У Х В А Л А

14.03.2022 Справа №607/3605/22

м. Тернопіль

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Сташків Н.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Тернопільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області, про встановлення факту належності правовстановлюючих документів, -

ВСТАНОВИЛА:

Заявник ОСОБА_1 подала до суду заяву, у якій просить встановити факт належності їй трудової книжки та свідоцтва про одруження, посилаючись на те, що в зазначених документах неправильно зазначене її по батькові, що створює їй перешкоди в отриманні пенсійного забезпечення.

Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Відповідно до ст. 175 ЦПК України позовна заява має містити відомості, передбачені пунктами 1-10 частини третьої зазначеної статті, та відповідати іншим вимогам, встановленим законом.

Відповідно до ст. 318 ЦПК України у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

Згідно з ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору встановлено Законом України «Про судовий збір».

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 4 Закону Україну «Про судовий збір» ставка судового збору за подання фізичною особою заяви у справах окремого провадження встановлюється у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (496,20 гривень).

Зазначена заява не відповідає вказаним вимогам, оскільки:

1) заявник не сплатила судовий збір;

2) звертаючись до суду з цією заявою, заявник ОСОБА_1 просить встановити факт належності їй трудової книжки, оскільки неправильне зазначення її по батькові у цьому документі перешкоджає отримати їй пенсійне забезпечення. Однак у заяві не зазначено, що заявник не має іншої можливості виправити помилку в її по батькові у трудовій книжці. Разом із заявою про встановлення факту заявник не подала жодних доказів на підтвердження того, що до її пред`явлення вона зверталася до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але їй у цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови, і що організація, яка видала трудову книжку, чи організація за останнім місцем роботи не має можливості внести до неї відповідні виправлення.

Відповідно до п. 2.13 інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.93 N 58 (з подальшими змінами) зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів. Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище або ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані з посиланням на відповідні документи на внутрішньому боці обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або печаткою відділу кадрів.

Як зазначено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 серпня 2018 року у справі N 545/1472/17 (провадження N 61-1584св17), при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі N 320/948/18 (провадження N 14-567цс18) виснувано, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Враховуючи вищезазначене, слід зробити висновок про те, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 15 вересня 2021 року № 733/324/21, 16 червня 2021 року N 643/6447/19 (провадження N 61-14968св20), від 03 лютого 2021 року у справі N 644/9753/19 (провадження N 61-14667св20), від 18 листопада 2020 року у справі N 554/3600/19 (провадження N 61-8937св20), від 25 листопада 2020 року у справі N 636/4087/19 (провадження N 61-13847св20), від 19 червня 2019 року у справі N 752/20365/16-ц (провадження N 61-24660св18), від 05 грудня 2019 року у справі N 750/9847/18 (провадження N 61-18230св19);

3) крім того, позивач просить встановити факт належності їй свідоцтва про одруження. Однак, відповідно до ч. 3 ст. 315 ЦПК України справи про встановлення факту належності особі паспорта, військового квитка, квитка про членство в об`єднанні громадян, а також свідоцтв, що їх видають органи державної реєстрації актів цивільного стану, судовому розгляду в окремому провадженні не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Таким чином заявнику слід виправити зазначені недоліки позовної заяви, зокрема:

1) сплатити судовий збір у розмірі 496,20 гривень та налати оригінал квитанції про його сплату. Судовий збір сплатити за такими реквізитами:

рахунок отримувача: UA0019751,

код отримувача: 37977599; Банк отримувача: Казначейство України (ел. адм. подат.); отримувач: ГУК у Терн.обл./тг м.Терноп./22030101

код бюджетної класифікації 22030101; МФО 899998

призначення платежу - Судовий збір, за заявою (прізвище ініціали), Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області;

2) разом із заявою про встановлення факту подати докази на підтвердження того, що до її пред`явлення заявник зверталася до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт (виправленням прізвища у трудовій книжці у встановленому законом порядку), але їй в цьому було відмовлено, із зазначенням причин відмови, і що організація, яка видала трудову книжку, чи організація за останнім місцем роботи не має можливості внести до неї відповідні виправлення;

3) привести вимоги заяви у відповідність із положеннями ст. 315 ЦПК України, зокрема частини третьої цієї статті, згідно з якою справи про встановлення факту належності свідоцтв, що їх видають органи державної реєстрації актів цивільного стану, судовому розгляду в окремому провадженні не підлягають.

Зважаючи на характер та обсяг виявлених недоліків позовної заяви, строк на їх усунення доцільно визначити терміном десять днів із дня отримання копії ухвали.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 175 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Тернопільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області, про встановлення факту належності правовстановлюючих документів залишити без руху і надати позивачу строк для усунення виявлених недоліків терміном десять днів із дня отримання копії ухвали.

У випадку невиконання вимог даної ухвали позовна заява буде вважатись неподаною і підлягатиме поверненню.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СуддяН. М. Сташків