Справа № 601/38/18
Провадження № 6/601/43/2022
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2022 року м. Кременець

Кременецький районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої Мочальської В.М.,

з участю секретаря судового засідання Домінської І.В.,

представника заявника адвоката Сідорова В.М.,

представника ДВС Кулини Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника заявника ОСОБА_1 адвоката Сідорова Віталія Михайловича, де зацікавлена особа Кременецький відділ ДВС у Кременецькому районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), ОСОБА_2 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України,-

ВСТАНОВИВ:

Представник заявника ОСОБА_1 - адвокат Сідоров В.М. звернувся до суду із заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, що накладено ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області від 18 січня 2019 року.

В обґрунтування зазначає, що ОСОБА_1 не ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, він виконує своє зобов`язання в міру своєї матеріальної можливості. Йому вдалося повернути стягувачу вже певну суму, однак для повного та швидкого погашення боргу в ВП №56656221 заявнику необхідно скасувати тимчасове обмеження, що встановлене відносно нього відповідно до ухвали суду, оскільки на даний час він має можливість виїхати за межі території України для працевлаштування, а тому відповідно буде мати кошти для повного виконання рішення суду. Звертає увагу, що законодавством встановлено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а при ухиленні боржника від їх виконання. Право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань.

Вказує, що відповідно до положення ч.3 ст. 12 ЦПК України наявність умислу та інші факти, обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. У зв`язку з цим, з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа має намір не виконувати належні до виконання зобов`язання в повному обсязі. Зазначає, що дія тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа до виконання зобов`язань покладених рішеннями інших органів (посадових осіб) позбавляє боржника основного законного джерела засобів для існування та порушує його конституційні права.

У судовому засіданні представник заявника адвокат Сідоров В.М. просив задовольнити заяву. Вказав, що заявник не ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, він заплатив вже стягувачу частину боргу, а саме 36500 грн., однак для повного погашення боргу йому необхідно скасувати тимчасове обмеження, що встановлене відносно нього відповідно до ухвали суду, оскільки на даний час він має можливість виїхати за межі території України для працевлаштування, а тому відповідно буде мати кошти за можливості для виконання рішення суду, оскільки працевлаштуватися на даний час в Україні дуже важко, крім того в нього на утриманні троє малолітніх дітей, які з ним проживають, і не отримавши роботи за кордоном він не зможе швидко заплатити борг стягувачу.

Представник ДВС у судовому засіданні заперечила проти задоволення заяви. Зазначила, що не вбачає підстав для скасування тимчасового обмеження. Крім того, повідомила, що ОСОБА_1 подав пояснення в ДВС, що не може сплатити борг в повному обсязі, оскільки на даний час не працевлаштований, на його утриманні є двоє неповнолітніх дітей. Вказала, що на час слухання заяви наявна заборгованість зменшилася. Зазначила, що ОСОБА_1 один раз здійснив платіж у 2021 році на суму 1970,98 грн, та на протязі 2022 року ним добровільно внесені чотири платежі для погашення заборгованості на загальну суму 36500 з яких 10% було відраховано, як виконавчий збір. Зазначає, що майно у заявника відсутнє, на ньому зареєстровані тільки транспортні засоби, які він фізично не отримав.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, однак від нього надійшло заперечення на заяву в якому він зазначає, що заява ОСОБА_1 є безпідставною, оскільки станом на 09.09.2022 заборгованість складає 67506,43 грн., а в разі скасування заборони виїзду за кордон ДВС не зможе стягнути з ОСОБА_3 кошти зароблені ним за кордоном. Крім того, зазначає, що враховуючи відмову ОСОБА_1 добровільно виконати рішення суду та погасити свій борг мало ймовірно, що він добровільно виплатить кошти зароблені ним за кордоном.

Дослідивши обставини справи, заслухавши думку сторін, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку про задоволення заяви з наступних підстав.

Судом встановлено, що на виконанні у Кременецькому відділі Державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції перебуває виконавче провадження № 56656221 з примусового виконання виконавчого листа №601/38/18 від 22 травня 2018 року,на підставі виданого Кременецьким районним судом Тернопільської області виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 заборгованості в сумі 75324,51 грн.

Ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області від 18.01.2019 тимчасово обмежено ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа до виконання зобов`язань покладених рішеннями інших органів (посадових осіб).

Згідно відповіді Кременецького міськрайонного відділу ДВС від 13.09.2022 на адвокатський запит ОСОБА_5 по виконавчому провадженні боржником ОСОБА_1 було здійснено три проплати, а саме:

- 26.04.2021 - 2318,08 грн;

- 01.09.2022 500 грн;

- 09.09.2022 5000 грн.

Згідно долученої до матеріалів справи адвокатом Сідоровим В.М. квитанції за № 0.0..1 від 10.10.2022 ОСОБА_1 здійснив проплату по даному виконавчому провадженні в сумі 25000 грн.

Згідно долученої до матеріалів справи адвокатом Сідоровим В.М. квитанції за № 0.0..1 від 12.10.2022 ОСОБА_1 здійснив проплату по даному виконавчому провадженні в сумі 6000 грн.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли, зокрема, він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Про ухилення боржника від добровільного виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; за рішеннями майнового характеру неподання виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларації про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; своєчасно не з`являтися на вимогу виконавця; не надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Тобто, ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням є будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Відповідно до ч. 3 ст. 441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Згідно ч.5 ст.441 ЦПК України суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Вказаною статтею не визначено підстав (чи умов), за наявності яких суд визнає заяву вмотивованою та скасовує боржнику тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Хоча процесуальні норми не містять посилань на підстави для скасування обмежувальних заходів, проте їх аналіз дає підстави для висновку, що скасування застосованого судом тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України можливе за доведеності наступних обставин.

По-перше, якщо відпали підстави для застосування таких заходів, зокрема, досягнення переслідуваної мети гарантування виконання судового рішення щодо повернення боргу (ч.1 ст.441 ЦПК України), зміни боржником своєї поведінки по відношенню до виконання покладеного на нього рішенням суду обов`язку, в тому числі внесення платежів на погашення боргу, добросовісне виконання обов`язків боржника, які визначені Законом України «Про виконавче провадження», а також прийняття боржником переконливих та достатніх мір для виконання рішення суду.

Рішення суду боржником добровільно в повному обсязі не виконано, що ОСОБА_1 не заперечується, виконавче провадження не закінчено.

Однак судом встановлено, що часткове погашення боргу відбулось не в примусовому порядку шляхом реалізації майна боржника, а добровільними внесками, неодноразовими, з значними сумами, що свідчить про добросовісність виконання останнім зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, що спростовує доводи зацікавленої особи ОСОБА_4 , що ОСОБА_1 відмовляється добровільно виконувати рішення суду про стягнення боргу.

Крім того, як було встановлено з пояснень представника ДВС, що ОСОБА_1 з`являвся на виклики виконавця, та давав пояснення про свій матеріальний стан, повідомляв про можливе працевлаштування за кордоном, яке могло б пришвидшити виконання його зобов`язання.

І по-друге, якщо виявлено обставини, які спростовували б критерій співмірності цілі втручання застосованим обмежувальним заходам, або інші обставини, які дають підстави для висновку про порушення справедливого балансу між правами людини та публічним інтересом, хоча при застосуванні таких заходів існувала обґрунтована виправданість втручання в здійснення особою права на свободу пересування.

Суд зауважує, що будь-яке тимчасове обмеження у гарантованих Конституцією України прав особи, яке в момент його застосування мало легітимну мету, не може тривати постійно.

З наведеного слід дійти висновку, що обмеження, накладені у зв`язку з непогашеною заборгованістю, є виправданими тільки в тому випадку, якщо вони спрямовані на досягнення цілі у вигляді стягнення такої заборгованості. Дія таких обмежень не може бути продовжена протягом тривалого періоду без періодичного перегляду їх обґрунтованості. (п.122 і 124 рішення ЄСПЛ у справі «Рінер проти Болгарії»).

У справі «Гочев проти Болгарії» (рішення від 26 листопада 2009 року) ЄСПЛ підсумував принципи, з урахуванням яких має відбуватися оцінка правомірності вжиття заходів щодо обмеження свободи пересування особи у зв`язку з неоплаченими боргами, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має грунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч.3 ст.2 Протоколу № 4 до Конвенції, і по-третє, бути пропорційним меті його застосування, тобто знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом.

При цьому у п.49 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів. Аналогічні висновки викладені у рішенні ЄСПЛ від 13 листопада 2003 року у справі «Напияло проти Хорватії» п.п.78-82).

Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (справа «Луордо проти Італії» п.96, справа «Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини» п.35, справа «Рінер проти Болгарії» п.121, справа «Стецов проти України п.32).

Отже, ст.2 Протоколу № 4 до Конвенції дозволяє втручатися у здійснення особою права на свободу вільного пересування лише у відповідності із законом і в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб, якщо таке втручання було пропорційним.

Тобто, для втручання у право боржника на свободу вільного пересування необхідно дотриматися розумного балансу (пропорційності) між правами боржника щодо вільного пересування та правами стягувача на остаточне виконання судового рішення і його правами на борг як на його майно.

Застосоване до ОСОБА_1 обмеження у праві виїзду за межі України, яке було початково обґрунтованим, триває 3 роки 11 місяців, що є тривалим періодом обмеження, протягом якого вчиненими державним виконавцем діями не встановлено наявність у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення.

Крім того в судовому засіданні встановлено, що майна в ОСОБА_1 не має, примусове стягнення не відбувається, в ОСОБА_1 є двоє неповнолітніх дітей, перед якими в нього теж є зобов`язання на їх утримання, він не працевлаштований, однак вживає заходів щодо працевлаштування, йому запропонували роботу за кордоном, але дане обмеження позбавляє його можливості заробити кошти за кордоном, та виконати в найкоротші терміни зобов`язання по даному виконавчому провадженню в повному обсязі.

З огляду на вказані обставини, подальше існування вжитого судом обмежувального заходу буде непропорційним переслідуваній меті - сприянню погашенню боргу.

Враховуючи вищенаведені обставини, суд вважає, що ОСОБА_1 умисно не ухиляється від виконання своїх зобов`язань, а здійснює виконання в межах можливості та фінансового стану, боржник змінив своєю поведінку по відношенню до виконання покладеного на нього рішенням суду обов`язку,вчиняє добросовісні дії, спрямовані на його виконання, а тому його заява є вмотивованою та підлягає до задоволення.

ПОСТАНОВИВ:

Заяву задовольнити.

Скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , жителя АДРЕСА_1 , встановленого ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області від 18.01.2019.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Тернопільського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 30 грудня 2022 року.

Головуюча