Номер провадження: 22-ц/813/2222/22
Справа № 504/2941/17
Головуючий у першій інстанції Добров П. В.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.12.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,

при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 та представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 31 липня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , Сичавської ради Лиманського району Одеської області, третьої особи на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог Лиманська районна державна нотаріальна контора Одеської області про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним та визнання права власності в порядку спадкування за законом,-

ВСТАНОВИВ:

01 вересня 2017 року ОСОБА_5 звернувся до Комінтернівського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_1 , Сичавської ради Лиманського району Одеської області, третьої особи на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог Лиманська районна державна нотаріальна контора Одеської області про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним та визнання права власності в порядку спадкування за законом (а.с. 1-3).

31 липня 2020 року рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області уточнену позовну заяву ОСОБА_5 задоволено повністю. Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 19.11.2002 року на земельну частку (пай) розміром 1,124 в умовних кадастрових гектарах, зареєстрованого в реєстрі за №2785, яке видано Комінтернівською державною нотаріальною конторою Одеської області на ім`я ОСОБА_1 на майно ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визнано за ОСОБА_5 право на земельну частку (пай) розміром 1,124 в умовних кадастрових гектарах в порядку спадкування за законом, що залишилося після смерті ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка належала згідно з Сертифікатом на право на земельну частку (пай), виданого на ім`я ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , спадкоємицею якого була його донька, ОСОБА_8 , померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав. Визнано за ОСОБА_5 право приватної власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок загальною площею 42,9 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що залишився після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , спадкоємицею якого була його донька, ОСОБА_8 , померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав (а.с. 105-107).

04 грудня 2020 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 засобами поштової кореспонденції направив до Комінтернівського районного суду Одеської області апеляційну скаргу на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 31 липня 2020 року. Апелянт з вказаним рішенням не погоджується, вважає його необґрунтованим, ухваленим з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням процесуального права, а висновки суду першої інстанції не відповідають дійсним обставинам справи. Апелянт вважає, що факт проживання ОСОБА_8 з батьком, на момент смерті останнього, встановлений судом першої інстанції без урахування наявних в матеріалах справи доказів, зокрема, на думку апелянта це те, що ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , до дня смерті проживав та був зареєстрований в АДРЕСА_2 . Апелянт вказує, що будь-які правовстановлюючі документи, що підтверджують право власності ОСОБА_6 на будинок АДРЕСА_1 відсутні, а також те, що право власності на зазначений будинок ОСОБА_6 не набув та не оформив. Тобто, на думку апелянта, проживання та реєстрація спадкоємця першої черги ОСОБА_8 в будинку, який фактично не належав спадкодавцю на праві власності не може підтверджувати факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Апелянт звертає увагу на те, що з часу смерті ОСОБА_6 вона відкрито та безперешкодно користувалася земельною ділянкою (паєм) та не приховувала факт отримання свідоцтва про право на спадщину. Апелянт вважає, що ОСОБА_5 не наведено достатньо доводів щодо його та ОСОБА_8 необізнаності щодо отримання апелянтом свідоцтва про право на спадщину. Апелянт стверджує, що судом першої інстанції було порушено принцип змагальності сторін, так як її заява про виклик свідків не була розглянута судом, чим також, на думку апелянта, порушено її право на подання доказів та не встановлено всі обставини, що мають значення для справи. Апелянт вважає, судом першої інстанції не враховано той факт, що ОСОБА_5 подав уточнену позовну заяву, в якій змінив предмет та підставу позову, що на думку апелянта, фактично створило новий позов. Також, на думку апелянта, суд першої інстанції допустив порушення порядку розгляду справи, так як належно не повідомив ОСОБА_1 та її представника про час та місце розгляду справи. Апелянт просить суд скасувати рішення Комінтернівського районного суду Одеської області та залишити без задоволення позовну заяву ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , Сичавської ради Лиманського району Одеської області, третьої особи на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог Лиманська районна державна нотаріальна контора Одеської області (т. 1, а.с. 111-121).

19 липня 2021 року канцелярією Одеського апеляційного суду було зареєстровано відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач ОСОБА_5 , виклавши обставини справи, зазначив, що він, як чоловік ОСОБА_7 , має право на спадкування майна за законом після смерті дружини, проте свідоцтво про право на спадщину він отримати не зміг, оскільки неможливо визначити спадкове майно, яке б належало його покійній дружині. На думку позивача, ОСОБА_1 є спадкоємицею другої черги і не мала права отримувати свідоцтво на спадкове майно за законом, що належало ОСОБА_6 , оскільки його донька ОСОБА_9 прийняла спадщину, вступила в управління, користування, розпорядження та володіння майном, як спадкоємець першої черги. Позивач вважає, що ОСОБА_1 ввела в оману державного нотаріуса, надавши неправдиві відомості щодо кола спадкоємців, місця реєстрації та проживання покійного та незаконним шляхом отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті брата. З огляду на це, позивач просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції залишити без змін (т. 1, а.с. 181-183).

05 листопада 2021 року Одеським апеляційним судом отримано апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 31 липня 2020 року. Апелянт вважає, що вказане рішення прийняте судом без з`ясування важливих обставин справи, зокрема, на думку апелянта, судом не встановлено підстави виникнення у ОСОБА_6 права власності на будинок. Апелянт вказує на те, що у нотаріальній справі померлого ОСОБА_6 зазначено, що станом на 29.12.2012 року право власності на житловий будинок не зареєстровано. Апелянт повідомляє, що суд не звернув уваги на те, що відмовляючи ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину підставою стала відсутність документів, які підтверджують право власності ОСОБА_6 . Виходячи з наведеного, апелянт вважає, що буд. АДРЕСА_1 не входить у склад спадщини ОСОБА_6 . На думку апелянта, суд першої інстанції припустився ряду порушень норм матеріального права, зокрема, встановивши, що ОСОБА_1 є рідною сестрою ОСОБА_6 судом, як вказує апелянт, невірно застосовано положення ЦК України, оскільки застосуванню підлягали положення ЦК УРСР 1963 року. Також, апелянт вважає, що ст. 1301 ЦК України не застосовується до відносин про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.11.2002 року недійсним, оскільки на момент виникнення правовідносин діяв ЦК УРСР від 1963 року, який не передбачав права на визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом. Апелянт наголошує, що задовольняючи позовні вимоги в частині визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, суд не звернув увагу на те, що сторона позивача, на підтвердження обставин відсутності у відповідача на момент смерті ОСОБА_6 права на спадкування, не надала відповідних доказів, а лише ґрунтувалася на припущеннях. Апелянт наголошує на тому, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, зокрема, не залучено до розгляду матір померлого ОСОБА_6 , спадкоємця першої черги, також, на думку апелянта, звертаючись до суду з уточненою позовною заявою позивач фактично змінив предмет позовних вимог (т. 1, а.с. 196-202).

10 листопада 2021 року Одеським апеляційним судом отримано доповнену апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 . Відповідно до доповненої апеляційної скарги, апелянт просить суд скасувати повністю рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 31.07.2020 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити (т. 2, а.с. 2-8).

Відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 до апеляційного суду не надходив.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 14, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці та тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило затягування розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Сторони в судове засідання, призначене на 22 грудня 2022 року не з`явилися. Про час та порядок розгляду справи повідомлені належним. 20 грудня 2022 року від представника апелянта ОСОБА_1 адвоката Коновалова Дмитра Юрійовича надійшла заява про участь в справі в режимі відео конференції з використанням власних технічних засобів, однак ухвалою Одеського апеляційного суду від 21 грудня 2022 року дане клопотання було залишено без розгляду у зв`язку з недотриманням представником апелянта порядку подання клопотання, передбаченого ч. 2 ст. 212 ЦПК України. Інші учасники клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції до суду не подавали.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача та дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги частково підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивач відповідно до ст. 1261 ЦК України, має право на спадкування майна за законом після смерті дружини, як спадкоємець першої черги, яка вважається такою, що прийняла спадщину після смерті батька, але за життя не оформила своїх спадкових прав. Суд першої інстанції вважав, що уточнені позовні вимоги обґрунтовані, тому підлягають задоволенню у повному обсязі (т. 1, а.с. 106 зворот).

Апеляційний суд, частково задовольняючи апеляційні скарги, вважає за потрібне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 позивач ОСОБА_5 07 червня 2009 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_8 (т. 1, а.с. 7).

Згідно з копією свідоцтва про смерть ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 1, а.с. 10).

Позивач вказує на те, що після її смерті відкрилася спадщина на: житловий будинок, загальною площею 42,9 кв.м., житловою 28,9 кв.м., з надвірними господарчими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; право на земельну частку (пай) розміром 1,124 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі( на місцевості) у АРКП ім. М. Горького в с. Сичавка Комінтернівського району Одеської області, котре належало ОСОБА_6 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_3 , на підставі сертифікату серії ОД №0253224, виданого Комінтернівською районною державною адміністрацією Одеської області 08 вересня 1997 року та зареєстровано у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №1967 (т. 1, а.с. 1).

Позивач звернувся до Лиманської районної державної нотаріальної контори Одеської області із заявою про прийняття спадщини після смерті дружини, але свідоцтво про право на спадщину за законом не отримав, оскільки неможливо визначити спадкове майно, яке б належало його дружині (т. 1, а.с. 9).

Зі спадкової справи, копія якої знаходиться в матеріалах справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_6 (т. 1, а.с. 30), який є батьком ОСОБА_8 (т. 1, а.с. 12) та після смерті якого була відкрита спадщина на вищевказане спірне майно.

Позивач вважає, що оскільки його дружина ОСОБА_10 прийняла спадщину, вступила в управління, користування, розпорядження та володіння майном, як спадкоємець першої черги, однак за життя не оформила право на спадщину, то ОСОБА_1 , як спадкоємиця другої черги, не мала права отримувати свідоцтво на спадкове майно за законом, що належало ОСОБА_6 , а отже позивач, як єдиний спадкоємець першої черги, має право на спадок, з огляду на що просив задовольнити його позовні вимоги (т. 1, а.с. 3).

Разом з тим, звертаючись до суду із апеляційною скаргою, представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 вказував на те, що ОСОБА_3 є матір`ю покійного ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, яка наявна в матеріалах справи (т. 1, а.с. 31) та копією свідоцтва про шлюб, яка надана до апеляційної скарги (т. 1, а.с. 208), а отже входить до кола спадкоємців першої черги, однак до участі у даній справі залучена не була. Апелянт вважає, що оскаржуване рішення порушує її права та законні інтереси та перешкоджає реалізувати своє право як спадкоємця першої черги після смерті ОСОБА_6 (т. 1, а.с. 199).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 зверталася до Лиманської районної державної нотаріальної контори Одеської області із заявою про прийняття спадщини після смерті сина, а саме на житловий будинок АДРЕСА_1 , однак нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на підставі того, що власником спадкового майна є ОСОБА_1 (т. 1, а.с. 247б).

Відповідно до ч. 1 ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

При розгляді справ, пов`язаних із спадкуванням, до участі у справі залучаються всі спадкоємці.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Згідно з пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» суд не має права вирішувати питання про права та обов`язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

З матеріалів справи вбачається, що позивач у цій справі клопотання про залучення до участі у справі ОСОБА_3 , як співвідповідача, не заявляв.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення першої інстанції та ухвалення нового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Крім того апеляційний суд зазначає, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (пункт 41 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад (постанова Верховного Суду від 27 січня 2021 року у справі №291/1024/18-ц).

Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на неналежний суб`єктний склад, що унеможливлює розгляд справи по суті, а також те, що суд апеляційної інстанції на стадії апеляційного перегляду позбавлений процесуальної можливості залучати до справи співвідповідачів, враховуючи при цьому, що заявлені позивачем вимоги безпосередньо стосуються прав та обов`язків ОСОБА_3 , апеляційний суд вважає, що позов ОСОБА_5 про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним та визнання права власності в порядку спадкування за законом не підлягає задоволенню.

Таким чином, оскільки оскаржуване рішення прийнято із порушенням норм процесуального права, апеляційний суд на підставі ст. 376 ЦПК України, частково задовольняючи апеляційні скарги, скасовує рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 31 липня 2020 року та ухвалює нове про відмову у задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 31 липня 2020 року скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні позову ОСОБА_5 відмовити.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік