738/568/19 (а.с.12-13), провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - закрито, у зв`язку із відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 статті 172-6 КУпАП. При цьому, судом під час розгляду даної справи судом було встановлено, що ОСОБА_1 не подав декларацію у зв`язку із припиненням діяльності, пов`язаної із виконанням функцій держави у день припинення такої діяльності, тобто 01.09.2018 року. 05.12.2018 року ОСОБА_1 подав декларацію за раніше неохоплений період (перед звільненням). Враховуючи встановлені обставини, Менський районний суд Чернігівської області дійшов висновку, що несвоєчасне подання ОСОБА_1 декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (перед звільненням) було зумовлено його необізнаністю про строки її подання. Це у свою чергу, вказує на відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 статті 172-6 КУпАП, тобто, вини у формі прямого чи непрямого умислу.

Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 21.09.2021 року, відмовляючи у задоволенні вимог заявленого ОСОБА_1 позову, суд першої інстанції, із врахуванням приписів статей: 1167, 1173, 1174, 1176 ЦК України, роз`яснень, викладених у п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди, п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995 року (із наступними змінами), та фактичних документально підтверджених обставин справи, дійшов висновку про відсутність правових підстав для застосування до спірних правовідносин положень Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

При цьому, судом першої інстанції при вирішенні даного спору по суті встановлено, що до позивача не було застосовано судом жодного адміністративного стягнення, передбаченого КУпАП, оскільки постановою Менського районного суду Чернігівської області від 15.04.2021 року провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності було закрито на підставі п.1 ч.1 статті 247 КУпАП. Суд першої інстанції зазначив, що складений оперуповноваженим міжрайонного відділу №3 (м.Мена) Управління захисту економіки в Чернігівській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України лейтенантом поліції Майстренком В.О. протокол про адміністративне правопорушення не є актом, який встановлює, змінює чи скасовує норми права у відповідній сфері відносин, або породжує права і обов`язки для позивача. Протокол про адміністративне правопорушення є лише фіксацією порушення, яке виявлено оперуповноваженим міжрайонного відділу №3 (м.Мена) Управління захисту економіки в Чернігівській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України, та відповідно до статті 251 КУпАП є одним із джерел доказів та підставою для подальшого провадження у справі. Протокол, як доказ, підлягає оцінці при розгляді уповноваженою особою справи про адміністративне правопорушення і не може бути скасований. Суд першої інстанції вказав, що складення оперуповноваженим міжрайонного відділу №3 (м.Мена) Управління захисту економіки в Чернігівській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, який не потягнув за собою притягнення особи до адміністративної відповідальності, оскільки викладені у ньому факти не знайшли свого підтвердження, безпосередньо не свідчить про неправомірність дій оперуповноваженого міжрайонного відділу №3 (м. Мена) Управління захисту економіки в Чернігівській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України при його складанні. При цьому, сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне за собою обов`язкового наслідку цивільно-правового характеру, і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральну шкоду. У зв`язку із вищевикладеним, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для відшкодування моральної шкоди, оскільки позивачем, у порушення вимог статей 12, 81 ЦПК України, не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження незаконності дій відповідачів.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що доводи апеляційної скарги відносно того, що висновок оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 21.09.2021 року про відмову у задоволенні вимог заявленого позову не узгоджується із фактичними обставинами справи та нормами права, які регулюють спірні правовідносини, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції від 21.09.2021 року, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

Доводи апеляційної скарги зазначають, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні вимог заявленого ОСОБА_1 позову, не надав належної оцінки компакт-диску із відеофайлом, який є додатком до протоколу №86, та міститься в матеріалах справи №738/568/19, і досліджувався судом першої інстанції. Вказаний відеозапис, як стверджує апелянт, підтверджують незаконні дії співробітників Управління захисту економіки в Чернігівській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України відносно позивача. Посилаючись на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 05.02.2020 року у справі №640/16169/17, від 10.01.2019 у справі №532/1243/16-ц, апелянт вказує, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Апелянт зазначає, що відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосовувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Апелянт стверджує, що закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що особа була притягнута до адміністративної відповідальності незаконно, що є підставою для відшкодування моральної шкоди, яке здійснюється незалежно від вини. ОСОБА_1 вказує, що він обґрунтовано посилався на Закон України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду у поєднанні із нормами Цивільного кодексу України, як на правову підставу заявленого позову. Апелянт зазначає, що вимоги заявленого ним позову про відшкодування моральної шкоди знайшли своє підтвердження в ході розгляду даної справи.

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Приписами ч.1 статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Згідно положень ч.4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, апеляційний суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постанові Верховного Суду від 21.10.2020 року у справі №312/262/18, провадження №61-14401св19.

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

На підставі вказаної норми права, відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені частиною сьомою статті 1176 ЦК України.

Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою у випадках вчинення незаконних дій, перелік яких охоплюється ч.1 статті 1176 ЦК України, а саме, у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

За відсутності підстав для застосування ч.1 статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила ч.6 цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті: 1173, 1174 цього Кодексу).

Статтями 2, 4 Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

У статті 3 Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду визначено, що в наведених у статті цього Закону випадках громадянинові відшкодовується, зокрема, моральна шкода.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного та психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частини п`ята, шоста статті 4 Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду).

Звернувшись з даним позовом до суду, позивач зазначав, що відносно нього було протиправно складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 статті 172-6 КУпАП. При цьому, у позові ОСОБА_1 вказував про незаконність дій по відношенню до нього співробітників Управління захисту економіки в Чернігівській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України, а також прокурора Менської місцевої прокуратури Чернігівської області, який приймав участь у розгляді справи про адміністративне правопорушення, та стверджував, що протокол про адміністративне правопорушення, пов`язане із корупцією, складено із дотриманням вимог законодавства. Зазначені дії відносно нього, як зазначав позивач, завдали йому суттєвих моральних страждань, що призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків.

За змістом статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

За загальним правилом, підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі.

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди, завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.

Застосовуючи вищезазначені норми ЦК України, на які посилається позивач в обґрунтування вимог заявленого позову, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади чи відповідно, їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу.

Згідно ч.1 статті 1 Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених Законами України України Про оперативно-розшукову діяльність, Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю та іншими актами законодавства.

Відповідно до п.4 ч.1 статті 2 Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття справи про адміністративне правопорушення.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 21.09.2021 року відносно того, що судом не встановлено підстав для застосування у даній справі приписів вищевказаних норм права.

Відповідно до положень ч.3 статті 12, ч.1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом.

Згідно з ч.6 статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Встановивши, що позивач не надав належних та достатніх, у розумінні приписів статей: 77,80 ЦПК України, доказів щодо незаконності дій відповідачів, оскільки жодного адміністративного стягнення, передбаченого КУпАП, до позивача застосовано не було, а складання протоколу про адміністративне правопорушення не є притягненням особи до адміністративної відповідальності, так як відповідно до статей: 283, 284 КУпАП таке питання може бути вирішено лише судом, суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог заявленого позову.

При цьому, сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне за собою обов`язкового наслідку цивільно-правового характеру, і не може бути доказом того, що дії відповідачів заподіяли позивачу моральну шкоду.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги не містять в собі підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 21.09.2021 року, ухваленого на підставі норм права, які регламентують спірні правовідносини, та на основі з`ясованих документально визначених фактичних обставин справи, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом в ході розгляду даної справи.

За даних обставин, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а оскаржуване рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 21.09.2021 року - залишити без змін.

Керуючись статтями: 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 21 вересня 2021 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених п.2 ч.3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Дата складення повної постанови - 07.11.2022 року.

Головуючий: Судді: