Справа № 932/9839/21
Провадження № 2/932/5214/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2022 року м. Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді - Куцевола В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін у місті Дніпрі цивільну справу за позовом позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», третя особа акціонерне товариство «Укрсиббанк» про зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ

19 листопада 2021 року позивач звернулась з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», третя особа акціонерне товариство «Укрсиббанк» про зобов`язання вчинити певні дії.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, в обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 16.10.2007 року між нею та Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0.

Відповідно до п.2.1 розділу 2 договору, з метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором, банком прийнято заставу нерухомості у вигляді квартири позивача загальною площею 60,6 кв.м., житловою площею 37, 9 кв.м., що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 .

Крім того, 16.10.2007 року, разом з укладенням договору споживчого кредиту, між банком та ОСОБА_1 укладено Договір іпотеки № 0/0/3 посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Крючковою Т.В. за реєстровим номером 136. Згідно вказаного договору в іпотеку Банку передана квартира, загальною площею 60, 6 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 на праві власності.

У 2010 році ПАТ «Укрсиббанк» (який є правонаступником АКІБ «УкрСиббанк») звернувся до суду з позовом про дострокове повернення всієї суми кредиту та нарахованих відсотків за кредитним договором № 0 від 16.10.2007 року.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 червня 2011 року задоволено позовні вимоги ПАТ «Укрсиббанк» та стягнуто заборгованість з ОСОБА_1 за кредитним договором № 0 від 16.10.2007 року у розмірі 152 242 грн. 67 коп., яка складається з заборгованості за сумою кредиту 18 182, 19 доларів США, що станом на 20.04.2010 року складала 144 110 грн. 22 коп., заборгованість за процентами та користування кредитом 993,95 доларів США, що еквівалентно 7 877 грн., 95 коп., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом 18, 66 доларів США., що еквівалентно 147 грн. 89 коп., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентами за користування кредитом 13,45 доларів США, що еквівалентно 106 грн. 61 коп.

Позивач вказує, що 12.12.2011 року між ПАТ "УкрСиббанк" та ТОВ "Кей-Колект" укладено Договір факторингу № 1 згідно якого, ТОВ "Кей-Колект" вступило та отримало право вимоги по кредитному договору та договору іпотеки, які укладались між ПАТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1

13.02.2012 року між ПАТ «Укрсиббанк» та ТОВ «Кей - Колект» було укладено договір факторингу № 2 та договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки, за яким банк відступив ТОВ «Кей -Колект» право вимоги ОСОБА_1 та згідно з п. 1.6. договору факторингу № 2 укладеного між ПАТ «Укрсиббанк» та ТОВ «Кей - Колект» право вимоги за вказаним договором передавалось виключно на умовах «ЯК Є».

Позивач вказує, що станом на 13.02.2012 року на момент укладання договорів факторингу № 1 та № 2 між ПАТ «Укрсиббанк» до ТОВ «Кей Колект» вже існувало заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30.06.2011 року про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсиббанк» в розмірі 152 242 грн. 67 коп., а тому право вимоги до ОСОБА_1 , яке виникло у ПАТ «Укрсиббанк» перейшло до ТОВ «Кей -Колект».

Також зазначає у позовній заяві, що у 2015 році компанією «Кей -Колект» була здійснена спроба звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_1 , у позасудовому порядку на підставі іпотечного застереження про задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки, у зв`язку з чим ОСОБА_1 зверталась до суду.

29.12.2015 року ПН ДМНО Кобелєва А.М. прийняла рішення про державну реєстрацію права власності ТОВ «Кей -Колект» на квартиру АДРЕСА_2 , яка належала ОСОБА_1 на праві власності та була предметом забезпечення зобов`язання останньої за кредитним договором та договором іпотеки укладеним між банком АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 .

Так, 15 листопада 2016 року Бабушкінським районним судом ухвалено рішення про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 27638962 від 19 грудня 2015 року, прийняте ПН КМНО Кобелевою А.М.

Станом на сьогодні, згідно інформації з реєстру речових прав на нерухоме майно на квартирі АДРЕСА_2 є обтяження у вигляді заборони відчуження на підставі договору іпотеки, також мається обтяження у вигляді арешту нерухомого майна зареєстрованого Бабушкінським ВДВС м. Дніпро на підставі звернення ПАТ «Укрсиббанк». Відповіді на звернення ОСОБА_1 щодо виконання своїх боргових зобов`язань від ТОВ «Кей- Колект» на адресу позивача не надходило, будь-які спроби переговорів товариством проігноровані.

З урахуванням викладеного, позивач просить суд зобов`язати ТОВ «Кей-Колект» , яке є правонаступником АТ «Укрсиббанк» визнати заочне рішення Бабушкінського районного суду від 30 червня 2011 року по справі № 2-2235/11; зобов`язати ТОВ «Кей-Колект» прийняти виконання зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором № 0 укладеним з АКІБ «Укрсиббанк» від 16.10.2007 року, на підставі заочного рішення Бабушкінського районного суду від 30 червня 2011 року по справі № 2-2235/11 у розмірі 152 242 грн. 67 коп.; зобов`язати ТОВ «Кей-Колект» надати ОСОБА_1 розрахунковий рахунок для зарахування від неї грошових коштів у розмірі 152 242 грн. 67 коп., які є боргом ОСОБА_1 на підставі заочного рішення Бабушкінського районного суду від 30 червня 2011 року по справі № 2-2235/11 та стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 7000 грн.

Ухвалою суду від 22 листопада 2021 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 16 грудня 2021 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідачу надсилалась ухвала про відкриття провадження у справі та позовна заява з додатками до неї, що підтверджується поштовим повідомленням. Відповідно до вимог ст. ст.128, 272 ЦПК України, відповідач є таким, що належним чином повідомлений про розгляд цієї цивільної справи та про свої процесуальні права та обов`язки, однак правом на подання відзиву, будь-якої письмової заяви або клопотання не скористався.

15.02.2022 року від позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів щодо внесення грошових коштів на депозит суду.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши фактичні обставини справи у межах наданих позивачем письмових доказів, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову на підставі наступного.

Судом встановлено, що 16.10.2007 року між позивачем та Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0.

Відповідно до п.2.1 розділу 2 договору, з метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором, банком прийнято заставу нерухомості у вигляді квартири позивача загальною площею 60,6 кв.м., житловою площею 37, 9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В забезпечення виконання вищенаведеного кредитного договору , 16.10.2007 року між банком та ОСОБА_1 укладено Договір іпотеки № 0/0/3 посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Крючковою Т.В. за реєстровим номером 136. Згідно вказаного договору в іпотеку Банку передана квартира, загальною площею 60, 6 кв.м., що розташована за адресою : АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 на праві власності.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 червня 2011 року у справі № 2-2235/11 задоволено позовні вимоги ПАТ «Укрсиббанк» та стягнуто заборгованість з ОСОБА_1 за кредитним договором № 0 від 16.10.2007 року у розмірі 152 242 грн. 67 коп., яка складається з заборгованості за сумою кредиту 18 182, 19 доларів США, що станом на 20.04.2010 року складала 144 110 грн. 22 коп., заборгованість за процентами та користування кредитом 993,95 доларів США, що еквівалентно 7 877 грн., 95 коп., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом 18, 66 доларів США., що еквівалентно 147 грн. 89 коп., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентами за користування кредитом 13,45 доларів США, що еквівалентно 106 грн. 61 коп.

Також судом встановлено, що 13.02.2012 року між ПАТ «Укрсиббанк» та ТОВ «Кей - Колект» було укладено договір факторингу № 2 та договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки, за яким банк відступив ТОВ «Кей -Колект» право вимоги ОСОБА_1 та згідно з п. 1.6. договору факторингу № 2 укладеного між ПАТ «Укрсиббанк» та ТОВ «Кей - Колект» право вимоги за вказаним договором передавалось виключно на умовах «ЯК Є».

Ухвалою Бабушкінського районного суду від 21 грудня 2015 року прийнятій у справі № 2-2235/11 замінено стягувача ПАТ «Укрсиббанк» на ТОВ «Кей-Колект» у виконавчих листах відносно боржника ОСОБА_1 по цивільній справі за позовом ПАТ «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2016 року, прийнятим у справі 200/16003/16-ц, задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелевої А.М., Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей - Колект» та визнано протиправним та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 27638962 від 19 грудня 2015 року, прийняте ПН КМНО Кобелевою А.М.

Вказаним рішенням суду встановлено та не заперечується сторонами у даній справі, що 12.12.2011 року між ПАТ "УкрСиббанк" та ТОВ "Кей-Колект" укладено Договір факторингу № 1 згідно якого, ТОВ "Кей-Колект" вступило у дані правовідношення у статусі нового кредитора та отримало право вимоги по кредитному договору та договору іпотеки, які укладались між ПАТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 .

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2017 року апеляційну скаргу ТОВ «Кей-Колект» відхилено, вищевказане рішення залишено без змін.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, обставини щодо набуття відповідачем статусу нового кредитора позивача за спірними договорами є встановленим та не потребує додаткового доведення.

У позовній заяві, позивач вказує, що їй стало відомо про заміну кредитора лише тоді, коли вона отримала повідомлення ТОВ «Кей- Колект» про звернення стягнення на її квартиру, яка була предметом застави, однак дане повідомлення суду позивачем не надане.

Позивач, обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги стверджує, що відповідач ухиляється від прийняття виконання позивачем зобов`язання, підтвердженого рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 червня 2011 року у справі № 2-2235/11, чим порушує її права, як боржника у даному зобов`язанні та як споживача фінансових послуг.

Відповідно до статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення.

Відповідно до ст. 527 ЦПК боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України встановлено і викладено у Постанові від 17.05.2017 року (справа № 6-786цс17) наступне.

Згідно з частиною першою статті 509, статтею 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 ЦК України).

Правила припинення зобов`язання сформульовані в главі 50 "Припинення зобов`язання" розділу I книги п`ятої "Зобов`язальне право" ЦК України. Норми цієї глави передбачають, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Способами захисту цивільного права, визначеними у статті 16 ЦК України є, зокрема, припинення правовідношення (п.7 ч.2 вказаної статті).

Відповідно до приписів ст.12 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтями 77,78 ЦПК України визначено поняття належності та допустимості доказів.

Відповідно до правил статті 78 ЦПК про допустимість доказів обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть бути підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтями 81, 82 ЦПК України встановлені правила звільнення сторони від доказування та розподілу обов`язків по доказуванню між сторонами.

За загальним правилом, встановленим ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 82 ЦПК України.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З матеріалів справи вбачається, що 01.10.2021 року адвокатом позивача Григор`євою О.І. було складено адвокатський запит на адресу ТОВ «Кей - Колект» щодо надання інформації, необхідної для виконання зобов`язання за кредитним договором № .

Однак, матеріали справи не містять доказів направлення позивачем або його адвокатом вищевказаного адвокатського запиту від 01.10.2021 року на адресу відповідача.

Разом із тим, судом досліджено письмові докази, наявні у матеріалах справи, а саме поштову накладну за №346 від 04.10.2021 року. З вказаної поштової накладної вбачається, що відправником є Григор`єва О.І. , а отримувачем ТОВ «Кей - Комплет», повна адреса отримувача у накладній не зазначена.

Вказана поштова накладна за №346 не є належним доказом направлення позивачем відповідачу пропозиції прийняття виконання за спірними договорами, оскільки з її змісту неможливо встановити перелік документів які надсилались вказаним поштовим відправлення, а також те, що поштове відправлення №346 було адресоване ТОВ «Кей - Комплет», в той час як кредитором позивача є ТОВ «Кей - Колект».

Отже, позивач не надала суду докази, що підтверджують письмове звернення ОСОБА_1 до ТОВ "Кей-Колект", а також доказів відмови ТОВ «Кей- Колект» від прийняття виконання зобов`язання від боржника ОСОБА_1 . Інші наявні в матеріалах справи письмові докази не спростовують даного висновку суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи справа «Проніна проти України», рішення ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року)». Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом (Постанова КЦС ВС від 20.10.2020 у справі №756/536/19, від 15.10.2020 у справі № 759/14004/15-ц, від 15.10.2020 у справі №157/398/15-ц, від 13.10.2020 № 161/4641/17, 20.10.2020 у справі № 213/112/19, від 12.10.2020 у справі № 585/2958/17, від 12.101.2020 у справі №521/7401/15, від 09.10.2020 у справі №161/7515/15-ц).

Суд констатує, що спосіб захисту порушеного права позивачем обраний вірно, однак враховуючи те, що судовому захисту підлягає виключно порушене, невизнане або оспорюване право, то враховуючи відсутність доказів відмови відповідача від прийняття виконання зобов`язання позивачем, суд вважає, що позовні вимоги є недоведеними.

Виходячи із вищевикладеного та оцінюючи докази в їх сукупності суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог з огляду на відсутність доказів порушення права позивача.

Стосовно клопотання позивача про долучення до матеріалів справи доказів щодо внесення грошових коштів на депозит суду від 15 лютого 2022 року, суд зазначає, що внесення таких коштів не передбачено ані положеннями ЦПК, ані положеннями Цивільного кодексу України. З приводу такого засобу виконання зобов`язання за кредитним договором як внесення коштів на депозитний рахунок суду, суд зазначає, що статтею 537 ЦК передбачено, що боржник має право виконати свій обов`язок шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей або цінних паперів у депозит нотаріуса, нотаріальної контори або на рахунок ескроу в разі: 1) відсутності кредитора або уповноваженої ним особи у місці виконання зобов`язання; 2) ухилення кредитора або уповноваженої ним особи від прийняття виконання або в разі іншого прострочення з їхнього боку; 3) відсутності представника недієздатного кредитора. Згідно з частиною другою цієї статі нотаріус повідомляє кредитора у порядку, встановленому законом, про внесення боргу у депозит. Частина ж третя в свою чергу визначає, що порядок внесення цінних паперів, що існують в електронній формі, в депозит нотаріуса (нотаріальної контори) або на відповідний рахунок ескроу в цінних паперах встановлюється законодавством про депозитарну систему України. Внесення на депозит нотаріуса цінних паперів, що існують в паперовій формі, здійснюється шляхом вручення нотаріусу сертифіката таких цінних паперів.

Отже з вказаної норми законодавства вбачається, що боржник може реалізувати своє право на виконання зобов`язання шляхом внесення суми грошових коштів належних до сплати кредиторові на депозитний рахунок нотаріальної контори або на рахунок ескроу у чітко визначених законодавством випадках.

Відповідно до частини першої статті 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

Суд зазначає, що депозитний рахунок суду не відноситься до рахунку ескроу, а тому не може використовуватись для вказаних цілей.

Пунктами 1, 2, 3 ч. 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки витрати на професійну правничу допомогу є витратами, пов`язаними з розглядом справи, суд відмовляє у стягненні даних витрат з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 76-81, 83, 258, 259, 265, 268, 272-273, 352-355 ЦПК України, -

ВИРІШИВ

У задоволені позову ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», третя особа акціонерне товариство «Укрсиббанк» про зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 273 ЦПК України та може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя В.В. Куцевол