ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 686/10509/21

Провадження № 22-ц/4820/104/22

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Грох Л.М.

секретар судового засідання Кошельник В.М.

з участю : представника позивача та представника відповідача Національної поліції України,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/10509/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 вересня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Держави в особі Національної поліції України, головного управління Національної поліції в Київській області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями органів досудового слідства, прокуратури.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з апеляційною скаргою, суд

в с т а н о в и в :

В квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області з позовом та, уточнивши позовні вимоги, просив стягнути з державного бюджету на його користь збитки в сумі 10000 доларів США, що станом на 26.04.2021 за курсом НБУ становить 279014,00грн., моральну шкоду в сумі 83 704,20 грн. та судові витрати.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги вказував, що під час проведення обшуку за місцем його проживання було вилучено грошові кошти в сумі 10000 доларів США, на які в подальшому накладено арешт. Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва у справі № 757/5836/13-к від 15.09.2020 арешт на грошові кошти скасовано, проте до цього часу грошові кошти не повернуті позивачу, у зв`язку з чим йому завдано збитки, які понесені у зв`язку із втратою вилученого майна в сумі 10000 доларів США, що станом на 26.04.2021 року становить 279704,20 грн. Крім цього позивачу завдано моральну шкоду, якої він зазнав у зв`язку із протиправною поведінкою проти нього, яку оцінює в 3000 доларів США, що станом на 26.04.2021 за курсом НБУ становить 830704, 20 грн. На підставі ст.ст. 41, 56 Конституції України ст. 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також ст.ст. 1166, 1173, 1174, 1176 ЦК України, що гарантують недоторканість права власності і право на відшкодування за рахунок держави моральної та матеріальної шкоди, завданої незаконними рішенням або діями органів державної влади, їх посадових і службових осіб, прокуратури і суду задоволити його позовні вимоги.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 вересня 2021 року в задоволенні вказаного позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням ОСОБА_1 , вважає його незаконним, таким не усуває порушення та обмеження його прав, тому посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Вказує, що розглядаючи спір, суд першої інстанції вірно встановивши обставини на які посилався при поданні позову, дав невірну правову оцінку вказаним обставинам. Поза увагою суду залишилося явне тривале порушення його прав, яке стало наслідком недобросовісної поведінки працівників правоохоронних органів та, як наслідок цього, відсутність реального юридичного механізму повернення свої коштів, арешт з яких скасований ще 15 вересня 2020 року. Так, на думку апелянта, було порушено ч. 2 ст. 22, ч.1 ст. 316, ч. 1,2 ст. 321 ЦК України щодо незаконного позбавлення його фактичної можливості володіти, користуватися та розпоряджатися своїми грошовими коштами.

Прийшовши до висновку, про відсутність порушень, суд помилкового вказав про відсутність підстав для стягнення моральної шкоди.

Судом було невірно застосовано положення чинного законодавства, зокрема, ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст.ст. 316, 321, ЦК України, ст.ст. 16, 169, 170 КПК України, ст.ст. 1173, 1174 ЦПК України, Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», принципи здійснення судочинства, принципи розумності та справедливості, а також судову практику з вирішення подібних правовідносин та не застосовано правові висновки, викладені в рішеннях Європейського Суду з прав людини, які застосовуються для відшкодування справедливої сатисфакції при порушенні гарантованих прав.

ГУ Національної поліції в Київській області подало відзив на апеляційну скаргу, вважає рішення суду законним і обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними, тому просить рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 вересня 2021 року залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Вказує, що розглядаючи спір суд в повній мірі дослідив надані письмові докази та дав вірну оцінку діям відповідачів. Також суд правильно застосував положення чинного законодавства та врахував актуальну судову практику з вирішення подібних правовідносин.

Крім того, в спростування доводів апеляційної скарги зазначає, що положеннями Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено загальне поняття договору про надання правової допомоги, визначено поняття адвокатської діяльності та визначено види адвокатської діяльності. Відповідач вказує, що представником позивача договору про надання правової допомоги під час досудового розслідування кримінального провадження 000823 суду не надано, не долучався вказаний документ до клопотання про повернення тимчасово вилученого майна у зв`язку з відсутністю вказаних документів, якими б позивач ОСОБА_1 уповноважував адвоката на вчинення відповідних дій в його інтересах. Сам ОСОБА_1 ні до Головного слідчого управління НПУ, ні до ГУНП в Київській області із заяви про повернення коштів не звертався.

Щодо стягнення матеріальної шкоди, доводи позивача щодо свавільного поводження відповідачів з вилученим майном, відсутність співпраці та інформування у питанні визначення місцезнаходження вилученого майна, на думку відповідача, не підтверджені належними доказами.

Національна поліція України також подала відзив на апеляційну скаргу, де так само вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, а рішення суду законним і обґрунтованим, тому просить залишити апеляційну скаргу ьез задоволення, а рішення суду без змін.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду скасуванню в частині з ухваленням нового рішення в цій частині з наступних підстав.

У відповідності до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Так судом встановлено, що 04 грудня 2017 року в Єдиному реєстрі досудових розслідувань було зареєстровано кримінальне провадження № 0000823 за фактом заволодіння посадовою особою ЖБК Буча Житлобуд № 1 з використанням свого службового становища шахрайським способом грошовими коштами громадянина ОСОБА_2 в сумі 760929 грн.

Досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000823 від 04.12.2017 здійснювалося Головним слідчим управлінням Національної поліції України.

Ухвалою Печерського районного суду від 20.03.2019 року в рамках даного кримінального провадження було надано дозвіл на проведення обшуку в житловому приміщенні по АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_3 .

На підставі даної ухвали 15 квітня 2019 року в житловому приміщенні по АДРЕСА_1 було проведено обшук, в ході якого вилучено 10000 доларів США, про що було складено відповідний протокол з описом вилучених грошових коштів.

Постановою старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України від 15 квітня 2019 року грошові кошти в сумі 10000 доларів США, вилучені під час обшуку житла по АДРЕСА_1 , визнані речовими доказами як набуті кримінально протиправним шляхом або отримані внаслідок кримінального правопорушення.

Ухвалою Печерського районного суду від 18 квітня 2019 року накладено арешт на підставі норм ст.ст. 170-174 КПК України на тимчасово вилучене майно у ході обшуку по АДРЕСА_1 в сумі 10000 доларів США.

Постановою заступника Генерального прокурора Мустеци І.В. від 09.09.2020 розслідування вказаного кримінального провадження доручено ГУНП України в Київській області.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 15.09.2020 у справі задоволено клопотання адвоката Шкаровського Д.О., який діяв в інтересах ОСОБА_1 , та скасовано раніше накладений арешт на тимчасово вилучене майно у вигляді грошових коштів в сумі 10 000 доларів США.

При цьому суд виходив з того, що потреба в арешту грошових коштів відпала, так як особа, в якої вилучено кошти, не визнана підозрюваною чи обвинуваченою в кримінальному провадженні № 0000823, не несе цивільної відповідальності за завдану шкоду, окрім того слідчий і прокурор в судове засідання не з`явились та не обґрунтували свою позицію щодо необхідності у забезпеченні арешту на вказані грошові кошти.

08.10.2020 адвокат Шкаровський Д.О. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до СУ ГУНП в Київській області із клопотання про повернення тимчасово вилученого майна, яким просив негайно повернути ОСОБА_1 майно, вилучене під час обшуку 15.04.2019, а саме грошові кошти на загальну суму 10000 доларів США.

Постановою слідчого СУ ГУНП України в Київській області від 19.10.2020 у задоволенні клопотання адвоката Шкаровського Д.О. відмовлено, при цьому зазначено що тимчасово вилучене майно, а саме 10000 доларів США не передавалось до СУ ГУНП України в Київській області.

27.10.2020 та 07.12.2020 адвокат Шкаровський Д.О. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до начальника Головного СУ НП України із клопотання про повернення тимчасово вилученого майна, яким просив негайно повернути ОСОБА_1 майно, вилучене під час обшуку 15.04.2019, а саме грошові кошти на загальну суму 10000 доларів США.

Старший слідчий в ОВС Головного слідчого управління НП України листом від 10.12.2020 повідомив, що досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000823 від 04.12.2017 доручено СУ ГУНП України в Київській області, якому направлені клопотання адвоката для розгляду.

19.01.2021, 03.03.2021, 01.04.2021 адвокат Шкаровський Д.О. в інтересах ОСОБА_1 звертався до начальника Головного СУ НП України із адвокатськими запитами, щодо надання інформації чи передано речові докази у кримінальному провадженні № 0000823 від 04.12.2017 грошові кошти на загальну суму 10000 доларів США, що були вилучені під час обшуку до слідчого управління ГУНП України в Київській області.

Старший слідчий в ОВС Головного слідчого управління НП України листом від 15.03.2021, 14.04.2021 на клопотання про надання інформації та копій документів повідомила, що досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000823 від 04.12.2017 доручено СУ ГУНП України в Київській області, якому направлені клопотання адвоката для розгляду.

Також листом від 12.04.2021 слідчий СУ ГУНП України в Київській області у відповідь на адвокатський запит повідомив, що тимчасово вилучене майно, а саме 10000 доларів США не передавалось до СУ ГУНП України в Київській області.

Грошові кошти в розмірі 10 000 доларів США, що вилучені у позивача під час обшуку, згідно акту прийому-передачі від 15.04.2021 були передані з Головного слідчого управління НП України до слідчого управління ГУНП в Київській області та 16.04.2021 року внесено на депозитний рахунок ГУНВ в Київській області в АТ «Державний експортно-імпортний банк України», на підставі постанови слідчого відділу розслідувань особливо тяжких злочинів слідчого управління ГУНП в Київській області від 15.04.2021 року, що підтверджується листом начальника.

В липні 2021 року адвокат Шкаровський Д.О. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва зі скаргою на бездіяльність слідчого ГУ НП в Київській області у кримінальному провадженні №0000823, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.12.2017, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 4 ст. 190, ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 364 КК України, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 29.07.2021 року скаргу задоволено та зобов`язано слідчого СУ ГУ НП в Київській області, яким здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000823 від 04.12.2017, повернути ОСОБА_1 або його уповноваженому представнику майно, арешт на яке скасований ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 15.09.2020 у справі № 757/5836/20-к, а саме: грошові кошти у сумі 10 000 доларів США.

При цьому в ухвалі встановлено, що станом на день звернення до слідчого судді зі скаргою слідчим не виконі вимоги ч. 4 ст. 169 КПК України та не повернуто ОСОБА_1 майно, арешт на яке скасований, невиконання вищевказаної норми свідчить про бездіяльність слідчого.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

За загальними положеннями, передбаченими статтею 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ч. 6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 100 КПК України зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 21 Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 листопада 2012 р. № 1104, визначено, що речові докази у вигляді грошей (у готівковій формі) у національній валюті України або іноземній валюті передаються для зберігання, що обслуговує орган, у складі якого функціонує слідчий підрозділ або підрозділ дізнання (далі - уповноважений банк), з їх описом із зазначенням найменування та номіналу, номерів банкнот, який додається до супровідного листа.

Згідно п. 60 Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових дока у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду, затвердженої спільним наказом Генеральної прокуратури Україна, МВС України, ДПА України, СБУ, Верховного Суду, ДСА від 27.08.2010 N 51/401/649/471/23/125 речові докази та інше майно, яке підлягає поверненню власникам, видається їм у натурі під розписку, яка долучається до кримінальної справи та нумерується наступним її аркушем. Про можливість отримання зацікавленими особами вилучених у них предметів та цінностей їм повідомляється письмово, копія повідомлення долучається до кримінальної справи. В розписці отримувач вказує дані свого паспорта або іншого документа, який

засвідчує його особу та місце проживання. У разі неможливості

особистої явки власника предметів і цінностей вони можуть бути

отримані за його довіреністю іншою особою, розписка якої разом з

довіреністю також приєднується до справи. Якщо власником є

підприємство, установа, організація, предмети і цінності

передаються їх представникам при наявності довіреності, документа,

що засвідчує особу, і під розписку.

Ч. 4 ст. 100 КПК України передбачено, що у разі втрати чи знищення стороною кримінального провадження наданого їй речового доказу вона зобов`язана повернути володільцю таку саму річ або відшкодувати її вартість.

Судом достеменно встановлено, що грошові кошти в розмірі 10 000 доларів США, які були вилучені під час обшуку 15 квітня 2019 року в житловому приміщенні по АДРЕСА_1 , на підставі постанови про передачу грошових коштів на зберігання від 15.04.2021 розміщені на депозитному рахунку ГУНП України в Київській області в АТ «Державний експортно-імпортний банк України», що підтверджується квитанцією від 16.04.2021 № 522599, де і знаходяться по даний час.

Тобто грошові кошти в сумі 10 000 доларів США які були вилучені під час обшуку 15 квітня 2019 року в житловому приміщенні по АДРЕСА_1 , не втрачено та не знищено і вони знаходяться на зберігання в банківській відповідно до чинного законодавства.

За таких обставин відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині відшкодування майнової шкоди в сумі 10000 доларів США, що еквівалентно 279014 грн. станом на 26.04.2021 року, за відсутності факту заподіяння такої шкоди шляхом знищення чи втрати грошових коштів, належних позивачу.

Дані грошові кошти є в наявності та можуть бути повернуті позивачу у встановлений законом спосіб.

Доводи апеляційної скарги в цій частині щодо відсутності реального юридичного механізму повернення свої коштів з огляду на викладене слід відхилити.

Що стосується вимог про відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу незаконними діями органів поліції, то суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.ст. 167, 168 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом. Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо. Тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Згідно ст. 307 КПК України за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про зобов`язання вчинити певну дію.

Отже нормами чинного кримінального законодавства передбачений юридичний механізм поверненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу шляхом відповідного судового рішення за скаргою власника майна про зобов`язання повернути майно та відповідно передбачений нормами Кримінально-процесуального кодексу спосіб захисту порушеного права власника майна.

У відповідності до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності.

Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою.

Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Таким чином, необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов:

- неправомірні дії цього органу;

- наявність шкоди;

- причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.

Згідно ст. 3 ст. 169 КПК України слідчий, прокурор після отримання судового рішення про відмову в задоволенні або про часткове задоволення клопотання про арешт тимчасово вилученого майна, судового рішення про повне або часткове скасування арешту тимчасово вилученого майна повинні негайно вжити заходів щодо виконання судового рішення та направити повідомлення про його виконання слідчому судді.

Відповідно ч. 1 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160 - 166, 170 - 174 цього Кодексу.

Згідно п. 60 Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду, затвердженої спільним наказом Генеральної прокуратури Україна, МВС України, ДПА України, СБУ, Верховного Суду, ДСА від 27.08.2010 N 51/401/649/471/23/125 речові докази та інше майно, яке підлягає поверненню власникам, видається їм у натурі під розписку, яка долучається до кримінальної справи та нумерується наступним її аркушем. Про можливість отримання зацікавленими особами вилучених у них предметів та цінностей їм повідомляється письмово, копія повідомлення долучається до кримінальної справи.

Однак, як встановлено судом, органи досудового розслідування після скасування раніше накладеного арешту на тимчасово вилучене майно у вигляді грошових коштів в сумі 10000 доларів США, незважаючи на неодноразові звернення адвоката Немерюка А.І., вказані кошти позивачу не повернули, в порушення вимог Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду письмово не повідомили позивача про можливість отримання вилучених у нього цінностей.

При цьому постійно посилались на відсутність цих коштів в того чи іншого органу досудового розслідування, передачі кримінального провадження для проведення розслідування іншим органам поліції, однак жодного разу не вказали про відсутність у адвоката Немерюка А.І. повноважень на отримання коштів, як зазначено в запереченнях на позов, як на підставу для відмови в позові.

Також як вказано вище на адресу місця реєстрації ОСОБА_1 не було направлено письмове повідомлення про можливість отримання, вилучених у нього коштів, з вказанням способу, місця та часу можливого отримання.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 15.09.2020 у справі задоволено клопотання адвоката Шкаровського Д.О., який діяв в інтересах ОСОБА_1 , та скасовано раніше накладений арешт на тимчасово вилучене майно у вигляді грошових коштів в сумі 10 000 доларів США а ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 29.07.2021 року зобов`язано слідчого СУ ГУ НП в Київській області, яким здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000823 від 04.12.2017, повернути ОСОБА_1 або його уповноваженому представнику майно, арешт на яке скасований ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 15.09.2020 у справі № 757/5836/20-к, а саме: грошові кошти у сумі 10 000 доларів США.

При цьому в ухвалі встановлено, що станом на день звернення до слідчого судді зі скаргою слідчим не виконі вимоги ч. 4 ст. 169 КПК України та не повернуто ОСОБА_1 майно, арешт на яке скасований, невиконання вищевказаної норми свідчить про бездіяльність слідчого.

Тобто судовим рішенням в кримінальному провадженні встановлено неправомірність дій слідчого при проведення досудового розслідування щодо повернення тимчасово вилучених грошових коштів відповідача.

Однак навіть після винесення цієї ухвали і до цього часу вказане судове рішення не виконано і грошові кошти позивачу не повернуті, що свідчить про неправомірність дій органів досудового розслідування.

Відповідно до ч. 3 ст. 19 Закону України «Про Національну поліцію» держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією або бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень.

Право на відшкодування моральної шкоди виникає у особи, зокрема, внаслідок неправомірних дій щодо неї або членів її сім`ї, якщо це призвело до фізичних і душевних страждань потерпілого. Власник майна, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому моральної шкоди.

У разі вирішення спору судом розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються моральні втрати особи, що призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Також враховуються обставини, що призвели до погіршення або позбавлення можливості реалізації особою своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

За таких обставин колегія суддів вважає, що за встановлення бездіяльності слідчих Національної поліції щодо неповернення тимчасово вилученого майна у вигляді грошових коштів позивачу, доведення факту неправомірної поведінки органів досудового розслідування, заподіяння ними шкоди, наявного причинного зв`язку між протиправною поведінкою завдавача шкоди та негативними наслідками наявні всі умови для відшкодування позивачу моральної шкоди, завданої неправомірними дії органів Національної поліції при проведення досудового розслідування в кримінальному провадженні № 0000823.

Визначаючи розмір моральної шкоди, апеляційний суд враховує, що внаслідок бездіяльності органу досудового розслідування позивач тривалий час позбавлений можливості володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, у зв`язку з чим змінився його життєвий уклад, були порушені нормальні життєві зв`язки позивача що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, а тому з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості вважає за можливе стягнути на користь позивача з державного бюджету України у відшкодування моральної шкоди 5 000 грн..

На вказані обставини суд першої інстанції уваги не звернув та помилково відмовив в задоволенні позову в частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, а тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 вересня 2021 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 в частині відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку, відкритого у Державній казначейській службі України, на користь ОСОБА_1 5000 грн. у відшкодування завданої моральної шкоди.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення

Повне судове рішення буде складено 28 лютого 2022 року.

Судді А.М.Костенко

Р.С. Гринчук

Л.М. Грох