РІШЕННЯ

Іменем України

20.12.2022 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Кузь В.Я.

при секретарі судового засідання Савченко А.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

встановив:

Позивачка, від імені якої діє адвокат Манукян М.А. звернулася в суд із позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем 18 червня 2021 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис 1335.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 18 червня 2021 року зареєстровано шлюб з відповідачем. В шлюбі в них народилося одна дитина - син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказує на те, що одруження з відповідачем виявилосяч невдалим з огляду на останній місяць спільного проживання. Через несумісність характерів виникали сварки. Спільне життя з відповідачем не складається через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов"язки з ведення спільного госпордарства та виховання дитини. Протягом останніх пів року сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Подальше сумісне життя і збереження сім"ї вважає неможливим, а призначення строків на примирення недоцільним. Вважає за необхідне розірвати шлюб між нею, позивачкою, та відповідачем.

Позивачка та її представник в судове засідання не прибули, представник позивачки подала заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача.

Відповідач в судове засідання не прибув, подав заяву про визнання позову, просить ухвалити рішення про розірвання шлюбу. Крім того, подав клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, яке обгрунтовує тим, що позивачкою не надано достатніх доказів фактичного здійснення витрат, відсутній акт прийому - передачі юридичних послуг з їх детальним описом та вартістю, заявлені судові витрати недоцільні та необов"язкові.

У відповідності до вимог п.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові заяви сторін та матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 18 червня 2021 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), актовий запис 1335 (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 ).

В шлюбі в них народилося одна дитина - син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Сторони тривалий час не ведуть спільного господарства та не підтримують подружніх відносин.

Будь - яких доказів, які б спростовували позовні вимоги позивачки про розірвання шлюбу, відповідачем суду не надані, навпаки визнано позов.

Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Згідно із ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

У відповідності до ч. 3 ст. 109 Сімейного кодексу України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права.

Враховуючи те, що позивачка наполягає на розірванні шлюбу, а відповідачем відзиву та доказів на спростування позовних вимог суду не надано та визнано позов, суд дійшов висновку, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе і такі обставини суперечать інтересам сторін, а відтак, шлюб слід розірвати.

Щодо стягнення з відповідача судових витрат, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

До матеріалів справи позивачкою долучено квитанцію про оплату судового збору за подання позовної заяви про розірвання шлюбу в розмірі 992 (дев"ятсот дев"яносто дві) гривень 40 коп.

Статтею 142 ЦПК України визначено порядок розподілу витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду.

Ч.1 цієї статті визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Зважаючи на те, що відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позов, суд вважає за необхідне повернути позивачці з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що складає 496 (чотириста дев"яносто шість) гривень 20 коп., а з відповідача стягнути 496 (чотириста дев"яносто шість) гривень 20 коп. на користь позивачки сплаченого судового збору при поданні позовної заяви.

В позовній заяві представник позивача просить стягнути з відповідача понесені судові витрати на правову допомогу в розмірі 2 800 (дві тисячі вісімсот) гривень 00 коп., в підтвердження чого долучила копію квитанції до прибуткового касового ордеру №5 від 05.08.2022р.

За п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

В той же час, ч. 3 ст. 141 ЦПК України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

За умовами ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 750/2055/20 (провадження № 61-16723св20) вказано, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостоїстатті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Зазначене узгоджується з правовими висновками, наведеними в постановах Верховного Суду від 02 вересня 2020 року у справі № 329/766/18 (провадження № 61-6627св20) та від 16 червня 2021 року у справі № 640/4126/19 (провадження № 61-14735св20).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Вирішуючи питання про стягнення судових витрат на правову допомогу, суд враховує те, що до матеріалів справи не долучено акт виконаних робіт, детальний опис виконаних робіт, розрахунок, з якого випливає саме така сума, яка зазначена представником позивачки.

Враховуючи складність справи та об`єм виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), розмір витрат на правничу допомогу в даній справі підлягає частковому стягненню в розмірі 1000 (одна) тисяча гривень 00 коп.

При цьому, суд враховує, що судові засідання з участю сторін у справі не проводилися, а інші процесуальні документи, крім позовної заяви, складеної адвокатом, в матеріалах справи відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 81, 223, 258, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, статтями 110-112, ст. 114 Сімейного Кодексу України, суд

постановив:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу про розірвання шлюбу - задовольнити.

Шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який зареєстровано 18 червня 2021 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), актовий запис 1335 (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 )., розірвати.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 (Львівська область, Самбірський район, с. Новий Острів) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір в сумі 496 (чотириста дев"яносто шість) гривень 20 коп.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 (Львівська область, Самбірський район, с. Новий Острів) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати на оплату правової допомоги в розмірі 1000 (одна тисяча) гривень 00 коп.

Повернути позивачці ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, в розмірі 496 (чотириста дев"яносто шість) гривень 20 коп. (квитанція 9614-2866-9468-7023, дата оплати згідно квитанції 2022-09-06)

Шлюб вважати розірваним з моменту набрання рішенням законної сили.

Рішення після набрання ним законної сили надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Сторони у справі:

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою: Самбірський район, с. Новий Острів.

Суддя В. Кузь