Справа № 490/1576/20
Центральний районний суд м. Миколаєва
РІШЕННЯ

Іменем України

22 липня 2022 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Шолох Л.М.,

при секретарі Марченку О.І.,

за участі відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засідання у залі суду у м. Миколаєві справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яке не заявляє самостійних вимог на предмет спору Центральний ВДВС м. Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області, про зняття арешту, -

В С Т А Н О В И В:

12 березня 2020 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яке не заявляє самостійних вимог на предмет спору Центральний ВДВС м. Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області, у якій позивач просить:

зняти арешт з усього майна, що належало ОСОБА_3 , накладеного на підставі постанови № 43768229 від 17 вересня 2014 року, реєстратор Рябець Є.О., Миколаївське міське управління юстиції, Миколаївської області;

зняти арешт з усього майна, що належало ОСОБА_3 , накладеного на підставі постанови № 22530423 від 09 листопада 2010 року, реєстратор Миколаївська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 05 жовтня 2020 року відкрито провадження у справі.

Відповідач правом на подання відзиву не скористався.

У період з 12 березня 2020 року до 16 лютого 2021 року справа перебувала у провадженні іншого складу суду.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 17 лютого 2021 року для розгляду справи визначено головуючого суддю Шолох Л.М.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 лютого 2021 року справу прийнято до свого провадження суддею Шолох Л.М.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 вересня 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті.

У судовому засіданні 20 липня 2022 року в режимі відеоконференції взяв участь відповідач ОСОБА_4 . Позивач та представник третьої особи не з`явилися з невідомих суду причин, надавши суду заяви з проханнями розглядати справу без їх участі.

За такого, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності осіб, які не з`явилися.

Відповідач позов не визнав, просив відмовити у їх задоволенні посилаючись на те, що нотаріус не мав права відмовляти позивачу у реалізації її права на спадкування майна після смерті її матері. На думку відповідача арешт на майно ОСОБА_3 не може бути знято з огляду на наявність відкритого у 2020 році виконавчого провадження з виконання рішення суду по стягненню з ОСОБА_3 коштів на користь ОСОБА_1 , як нового кредитора.

Заслухавши відповідача, дослідивши матеріали справи судом встановлено таке.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 липня 2009 року у справі № 7-6853/09 з ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на користь АБ «Брокбіснесбанк» у солідарному порядку стягнуто 85 317 грн 27 коп.

Це рішення набрало законної сили та звернуто до примусового виконання.

Як слідує із відповіді Центрального ВДВС м. Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області від 10 жовтня 2017 року № 01.0536282 та від 27 жовтня 2017 року № 39578, що на виконанні цього відділу перебували у різний період часу два виконавчі провадження із стягнення коштів з ОСОБА_3 , борг за якими не сплачено (№ 22530423 та №43768229).

Виконавчі провадження № 22530423 завершено 18 жовтня 2013 року на підставі пункту 2 частини першої статті 47 ЗУ «Про виконавче провадження» (у зв`язку із відсутністю у боржника майна). Виконавче провадження № 43768229 закінчено у зв`язку із поверненням виконавчого листа з підстав пункту 2 частини першої статті 47 ЗУ «Про виконавче провадження».

ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла.

ОСОБА_2 звернулася до Першої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області із заявою про прийняття спадщини. За її заявою заведено спадкову справу № 60361264.

Відповідачем до матеріали спадкової справи № 138/2017 подано претензію кредитора ОСОБА_1 як правонаступника ПАТ «Брокбізнесбанк»

16 лютого 2020 року ОСОБА_2 надано роз`яснення норм діючого законодавства № 216/02-14, в яких зазначено, що видачу свідоцтва про право на спадщину призупинено до зняття арешту з майна ОСОБА_3 (обтяження № 7051989, зареєстроване 19 вересня 2014 року та обтяження № 10479785, зареєстроване 12 листопада 2010 року).

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 04 квітня 2019 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ «Брокбізнесбанк третя особа, Центральний відділ Державної виконавчої служби м. Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області про зняття арешту. Відмова суду обгрунтованою із передчасністю позовних вимог та у зв`язку із пред`явленням позову до неналежного відповідача.

За результатами апеляційного провадження постановою Миколаївського апеляційного суду від 30 травня 2019 року це рішення суду першої інстанції змінено, виключено з мотивувальної частини висновок суду про те, що права позивачки не порушені з підстав, викладених в мотивувальній частині цієї постанови.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 08 червня 2018 року задоволено заяву та замінено сторону у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа №2-7-6855/09 від 09 вересня 2014 року на ОСОБА_1 .

У зв`язку із тим, що позивачка не має можливості оформити спадщину після смерті її матері ОСОБА_3 , звернулася до суду із цим позовом.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості позовних вимог суд зазначає таке.

Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Відповідно до ст. 1261 Цивільного Кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Стаття 41 Конституції України наголошує кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності - є непорушним.

Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За результатами розгляду справи судом встановлено, що наявність накладених арештів на майно ОСОБА_3 у межах виконавчих проваджень, які закінчені на підставі пункту 2 частини першої статті 47 ЗУ «Про виконавче провадження», є перешкодою для реалізації своїх спадкових прав.

Слід звернути увагу, що в даному випадку немає підстав для оскарження дій державного виконавця і тому позивачем правильно обраний спосіб захисту, що відповідає приписам статтей 15,16 ЦПК України та позиції Верховного Суду України, якій в своїй постанові від 12 грудня 2018 року по справі № 399/142/16-ц зазначив, що у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

До цього ж суд також зазначає, що підстави для зняття арешту визначені положеннями ЗУ «Про виконавче провадження» і може бути знятий за рішенням суду і певних випадках (ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження»).

Вирішуючи позов таким чином, суд також застосовує положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практику ЄСПЛ, що передбачено положеннями ст. 10 ЦПК України.

Вирішуючи даний позов, суд також враховує, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод встановлено право на ефективний засіб юридичного захисту та передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

В рішенні ЄСПЛ від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма (ст.13 Конвенції) гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Крім того, Суд вказав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

В рішенні ЄСПЛ «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (№ 38722/02, п.75) зазначено, що засіб захисту, що вимагається згаданою статтею (ст.13 Конвенції) повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

А тому, оскільки іншого способу захисту та реалізації спадкових справ, ніж зняття арешту з нерухомого майна у позивачки не має, обраний спосіб захисту права власності позивача в даному випадку суд вважає правильним, таким що не порушує інтереси сторін та третіх осіб в даному провадженні, таким, що не суперечить закону, в зв`язку з чим поданий позов підлягає задоволенню.

Суд відхиляє доводи відповідача щодо неправомірності дій нотаріуса щодо невидачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки предметом спору у цій справі є можливість зняття арешту з майна, накладеного у межах виконавчих проваджень, які вже завершені.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до приписів частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 4, 5, 12, 13, 79-84, 141, 259-265 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Зняти арешт з квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_1 , накладеного на підставі постанови № 22530423 від 09 листопада 2010 року, реєстратор Миколаївська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, реєстраційний номер запису про обтяження 10479785 від 12 листопада 2010 року.

Зняти арешт з майна, що належало ОСОБА_3 , накладеного на підставі постанови № 43768229 від 17 вересня 2014 року, реєстратор Рябець Є.О., Миколаївське міське управління юстиції, Миколаївської області, номер запису про обтяження 7051989 від 19 вересня 2014 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом 30 днів з дня його складання.

Суддя Л.М. Шолох