ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

19 липня 2022 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 740/5647/21

Головуючий у першій інстанції Шевченко І. М.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/632/22

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючої - судді Шитченко Н.В.,

суддів Мамонової О.Є., Онищенко О.І.,

позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 03 лютого 2022 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

У С Т А Н О В И В:

У вересні 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» (згідно з відбитком штампу поштового відділення) звернулось з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 13 лютого 2012 року у сумі 16 711,19 грн, з яких: 13 249,79 грн заборгованість за тілом кредиту; 3 461,40 грн заборгованість за простроченими відсотками.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 13 лютого 2012 року ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву, яка разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами складає договір про надання банківських послуг. Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши ОСОБА_1 можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту, проте відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 14 вересня 2021 року виникла заборгованість у сумі 16 711,19 грн

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 03 лютого 2022 року відмовлено у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на ухвалення рішення з порушенням норм матеріального права та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити зазначені позовні вимоги у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що 13 лютого 2012 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву, тобто в порядку, визначеному ч. 1 ст. 634 ЦК України, приєднався до запропонованого АТ КБ «ПриватБанк» договору. Після підписання анкети-заяви відповідачу відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, на яку встановлено початковий кредитний ліміт.

Указує на те, що активація відповідачем картки та користування картковим рахунком достеменно свідчить про укладення сторонами кредитного договору, що знайшло підтвердження у розрахунку заборгованості, випискою по рахунках відповідача, довідками банку про зміну умов кредитування та про видані картки. Наявний у постанові Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 750/6058/17-ц правовий висновок містить посилання на те, що за змістом виписки по картковому рахунку є очевидним здійснення відповідачем операцій, у тому числі із ідентифікацією особи, яка поповнює рахунок, а також здійснення операцій через Приват24 тощо.

Звертає увагу на те, що районний суд безпідставно відмовив у стягненні фактично отриманих ОСОБА_1 кредитних коштів та нарахованих відсотків. Зокрема, із розрахунку заборгованості та виписки за картрахунками відповідача чітко вбачаються всі операції по зняттю (використанню) кредитних коштів, а також всі операції з частковим погашенням заборгованості за кредитом.

Наголошує на тому, що у разі непогодження з наданим банком розрахунком заборгованості, суд повинен встановити (розрахувати) дійсний розмір заборгованості, а не відмовляти у задоволенні позову взагалі.

Правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 у встановлений судом строк не скористався.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» належить задовольнити частково, а рішення суду скасувати в частині, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту таким вимогам не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження умов укладеного з відповідачем договору від 13 лютого 2012 року. Суд зазначив, що позивачем не надано доказів на підтвердження укладення між сторонами договору та отримання відповідачем кредиту у тому розмірі і на тих умовах, про які зазначено у позові, тобто заявлені банком вимоги не доведено та не обгрунтовано належним чином.

Однак, з висновком суду щодо наявності підстав для відмови у задоволенні вимог банку про стягнення заборгованості за тілом кредиту не може погодитись апеляційний суд, виходячи з наступного.

У справі встановлено, що 13 лютого 2012 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 17), у якій відповідач заповнив розділи щодо його персональних даних (паспортні дані, адреси проживання та прописки), контактної інформації, інформації про працевлаштування та бажаних банківських послуг. В розділі 4 «Банківські послуги» визначено тип кредитної картки - «Універсальна».

До кредитного договору банк додав витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, які підпису відповідачки не містять (а.с. 18, 19-42).

З довідки АТ КБ «ПриватБанк», скерованої до суду першої інстанції, вбачається, що ОСОБА_1 на підставі укладеного кредитного договору б/н видано наступні платіжні картки № НОМЕР_1 дата відкриття 13 лютого 2012 року зі строком дії до 10/15 року, № НОМЕР_2 дата відкриття 14 травня 2014 року зі строком дії до 01/18 року, № НОМЕР_3 дата відкриття 14 січня 2016 року зі строком дії до січня 2018 року, № НОМЕР_4 дата відкриття 01 серпня 2015 року зі строком дії до 07/19 року, № НОМЕР_5 дата відкриття 29 грудня 2017 року зі строком дії до 11/21 року, № НОМЕР_6 дата відкриття 05 жовтня 2018 року зі строком дії до 09/22 року, № НОМЕР_7 дата відкриття 24 жовтня 2019 року зі строком дії до 07/23 року (а.с. 16).

Згідно з довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки № НОМЕР_1 , оформленої на ім`я ОСОБА_1 (договір б/н), старт карткового рахунку відбувся 13 лютого 2012 року з кредитним лімітом 1 000 грн. У подальшому, 03 березня 2012 року, відбулось збільшення кредитного ліміту до 2 000 грн, 18 серпня 2013 року до 5 000 грн, 11 липня 2016 року до 9 000 грн, 26 липня 2017 року до 14 000 грн, 05 жовтня 2018 року до 16 500 грн. З 21 червня 2019 року по 23 вересня 2020 року кредитний ліміт зменшився до 15 700 грн, 07 жовтня 2020 року до 15 511,21 грн, з 19 жовтня 2020 року по 11листопада 2020 року до 15 493,21 грн, з 26 листопада 2020 року по 08 грудня 2020 року до 14 446,49 грн, з 22 грудня 2020 року по 20 квітня 2021 року до 13 668,00 грн (а.с. 14).

Випискою по рахунку основної карти № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 за період з 13 лютого 2012 року по 16 вересня 2021 року підтверджується факт постійного користування позичальником кредитними коштами та часткового погашення кредитної заборгованості (а.с. 55-65).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 до банківської установи із заявою про закриття карткового рахунку не звертався.

Згідно з наданим банком розрахунком станом на 14 вересня 2021 року утворилась заборгованість, яка становить 16 711,19 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 13 249,79 грн, заборгованість за простроченими відсотками 3 461,40 грн (а.с. 12-13).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

За приписами ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (у даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно зі ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За положеннями ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом.

Проаналізувавши наведені норми та обставини справи апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи спір, дійшов хибного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за тілом кредиту, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи, 13 лютого 2012 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, у якій визначено тип кредитної картки «Універсальна». Відповідач отримав 13 лютого 2012 року кредитну картку № НОМЕР_1 зі строком дії до 10/15 року, яка в подальшому неодноразово перевипускалась на нові картки з новим строком дії, остання з яких № НОМЕР_7 має строк дії до 07/23 року. Старт карткового рахунку відбувся 13 лютого 2012 року з кредитним лімітом у розмірі 1 000 грн, який у подальшому змінювався і станом на 20 квітня 2021 року становить 13 668,00 грн.

Жодних доказів того, що старт карткового рахунку ОСОБА_1 у 2012 році відбувся не на підставі підписаної відповідачем анкети-заяви від 13 лютого 2012 року, матеріали даної цивільної справи не містять. Сам ОСОБА_1 письмових/усних заперечень з цього приводу до суду першої інстанції не скеровував.

Районний суд, указуючи на відсутність у анкеті-заяві відомостей на підтвердження того, що відповідач отримав в банку кредит, не надав належної оцінки виписці по картковому рахунку відповідача та розрахунку заборгованості, які у сукупності з іншими зібраними у справі доказами підтверджують обставини видачі кредиту та наявного боргу за тілом кредиту.

Як свідчить виписка по основній картці № НОМЕР_1 ОСОБА_1 за період з 13 лютого 2012 року по 16 вересня 2021 року, позичальником у зазначений період проводилось зняття готівкових коштів та часткове погашення заборгованості за кредитним договором від 13 лютого 2012 року, що, на думку апеляційного суду, свідчить про підтвердження факту отримання відповідачем кредитних коштів та користування ними. Указана виписка підтверджує несвоєчасне погашення кредиту позичальником і наявність заборгованості за тілом кредиту, яка станом на 14 вересня 2021 року становила 13 249,79 грн.

Доказами, що підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положеннями закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до п. 5 Положення про організацію оперативної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 18 червня 2003 року № 254, п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Таким чином, надана позивачем виписка по картковому рахунку ОСОБА_1 , на думку апеляційного суду, є належним доказом наявної заборгованості відповідача за тілом кредиту, а тому висновок суду першої інстанції про відсутність у матеріалах справи доказів на підтвердження умов укладеного з відповідачем договору від 13 лютого 2012 року, є хибним.

Отже, за умови доведеності факту існування між сторонами грошового зобов`язання, воно має виконуватись належним чином обома сторонами, тому ОСОБА_1 повинен сплатити позивачу суму заборгованості за тілом кредиту, що було залишено поза увагою районним судом.

За таких обставин, позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту у сумі 13 249,79 грн, на думку колегії суддів, є обґрунтованими, а отже, позовні вимоги про стягнення з відповідача тіла кредиту підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про правомірність заявленої вимоги банку щодо стягнення з відповідача заборгованості за простроченими відсотками, суд враховує наступне.

Пред`являючи вимоги про погашення кредиту, банк просив також, крім тіла кредиту, стягнути заборгованість за простроченими відсотками у сумі 3 461,40 грн. Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором б/н від 13 лютого 2012 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розміщених на банківському сайті www.privatbank.ua, як невід`ємні частини укладеного договору.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, матеріали справи не містять підтверджень, що саме наданий позивачем Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо розміру процентної ставки, сплати заборгованості за відсотками, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Gold» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розміщені на сайті, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Аналогічні правові висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 та у постановах Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справах № 481/1243/16-ц, № 175/4634/15-ц, № 330/1607/16-ц та від 02 грудня 2020 року у справі № 161/5267/20.

При цьому, згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, врахувавши наведені норми чинного законодавства, правові позиції Великої Палати Верховного Суду, встановлені обставини справи та надані на їх підтвердження докази, районним судом правильно відмовлено у стягненні заборгованості за простроченими відсотками у сумі 3 461,40 грн.

Зважаючи на наведене вище, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, у зв`язку з чим апеляційну скаргу належить задовольнити частково, скасувати в цій частині рішення суду, задовольнивши вимоги банку про стягнення боргу за тілом кредиту. У той же час, заявлені АТ КБ «ПриватБанк» вимоги про стягнення заборгованості за простроченими відсотками є безпідставними, а отже рішення суду першої інстанції в частині вирішення цих вимог постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд скасовує в частині рішення суду першої інстанції і частково задовольняє позов, відповідно до вищенаведених правил належить провести розподіл судових, понесених позивачем, пропорційно задоволеним вимогам, а саме стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 1 799,65 грн у рахунок відшкодування судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 2 699,48 грн за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, 381-384, 389 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 03 лютого 2022 року в частині вирішених позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту скасувати.

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_8 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д, ) 13 249 (тринадцять тисяч двісті сорок дев`ять) грн 79 коп. заборгованості за тілом кредиту за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 13 лютого 2012 року.

Стягнути ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_8 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д, ) 1 799 (одну тисячу сімсот дев`яносто дев`ять) грн 65 коп. у рахунок відшкодування судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_8 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д, ) 2 699 (дві тисячі шістсот дев`яносто дев`ять) грн 48 коп. судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуюча: Н.В. Шитченко

Судді: О.Є. Мамонова

О.І. Онищенко