ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/264/22 Доповідач - Гірський Б.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2022 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

Головуючого - Гірський Б.О.

Суддів - Бершадська Г. В., Хома М. В.,

за участю секретаря - Панькевич Т.І.

у відсутності сторін

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/21939/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 листопада 2018 року, постановлену суддею Герчаківською О.Я., в справі за поданням Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про оголошення розшуку боржника ОСОБА_2 , -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року начальник Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ в Тернопільській області Литвин Р.М. звернувся до суду з поданням про оголошення розшуку боржника ОСОБА_2 , мотивуючи свої вимоги тим, що на виконанні у старшого державного виконавця Тернопільського міського відділу ДВС ГТУЮ в Тернопільській області Ларви М.В. перебуває виконавче провадження №25801785 з примусового виконання виконавчого листа №2-822, виданого Тернопільським міськрайонним судом 11.03.2011 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини щомісячно, в твердій грошовій сумі в розмірі 370 грн. до досягнення дитиною повноліття та щомісячно в твердій грошовій сумі в розмірі 100 грн. до досягнення дитиною трирічного віку.

Вказане рішення суду боржником не виконується, тому просив суд винести ухвалу про оголошення розшуку боржника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 листопада 2018 року подання задоволено.

Оголошено розшук боржника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 .

В апеляційній скарзі боржник ОСОБА_1 просить вказану ухвалу суду скасувати та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні подання державного виконавця, посилаючись на порушення норм процесуального права.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що виконавче провадження відкрито 13.04.2011 року і по день постановлення ухвали судом, державний виконавець, згідно наданих ним доказів, зробив один раз запити з метою виявлення майна боржника (2014 р.), двічі зробив виклик боржника, отримав витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та склав два акти 03.05.2018 р. та 11.10.2018 р. про не проживання боржника за вказаною у виконавчому листі адресою, які складено безпосередньо перед зверненням до суду.

Вказує, що державний виконавець не звертався з запитами та не перевірив чи боржник отримував закордонний паспорт, чи виїжджав за межі України та не перевірив наявність майна у боржника за ідентифікаційним номером, також не здійснив запити в органи РАЦС з метою отримання інформації чи змінював боржник своє прізвище.

Звертає увагу на те, що в наданих поясненнях за 2011 року боржником зазначено його нове (змінене) прізвище ОСОБА_4 , чого не було взято до уваги державним виконавцем.

Такий захід як привід боржника державним виконавцем не застосовувався.

Відомостей про те чи перетинав боржник кордон України виконавцем також отримано не було.

Вважає, що державним виконавцем не було вжито всіх необхідних та передбачених законодавством заходів для встановлення місця перебування/проживання боржника, а оголошення його розшуку є фактично втручанням у приватне життя особи, тому є крайнім заходом, який може застосовуватись лише тоді, коли всі інші заходи виявились безрезультатними.

У відзиві на апеляційну скаргу Відділ ДВС у м. Тернополі Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) зазначає, що держава повинна створювати належні умови та забезпечувати всіма можливими заходами виконання рішення суду, яке набрало законної сили.

Враховуючи те, що на момент звернення державного виконавця до суду місцезнаходження ОСОБА_5 було невідоме, обов`язку щодо повідомлення про зміну свого місцезнаходження останній не виконав, за викликами виконавця не з`являвся, тому вважає, що у державного виконавця було достатньо підстав для звернення з поданням до суду про оголошення розшуку боржника.

Від представника ОСОБА_1 - адвоката Гриців О.Я. надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності скаржника та його представника.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасника цивільного процесу, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, відзиву на апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що на виконанні у старшого державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Ларви М.В. перебуває виконавче провадження ВП №25801785 з примусового виконання виконавчого листа №2-822, виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області від 11 березня 2011 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини, щомісячно в твердій грошовій сумі в розмірі 370 грн. до досягнення дитиною повноліття та щомісячно в твердій грошовій сумі в розмірі 100 грн. до досягнення дитиною трирічного віку.

13.04.2011 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №25801785, боржником по якому є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.3).

16.06.2011 р. та 31.10.2011 р. державним виконавцем здійснено виклики боржника, на які останній не з`явився (а.с. 4,5).

14.11.2011 р. ОСОБА_6 надано пояснення, згідно яких він зобов`язався сплачувати аліменти та був повідомлений про кримінальну відповідальність за несплату аліментів. Також боржник повідомив, що кошти в сумі 3000 грн. ним було перераховано на поштову адресу стягувача (а.с.7).

05.12.2011 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника ОСОБА_2 та оголошення заборони на його відчуження (а.с.8).

Згідно відповіді ТзОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» №1845/07-2 від 22.02.2012 року ОСОБА_2 не має зареєстрованого нерухомого майна в м.Тернополі (а.с.16).

З повідомлення Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області від 07.05.2014 р. вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , документований паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 , виданим 30.08.2002 р., органом 1900. ОСОБА_2 із заявою щодо виїзду на постійне місце проживання за кордон не звертався (а.с.13).

08.05.2014 року здійснено виклик боржника ОСОБА_2 (а.с.14). Згідно відповіді Державної податкової служби України від 03.04.2014 року відсутня інформація про відкриті рахунки боржника в банківських установах (а.с.18).

03.05.2018 року виходом державного виконавця за адресою АДРЕСА_1 , встановлено, що на вимогу виконавця вхідних дверей ніхто не відчинив, що унеможливило перевірку майнового стану боржника (а.с.21).

Як вбачається із акту державного виконавця від 11.10.2018 року, виходом за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено, що за вказаною адресою, зі слів сусідки ОСОБА_7 , боржник більше 3-х років не проживає (а.с.23).

Задовольняючи подання державного виконавця суд першої інстанції виходив з того, що державний виконавець вжив всіх необхідних заходів для виконання судового рішення, однак рішення ОСОБА_2 не виконується, на виклики державного виконавця боржник не з`являється, за місцем проживання, вказаним у виконавчому листі, не проживає та місце перебування останнього державному виконавцю невідоме.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини 1 статті 10 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що заходами примусового виконання рішень є : звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.

Частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 14 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні.

У разі якщо боржник без поважних причин не з`явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу.

Відповідно до частини першої статті 28 цього Закону копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Відповідно до ч.8 ст.48 ЗУ Про виконавче провадження виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Частиною першою статті 36 цього Закону передбачено, що у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування боржника фізичної особи, а також дитини за виконавчими документами про відібрання дитини виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника або дитини.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 438 ЦПК України розшук боржника або дитини, привід боржника оголошуються за місцем виконання рішення або за останнім відомим місцем проживання (перебування) боржника або дитини чи місцезнаходження їхнього майна або за місцем проживання (перебування) стягувача.

Суд має право витребувати від виконавця всі необхідні документи для вирішення питання про оголошення розшуку.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 26.02.2011 року ОСОБА_2 після державної реєстрації шлюбу змінив прізвище на ОСОБА_4 , що стверджується Витягом з Державного реєстру акців цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища (а.с.57).

З матеріалів справи, зокрема, пояснень боржника від 14.11.2011 р. (а.с.7) вбачається, що ОСОБА_2 зазначено два прізвища (у дужках зазначено прізвище ОСОБА_8 ), однак усі запити щодо наявності майна у боржника державним виконавцем здійснено без зазначення зміненого прізвища боржника.

Згідно відповіді відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 не значиться (а.с.32, зворот).

Запит державного виконавця щодо надання інформації про реєстрацію місця проживання ОСОБА_4 в матеріалах справи відсутній.

Доказів направлення державним виконавцем боржнику ( ОСОБА_4 ) документів виконавчого провадження, зокрема, викликів державного виконавця, вчинення державним виконавцем будь-яких виконавчих дій щодо встановлення доходів та майна боржника, на яке можна звернути стягнення, а також щодо встановлення місця проживання боржника за період з травня 2014 року до жовтня 2018 року матеріали справи не містять.

Привід щодо такого боржника не застосовувався.

Крім того, в судовому рішенні суд першої інстанції посилається на наступні документи: відповідь Держгірпромнагляду від 23 травня 2014 року, якою встановлено, що технологічні транспортні засоби за боржником не зареєстровані; відповідь Державної інспекції сільського господарства в Тернопільській області, з якої слідує, що сільськогосподарська техніка за ОСОБА_2 не зареєстрована; відповідь Регіонального сервісного центру МВС у Тернопільській області від 13 грудня 2011 року, з якої вбачається, що транспортні засоби за ОСОБА_2 не зареєстровані та Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, якою встановлено, що в боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення в рахунок погашення заборгованості по аліментах, проте вказані документи у матеріалах справи відсутні.

В матеріалах справи наявні лише запити державного виконавця щодо наявності майна та поточних рахунків, що зареєстровані за ОСОБА_2 (а.с.10, 20).

За вказаних обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що постановляючи ухвалу про оголошення розшуку боржника, суд першої інстанції не дав оцінки тому, що в матеріалах виконавчого провадження відсутні відомості про проведення державним виконавцем перевірок майнового стану боржника з періодичністю, встановленою частиною 8 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» та дійшов передчасного висновку про те, що державним виконавцем було вжито всіх заходів примусового виконання рішень, передбачених положеннями ст.10,18 Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин апеляційна скарга боржника ОСОБА_9 є такою, що підлягає до задоволення, а оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає до скасування як така, що не ґрунтується на вимогах закону, у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та невідповідністю висновків суду встановленим обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 листопада 2018 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні подання Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про оголошення розшуку боржника ОСОБА_2 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 24 лютого 2022 року.

Головуючий Гірський Б.О.

Судді: Хома М.В.

Бершадська Г.В.