Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2022 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Іванова А.П.,

при секретарі судового засідання Боті О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгороді в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтеркеш Україна», третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача приватний нотаріус Ужгородського МНО Селехман Олександр Анатолійович, приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Хрипта Олександр Олександрович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

встановив:

29.11.2021 представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Німець О.М. звернулася до суду з вищевказаним позовом до відповідача ТОВ «Інтеркеш Україна», зазначивши третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача приватного нотаріуса Ужгородського МНО Селехмана О.А., приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Хрипту О.О., в якому просить визнати виконавчий напис від 03.11.2021 за №1872, вчинений приватним нотаріусом Ужгородського МНО Селехманом О.А., про звернення стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Інтеркеш Україна», належного їх транспортного засобу BMW моделі X5, 2011 року випуску, днз. НОМЕР_1 , таким, що не підлягає виконанню.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що виконавчий напис вчинено при відсутності безспірності заборгованості, оскільки спірність стягуваних сум підтверджується тим, що стягувач звернувся до суду із позовною заявою про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на підставі одного й того самого зобов`язання - договору про надання фінансового кредиту №13-31251 від 22.10.2020. Окрім цього зазначає, що виконавчий напис вчинено на неіснуючому договорі про надання фінансового кредиту №13-31251 від 08.07.2008, такий між сторонами не укладався.

В судове засідання позивачка та її представник не з`явилися, остання подала письмові пояснення від 18.07.2022, в яких серед іншого просить про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують та просять такі задовольнити.

В свою чергу представник відповідача, будучи повідомленим про місце, час та дату судового засідання, в судове засідання не з`явився, однак 06.01.2022 адвокат Андрейчук О.М. подав відзив, в якому проти задоволення позову заперечує, так як сума заборгованості за кредитним договором ОСОБА_1 під час судового розгляду справи №308/5185/21 не оспорювалася, що свідчить про її безспірність, оскаржуваний виконавчий напис здійснено з дотриманням вимог до його оформлення, в межах позовної давності.

Третя особа приватний нотаріус в судове засідання не з`явився, на виконання ухвали суду про витребування доказів 06.05.2022 до суду надійшли документи, на підставі яких ним вчинено оспорюваний виконавчий напис.

Третя особа приватний виконавець в судове засідання не з`явився заяв про відкладення розгляду справи, а також пояснень щодо позову до суду не подано.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши наявні в справі доказові матеріали, суд приходить до наступного висновку.

З оспорюваного виконавчого напису з урахуванням виправлення вбачається, що такий вчинено 03.11.2021 приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Селехманом О.А., відповідно до ст. 87 ЗУ «Про нотаріат» та п. 1 Переліку, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 №1172, яким пропоновано звернути стягнення на автомобіль марки BMW моделі X5, 2011 року випуску, днз. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , що проживає за адресою АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про реєстрацію т/з НОМЕР_3 , виданого ТСЦ 2141 21.02.2019, заставною вартістю 480000 грн. Вказано, що зазначене майно на підставі договору застави т/з, посвідченого приватним нотаріусом Кішкіним Д.В. 22.10.2020 за реєстровим №1266, передано в забезпечення виконання зобов`язання, що виникло з договору про надання фінансового кредиту №13-31251 від 22.10.2020 ТОВ «Інтеркеш Україна», строк за яким настав 22.10.2021. Зазначено, що за рахунок коштів, отриманих від реалізації т/з, запропоноване задовольнити вимоги ТОВ «Інтеркеш Україна» у загальному розмірі 611462, 59 грн., з яких 470413 грн. заборгованість по кредиту, 120156, 29 грн. заборгованість по відсотках, 500 грн. нараховані штрафні санкції (пеня), 5181 грн. заборгованість 3% річних, 15212, 30 грн. інфляційне збільшення заборгованості.

Відповідач звернувся до приватного виконавця Хрипти О.О. із заявою про відкриття виконавчого провадження на підставі вищевказаного виконавчого напису, що стверджується копією відповідної заяви від 04.11.2021.

Приватному нотаріусу відповідачем разом із заявою про вчинення виконавчого напису надіслано повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання. Останнє датоване 05.04.2021 та отримане відповідачкою 09.04.2022, в якому зазначено, що позичальником не виконуються умови кредитного договору, внаслідок чого 05.04.2021 заборгованість ОСОБА_1 становить 611462, 59 грн., а відтак остання має сплатити вказану суму у 30-й строк з моменту отримання цієї вимоги.

Зауважено, що ця письмова вимога є одночасно повідомленням про звернення стягнення на предмет застави шляхом вчинення виконавчого напису.

Також приватному нотаріусу подано нотаріально посвідчений договір застави транспортного засобу від 22.10.2021, яким забезпечено вимоги заставодержателя, що випливають із укладеного між сторонами Договору про надання фінансового кредиту №13-31251 від 22.10.2020.

За умовами означеного Договору про надання фінансового кредиту №13-31251 від 22.10.2020 заставодавець зобов`язаний у строк до 22.10.2021 включно повернути застводержателю кредит в сумі 470413 грн., сплатити відсотки за користування кредитом, можливу неустойку і штраф.

З копії позовної заяви вбачається, що ТОВ «Інтеркеш Україна» пред`явлено позов про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за Договором про надання фінансового кредиту №13-31251 від 22.10.2020. В обґрунтування заявлено представник позивача посилається на те, що ОСОБА_1 умови Договору не виконала та за нею обліковується заборгованість станом на 12.04.2021 в сумі 608502 грн., з яких 470413 грн. заборгованість по кредиту, 126742 грн. заборгованість по відсотках, 500 грн. нараховані штрафні санкції (пеня), 2877 грн. заборгованість 3% річних, 7970 грн. інфляційне збільшення заборгованості.

Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом учинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, установлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства (ч. 1 ст. 39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції від 22 лютого 2012 року №296/5.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена гл. 14 Закону України «Про нотаріат» та гл. 16 розд. ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу ІІ цього Порядку).

Згідно з підпунктом 1.1 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.

Підпунктом 1.2 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій вчинення нотаріальних дій перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.

Нотаріальна дія або відмова в її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови в її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (ст. 50 Закону України «Про нотаріат»).

За результатами аналізу вищенаведених норм суд дійшов таких висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус проводить свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції та не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає та не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, по захист якого він звернувся до нотаріуса, повинне існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів).

Відповідно до пункту 1 згаданого Переліку за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1цього переліку) подаються:

а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів);

б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Згідно з п. 1-1 Розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» Переліку за іпотечними договорами, що передбачають звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу.

Згідно з пп. 2.1 п. 2 гл. 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (пп. 2.2 п. 2 гл. 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).

Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений у пп. 2.3 п. 2 гл. 16 розд. ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З урахуванням приписів ст.ст. 15, 16, 18 ЦК, ст.ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне в стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить протилежного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, у судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з переліком документів.

Для правильного застосування положень ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент учинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час учинення нотаріусом виконавчого напису.

Аналогічного висновку щодо застосування вказаних норм матеріального права в аналогічних правовідносинах дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 березня 2019 року у справі №137/1666/16-ц.

В означеному контексті суд зауважує, що в надісланій позивачці вимозі про усунення порушення зобов`язання від 05.04.2021, в пред`явленому до суду позові про стягнення заборгованості від 22.04.2021, а також у оскаржуваному виконавчому написі від 03.11.2021 містяться різні суми заборгованості.

Більш того, заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області у справі №308/5185/21 від 21.01.2022 з ОСОБА_1 стягнуто на користь ТОВ «Інтеркеш Україна» заборгованість за Договором про надання фінансового кредиту №13-31251 від 22.10.2020 в сукупному розмірі 595990 грн. 16 коп., яка складається з наступного: 470 413 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 114 230, 16 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 500 грн. - штрафні санкції (пеня); 7970, 00 грн. - інфляційних втрат; 2877, 00 грн. - три проценти річних за період з 22.11.2020 по 12.04.2021.

В ході судового розгляду даної справи судом досліджувалося серед іншого й питання дійсності пред`явленої до стягнення суми заборгованості й зазначено, що «позичальником на виконання своїх зобов`язань всього сплачено коштів у розмірі 35080 грн., які у порядку черговості кредитором зараховані як сплата процентів. Відтак з урахуванням суми нарахованих процентів у розмірі - 149 310, 16 грн. та суми внесених позичальником коштів у розмірі - 35 080, 00 грн., сума залишку, що підлягає стягненню з відповідача в якості заборгованості по відсоткам за користування кредитом становить 114 230, 16 грн.»

Враховуючи, що дане рішення суду наразі оскаржується в апеляційному порядку, суд не може посилатися на преюдиційність такого в порядку ч. 4 ст. 82 ЦПК України, однак вважає, що пред`явлення позову про стягнення заборгованості за договором, в тому числі й з огляду на різні суми заборгованості у письмовій вимозі, позові та виконавчому написі, незгода ОСОБА_1 з рішенням суду у справі №308/5185/21 від 21.01.2022, висловлена в апеляційній скарзі до рішення, свідчить про спірність заборгованості, так як заборгованість за кредитом, щодо якої триває судовий розгляд не може вважатись безспірною.

Більш того задоволення позову про стягнення заборгованості, а також наявність виконавчого напису, яким пропоновано реалізувати заставлене майно, задля задоволення вимог позичальника по такій заборгованості, може призвести до подвійного стягнення означених сум з боржника.

Також, досліджуючи розрахунок заборгованості (карточка платежів по Договору кредиту №31251 від 22.10.2020), наданий стягувачем приватному нотаріусу разом із заявою про вчинення виконавчого напису, суд зауважує, що такий не відповідає нижчевказаним вимогам.

Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно з ч. 2 ст. 9 вказаного Закону первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Разом з тим наявна в матеріалах справи карточка платежів по Договору кредиту №31251 від 22.10.2020 не може вважатись розрахунком заборгованості, який підтверджує безспірність вимог стягувача, оскільки не відповідає вказаним вимогам, з неї неможливо визначити, коли та яким чином була сформована заборгованість за сумою кредиту, за який період та на яку суму було нараховано проценти кредитним договором тощо.

Вищевказане неможливо встановити також і з письмової вимоги, яка направлялась відповідачем позивачі.

Також суд зауважує, що в оскаржуваному виконавчому написі всупереч пп. 2.1 п. 2 гл. 16 розділу ІІ Порядку відсутній строк, за який має провадитися стягнення.

Щодо доводів представника позивачки про те, що виконавчий напис здійснювався на підставі договору від 08.07.2008, який між сторонами не укладався, суд вважає такі неспроможними з огляду на те, що в матеріалах справи наявна копія виконавчого напису, яка містить виправлення дати означеного договору на правильну 22.10.2020 із відповідним застереженням приватного нотаріуса.

Пунктом 6.3 Правил ведення нотаріального діловодства, що затверджені наказом Міністерства юстиції України від 22 грудня 2010 року № 3253/5 визначено, що у разі допущення помилки у тексті нотаріально оформлюваного документа, який не потребує підпису особи, що звернулася за вчиненням нотаріальної дії (свідоцтва, виданого нотаріусом, копії документа, дубліката документа тощо), внесення дописок чи виправлень до тексту документа здійснюється за заявою такої особи, зареєстрованою у Журналі реєстрації вхідних документів. Виправлення помилки застерігається нотаріусом, який вчиняв нотаріальну дію, після посвідчувального напису, із зазначенням дати та проставленням свого підпису і печатки на такому застереженні. При цьому всі виправлення мають бути зроблені таким чином, щоб можна було прочитати як виправлене, так і помилково написане, а потім закреслене.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Тож, позовна вимога про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, підлягає до задоволення.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача.

У матеріалах справи наявна квитанція про сплату позивачкою судового збору у 454 грн. за пред`явлення до суду позову та 454 грн. за вжиття судом заходів забезпечення позову, до пред`явлення такого.

При цьому суд враховує положення ч. 4 ст. 136 ЦПК України, за яким у разі подання позовної заяви після подання заяви про забезпечення доказів або позову розмір судового збору зменшується на розмір судового збору, сплаченого за відповідну заяву про забезпечення доказів або позову.

Оскільки позов підлягає задоволенню у повному обсязі, з відповідача на користь позивачки слід стягнути суму сплаченого судового збору.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу,слід зазначити таке. У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 р. у справі № 755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19) була сформована позиція щодо відшкодування витрат на правничу допомогу, за якою при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Суд стягує витрати на правничу допомогу за умов: їх опису в договорі з адвокатом; детального опису виконаних робіт і наданих адвокатом послуг; своєчасного подання доказів; недоведення їх неспівмірності стороною, яка прагнула зменшення.

Представником позивача на підтвердження понесення позивачкою витрат на правничу допомогу надані: договір про надання правової допомоги від 16.11.2021 №81-11/21,опис робіт (наданих послуг), виконаних за вказаним договором, квитанцію про сплату 8000 грн. до прибуткового касового ордера №81 від 27.11.2021, ордер на підтвердження повноважень адвоката.

Враховуючи те, що позовні вимоги задоволені в повному обсязі, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню витрати понесені нею на професійну правничу допомогу.

Ухвалою суду від 19.11.2021 у справі №308/15352/21 постановлено вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса №1872 від 03.11.2021.

Відповідно до ч. 8 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Керуючись ст. ст. 8, 41, 124, 129, 1291 Конституції України, ст. ст. 2, 3, 10, 12, 13, 76-81, 89, 258, 259, 263-265, 273, 279, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Селехманом Олександром Анатолійовичем, що зареєстрований в реєстрі за №1872 від 03.11.2021, про звернення стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтеркеш Україна», на транспортний засіб марки BMW моделі X5, 2011 року випуску, р.н.з. НОМЕР_1 .

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтеркеш Україна» (, місцезнаходження за адресою м. Ужгород, вул. Швабська, 17) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання за адресою АДРЕСА_1 ) судовий збір в сумі 908 /дев`ятсот вісім/ гривень, а також 8000 /вісім тисяч/ гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Заходи забезпечення позову, вжиті за ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.11.2021 у справі №308/15352/21, продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набранням рішенням суду законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду А.П. Іванов