Справа № 132/2731/22
Провадження № 2/132/731/22
РІШЕННЯ

Іменем України

"27" грудня 2022 р. Калинівський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого Павленко І.В.

при секретарі Олійник Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Калинівка за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Позовні вимоги обґрунтовувані тим, що вона є власником житлового будинку з господарськими будівлями АДРЕСА_1 . З 25.10.2017 в будинку зареєстрований її син ОСОБА_2 . Відповідач не проживає з нею, в будинку не зберігає своїх речей, участі в утриманні будинку не бере та не цікавиться ним, вибув у невідомому напрямку. Наявність реєстрації відповідача в будинку змушує її сплачувати комунальні послуги за нього, в той час коли відповідач фактично не користується та не проживає в будинку, а також позбавляє її можливості розпоряджатися своєю власністю. За вказаних обставин, відповідач втратив право на користування житловим будинком.

Позивач в судове засідання не з`явилася, у поданій письмовій заяві просить справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримує.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, хоча про час та дату судового засідання був повідомлений належним чином.

За вказаних обставин суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок з господарськими будівлями АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 32726154 від 27.01.2015.

Відповідно до акта обстеження матеріально-побутових умов № 588 від 18.10.2022 Уладівського старостинського округу встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрований у належному ОСОБА_1 житловому будинку АДРЕСА_1 , але не проживає за місцем реєстрації з 25.10.2017, вибув у невідомому напрямку. Крім того, факт не проживання ОСОБА_2 у належному на праві приватної власності ОСОБА_1 житловому будинку з 25.10.2017 по даний час, вибув у невідомому напрямку підтверджується поясненнями громадян ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме: подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

На підставі частини другої статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Враховуючи встановлені судом обставини, беручи до уваги той факт, що відповідач добровільно залишив житловий будинок АДРЕСА_1 , вибувши проживати за іншою адресою, суд вважає, що він втратив право на користування спірним житлом, оскільки не проживає в ньому без поважних причин понад один рік.

Доказів створення позивачем перешкод для законного користування відповідачем спірним житлом не надано. З позовами про усунення перешкод в користуванні житлом, про вселення чи з будь-яким іншим позовом, спрямованим на захист свого права, відповідач не звертався.

За таких обставин, суд вважає доведеною наявність підстав для задоволення позову про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, відповідно до положень ч.2 ст. 405 ЦК України.

Такий висновок узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 лютого 2018 року у справі №283/1443/16-ц.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач не бажає стягувати з відповідача судові витрати. Відтак, витрати по сплаті судового збору слід залишити за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 319, 383, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 150, 156 ЖК України, ст.ст.12, 80, 81, 82, 133, 141, 211, 247, 259, 264, 265, 268, 280-289, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинком АДРЕСА_1 .

Витрати по сплаті судового збору залишити за позивачем.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя