Справа № 464/5524/21 Головуючий у 1 інстанції: Борачок М.В.
Провадження № 22-ц/811/4346/21 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Івасюти М.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Львовіцивільну справу за апеляційною скаргою Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 04 листопада 2021 року,-

ВСТАНОВИВ:

у липні 2021 року Національна академія сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що з 04 травня 2004 року по 29 травня 2018 року ОСОБА_1 працював на посаді водія автотранспортного засобу автомобільного відділення підвозу матеріально-технічних засобів взводу технічного забезпечення роти матеріально-технічного забезпечення та за ним було закріплено автомобіль ЛАЗ-695Н (номер шасі - НОМЕР_1 ), військовий номер НОМЕР_2 . Стверджує, що 21 січня 2018 року о 12 год. 05 хв. у м. Львові по вул. Любінська, 168, відповідач, керуючи транспортним засобом марки «ЛАЗ 695», д.н.з., НОМЕР_3 , не врахувавши дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу, чим порушив вимоги п. 13.1 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого здійснив наїзд на припаркований автомобіль марки «Hyundai Tucson», д.н.з. НОМЕР_4 , що належить ОСОБА_2 , чим завдав транспортним засобам технічних пошкоджень. Зазначає, що постановою Сихівського районного суду м. Львова від 02 лютого 2018 року ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. Вказує, що ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» на підставі договору добровільного страхування транспортного засобу виплатило ОСОБА_2 страхове відшкодування в розмірі 5831.81 грн. Рішенням Господарського суду Львівської області від 08 жовтня 2020 року, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 30 квітня 2021 року, стягнуто з Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного на користь ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 5831.81 грн. та судовий збір в розмірі 1921 грн. Вважає, що має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування, яке виникло з моменту відшкодування на користь ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група». З наведених підстав просить стягнути зі ОСОБА_1 на користь Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного вартість виплаченого відшкодування в розмірі 7752.81 грн. та судовий збір в розмірі 2270 грн.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 04 листопада 2021 року в задоволенні позову Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного відмовлено.

Рішення суду оскаржила Національна академія сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного, в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт стверджує, що судом першої інстанції однобічно та упереджено досліджено наявні в матеріалах справи докази, допущено неправильне тлумачення норм чинного законодавства України, внаслідок чого ототожнено поняття «регрес» та «суброгація», що призвело до неправильного вирішення справи та хибного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Зазначає, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Вважає, що, застосувавши до спірних правовідносин суброгацію, як порядок відшкодування шкоди, суд першої інстанції не взяв до уваги, що позов обгрунтовано саме правом регресної вимоги, яке виникло не з моменту вчинення дорожньо-транспортної пригоди, а з моменту відшкодування на користь ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» шкоди, завданої відповідачем, тобто саме з 08 липня 2021 року, відтак перебіг строку позовної давності необхідно обчислювати саме з цієї дати. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 13 грудня 2021 року про відкриття апеляційного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 04 листопада 2021 року ухвалено розглядати без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Розгляд апеляційної скарги Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 04 листопада 2021 року призначено на 16 год. 30 хв. 21 лютого 2022 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Оскільки текст постанови складено 03 березня 2022 року, то незважаючи на те, що розгляд справи призначено на 21 лютого 2022 року, датою ухвалення постанови є саме 03 березня 2022 року.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Відмовляючи у задоволенні позову Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено встановлений ч. 3 ст. 233 КЗпП України річний строк для звернення до суду з позовом про відшкодування шкоди заподіяної працівником, а поважних причин для поновлення цього строку позивачем не наведено.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частина 2 ст. 1187 ЦК України передбачає, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 21 січня 2018 року о 12 год. 05 хв. у м. Львові по вул. Любінська, 168, керуючи транспортним засобом марки «ЛАЗ 695», д.н.з., НОМЕР_2 , не врахувавши дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу, чим порушив вимоги п. 13.1 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого здійснив наїзд на припаркований автомобіль марки «Hyundai Tucson», д.н.з. НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_2 , завдавши транспортним засобам технічних пошкоджень.

Постановою Сихівського районного суду м. Львова від 02 лютого 2018 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн.

Постанова Сихівського районного суду м. Львова від 02 лютого 2018 року не оскаржувалася в апеляційному порядку та набрала законної сили 13 лютого 2018 року.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Наказом начальника Львівського військового ордена Червоної Зірки інституту імені Петра Сагайдачного Національного університету «Львівська політехніка» від 06 травня 2004 року № 86 зараховано з 04 травня 2004 року ОСОБА_1 на посаду водія автомобіля взводу транспортних автомобілів батальйону забезпечення навчального процесу.

Наказом начальника Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного від 25 серпня 2017 року № 89ТЧ «Про закріплення озброєння та військової техніки за особовим складом Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного у 2017-2018 навчальному році» закріплено озброєння та військову техніку Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачногоза особовим складом Національної академії згідно додатків №1,2,3,4.

З відомості закріплення автомобільної техніки Національної академіїсухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного, яка є додатком № 3 до наказу начальника Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного від 25 серпня 2017 року № 89ТЧ, вбачається, що за працівником Збройних Сил України ОСОБА_1 закріплено автомобіль марки «ЛАЗ-695Н» (номер шасі НОМЕР_5 ), військовий номер НОМЕР_2 .

З 07 год. 00 хв. 16 січня 2018 року по 07 год. 00 хв. 23 січня 2018 року автомобіль марки «ЛАЗ-695Н» (номер шасі НОМЕР_5 ), військовий номер НОМЕР_2 передано у розпорядження ОСОБА_1 для забезпечення перевезення особового складу, що підтверджується нарядом на використання машин № 21/01 (а.с. 21).

Наказом начальника Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного (по стройовій частині) від 22 травня 2018 року № 126 ОСОБА_1 , водія автотранспортного засобу автомобільного відділення підвозу матеріально-технічних засобів взводу технічного забезпечення роти матеріально-технічного забезпечення за рахунок штатної посади військовослужбовця, звільнено з роботи з 29 травня 2018 року відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України.

Отже, дорожньо-транспортна пригода відбулася під час виконання ОСОБА_1 своїх трудових обов`язків, перебуваючи у трудових відносинах з Національною академією сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Судом встановлено, що ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» здійснено виплату ОСОБА_2 страхового відшкодування в розмірі 5831.18 грн. на підставі заяви про настання страхового випадку та договору № 28-1301-17-00430, на підставі якого було застраховано автомобіль марки «Hyundai Tucson», д.н.з. НОМЕР_4 .

Рішенням Господарського суду Львівської області від 08 жовтня 2020 року стягнуто з Національної академії Сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 5831.81 грн., а також витрати на судовий збір в сумі 1921 грн.

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 30 квітня 2021 року рішення Господарського суду Львівської області від 08 жовтня 2020 року залишено без змін.

Випискою з рахунку НОМЕР_6 , який належить Національній академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного, підтверджується, що 08 липня 2021 року з Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» здійснено безспірне списання коштів в розмірі 5831.81 грн. стягнення страхового відшкодування та 1921 грн. судового збору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Разом з тим, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог з підстав пропуску строку позовної давності, суд першої інстанції помилково прийшов до висновку, що право на звернення до суду з даним позовом виникло у Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного саме з моменту, коли позивач дізнався про дорожньо-транспортну пригоду, яка відбулася 21 січня 2018 року.

Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоди (статті 11, 599, 1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою, за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала.

При цьому за статтею 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Таким чином, після виконання особою, що не завдавала шкоди, свого обов`язку з відшкодування потерпілому шкоди, завданої іншою особою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог, і тому первісне деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням (стаття 599 ЦК України).

Отже, первісне (основне) деліктне зобов`язання та зобов`язання, що виникло з регресної вимоги, не можуть виникати та існувати одночасно.

Викладене узгоджується з правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду України від 05 квітня 2017 у справі № 6-2806цс16.

Строк позовної давності при регресі починає обчислюватися з моменту здійснення відповідної виплати страхового відшкодування.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 200/13392/13-ц.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Разом з тим, частиною 3 ст. 233 КЗпП України передбачено, що для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

Згідно з абз. 3 п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством, організацією, установою сум третій особі і з цього ж часу обчислюється строк на пред`явлення регресного позову. При цьому, строк позовної давності для звернення до суду з позовом про відшкодування матеріальної шкоди становить 1 рік з дня її виявлення.

Враховуючи те, що позивачем сплачено суму страхового відшкодування 08 липня 2021 року, то саме з наступного дня, тобто з 09 липня 2021 року, почався перебіг строку позовної давності на пред`явлення позову за регресною вимогою.

Оскільки Національна академія сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачногозвернулася до суду з даним позовом 23 липня 2021 року, тобто в межах строку позовної давності, висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском строку позовної давності є безпідставними.

Згідно з абз. 3 п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» за шкоду, заподіяну внаслідок порушення трудових обов`язків, працівник несе відповідальність перед підприємством (установою, організацією), з яким перебуває в трудових відносинах. За вимогами інших осіб, що грунтуються на неналежному виконанні працівником своїх трудових обов`язків (відшкодування шкоди їх майну, здоров`ю, виплаченої пенсії, допомоги по соціальному страхуванню та ін.), в силу ст.441 ЦК, відповідає підприємство, перед яким винний працівник несе матеріальну відповідальність у порядку регресу за нормами трудового законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку.

З долученої до матеріалів справи довідки про доходи № 1368 від 05 жовтня 2021 року, виданої Національною академією сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного, вбачається, що за період з 01 листопада 2017 року по 29 травня 2018 року ОСОБА_1 отримав дохід в розмірі 52810.30 грн. (а.с. 53), а відтак середній заробіток за останні два повні місяці роботи відповідача становить 5841.68 грн.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача в порядку регресу на користь позивача страхового відшкодування в розмірі 5831.81 грн.за шкоду, заподіяну ним внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що відповідає розміру прямої дійсної шкоди та не перевищує розмір його середнього місячного заробітку.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що сплачений Національною академією сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачногосудовий збір в розмірі 1921 грн. відповідно до рішення Господарського суду Львівської області від 08 жовтня 2020 року, залишеного без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 30 квітня 2021 року,не є збитками в розумінні ст. 22 ЦК України, оскільки відшкодуванню підлягає втрачене або пошкоджене майно, тому не є виплаченим відшкодуванням в розумінні ст. 1191 ЦК України, якою передбачено право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, відтак позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача судового збору в розмірі 1921 грн. не підлягають до задоволення.

Частина 13 ст. 141 ЦПК України передбачає, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку з тим, що колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення позовних вимог задоволення Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного та стягнення з ОСОБА_1 на її користь вартість виплаченого відшкодування в розмірі 5831.81 грн., то на підставі ч. 13 ст. 141 ЦПК України з з ОСОБА_1 на користь Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного слід стягнути 1707.49 грн. судового збору за подання позову та 2561.24 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного задовольнити частково.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 04 листопада 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного вартість виплаченого відшкодування в розмірі 5831.81 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного 1707.49 грн. судового збору за подання позову та 2561.24 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення постанови.

Постанова складена 03.03.2022 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк