Номер провадження 4-с/756/54/22
У Х В А Л А

23 червня 2022 року суддя Оболонського районного суду м. Києва Банасько І.М., розглянувши матеріали скарги стягувача ОСОБА_1 на дії та бездіяльність старшого державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Гнідко Наталії Олександрівни, боржник: ОСОБА_2 ,

УСТАНОВИВ:

20.06.2022 представник стягувача ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою на дії та бездіяльність старшого державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Гнідко Н.О.

Просить суд визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця, а також, просить скасувати постанову від 23.09.2020 про повернення виконавчого документа стягувачу, винесену в рамках виконавчого провадження №62661876, якою повернуто виконавчий лист №2/756/3014/16, виданий 17.10.2019 Оболонським районним судом м. Києва про стягнення коштів в сумі 23 258,32 грн з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .

Положеннями п. а ч. 1, ч. 2 ст. 449 ЦПК України визначено, що скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

За заявленими вимогами скаржник просить визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця та скасувати постанову від 23.09.2020 про повернення виконавчого документа стягувачу, винесену в рамках виконавчого провадження №62661876, якою повернуто виконавчий лист №2/756/3014/16, виданий 17.10.2019 Оболонським районним судом м. Києва.

У поданій скарзі заявник вказує, що 23.09.2020 в рамках виконавчого провадження №62661876 державним виконавцем Гнідко Н.О. винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу. Про винесення вказаної постанови заявнику стало відомо 17.06.2022 після ознайомлення з постановою у реєстрі виконавчих проваджень.

Вирішуючи питання про можливість прийняття скарги до провадження суду, суд звертає увагу на наступне.

У постанові від 18.02.2021, винесеній у справі № 640/25034/19, Верховний Суд зазначив, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів. Цим днем може бути: день винесення рішення, яке оскаржується, якщо воно приймалося за участю особи; день отримання поштового відправлення, в якому особі надіслано рішення, яке вона оскаржує; день вчинення дії, яка оскаржується, якщо особа була присутня під час вчинення цієї дії; день, коли мало бути прийняте рішення (вчинено дію), якщо таке рішення (дія) не було прийняте (не була вчинена).

Якщо цей день встановити точно не можливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені; рішення скероване на її адресу поштовим повідомленням, яке вона відмовилася отримати або не отримала внаслідок неповідомлення відправника про зміну місця проживання; про порушення її прав знали близькі їй особи.

Як убачається з поданої скарги, предметом оскарження є дії державного виконавця, зокрема, щодо винесення постанови про повернення виконавчого документу стягувачу від 23.09.2020.

Між тим, ОСОБА_1 звернулася до суду з указаною скаргою лише 20.06.2022, тобто з пропуском встановленого процесуальним законом десятиденного строку.

При цьому у скарзі вказано, що про існування постанови стягувач дізналась 17.06.2022 з Інформації про виконавче провадження, отриманої з Автоматизованої системи виконавчого провадження (далі - АСВП).

Однак, суд критично відноситься до зазначеної обставини, оскільки таку інформацію можна сформувати в АСВП в будь-який час, а представником стягувача чи стягувачем, який зобов`язаний сумлінно користуватися своїми правами з метою з`ясування стану виконавчого провадження, сформовано запит на отримання інформації в АСВП лише 17.06.2022, тобто після спливу більше ніж півтора року після винесення оскаржуваної постанови.

При цьому доказів на підтвердження обставин, які об`єктивно перешкоджали ознайомленню з матеріалами виконавчого провадження чи отримання інформації з АСВП до суду не надано, тому суд вважає, що така поведінка сторони стягувача свідчить про свідоме незабезпечення належного контролю за вказаним виконавчим провадженням.

Окрім того, стягувач звернулась із заявою про відкриття виконавчого провадження до Другого відділу ДВС м. Хмельницький ГТ УЮ у Хмельницькій області 17.07.2020.

З`ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про його поновлення зазначеного строку та поважних причин для його поновлення має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення із скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду та повернення її заявникові.

При цьому, зі змісту скарги з додатками убачається, що питання про поновлення процесуального строку звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця стягувачем не ставиться.

Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Поряд, суд вважає за необхідне відзначити, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

За змістом ст. 126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

У постанові Верховного Суду від 18.11.2020 року у справі № 466/948/19 вказано, що строки на подання скарги є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається у скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах. З`ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про його поновлення зазначеного строку та поважних причин для його поновлення має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення із скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду та повернення її заявникові.

Окрім того, у постанові Верховного Суду від 04.02.2022 у справі №925/308/13-г зроблено висновки щодо правил обчислення строку для звернення зі скаргою у виконавчому провадженні. Зокрема, Суд доходить висновку про презумпцію обов`язку особи знати про стан своїх прав у виконавчому провадженні; доведення факту, через який сторона не знала про порушення свого права і саме з цієї причини не звернулася за його захистом до суду, недостатньо.

У цьому висновку Суд враховує, що процесуальні норми створюються для забезпечення належного відправлення правосуддя і сторони повинні очікувати їх застосування задля забезпечення дотримання принципу юридичної визначеності.

Отже, під час визначення початку перебігу строку звернення до суду із скаргою на дії (бездіяльність) суб`єкта, необхідно враховувати поведінку скаржника (чи мав він реальну можливість (повинен був) дізнатися про стверджуване ним порушення його прав, вчинені ним дії, направлені на з`ясування стану виконавчого провадження тощо).

А тому стягувач, який подав до відповідного органу заяву про вчинення відповідних виконавчих дій, однак не отримав задоволення своїх вимог, вважається обізнаним про ймовірність порушення його прав у виконавчому провадженні незалежно від того, чи отримав він від державного виконавця певні документи виконавчого провадження або відповіді.

У висновку про презумпцію обов`язку особи знати про стан своїх прав у виконавчому провадженні, що є сталою та послідовною судовою практикою, Суд звертається до правової позиції Верховного Суду, викладеної, зокрема, в постановах від 14.08.2019 у справі №910/7221/17, від 12.01.2021 у справі № 910/8794/17, від 12.10.2021 у справі № 918/333/13-г, від якої Суд не вбачає підстав для відступу.

Суд також ураховує, що у пункті 70 рішення від 18.01.2001 у справі "Чепмен проти Сполученого Королівства" (Chapman v. the United Kingdom») Європейський суд з прав людини наголосив на тому, що в інтересах правової визначеності, передбачуваності та рівності перед законом він не повинен відступати від попередніх рішень за відсутності належної для цього підстави.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У зв`язку із викладеним та враховуючи встановлені судом обставини, зокрема, звернення стягувача 17.07.2020 до відділу ДВС із заявою про відкриття виконавчого провадження, з урахуванням частини першої статті 28 Закону України «Про виконавче провадження», а також з урахуванням термінів поштового обігу кореспонденції, суд дійшов висновку, що стягувач міг розраховувати на отримання постанови про відкриття виконавчого та/або про відмову у відкритті виконавчого провадження, та/або про постанову про повернення виконавчого документу стягувачу протягом серпня - жовтня 2020 року.

Враховуючи вищевикладене, та беручи до уваги те, що скаржником пропущений строк звернення до суду із зазначеною скаргою, і цей строк звернення до суду зі скаргою в межах виконавчого провадження встановлений законом, а не судом, при цьому питання про поновлення процесуального строку звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця стягувачем не ставиться, тому суд позбавлений можливості вирішити питання щодо поновлення відповідного строку звернення до суду за відсутності відповідної заяви скаржника із зазначенням поважності причин пропуску процесуального строку з наданням доказів щодо цього, у зв`язку з чим скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без розгляду та поверненню скаржнику.

Керуючись ст.ст. 126, 127, 353 - 355, 449 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу стягувача ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на дії та бездіяльність старшого державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Гнідко Наталії Олександрівни (місцезнаходження: 29000, м. Хмельницький, вул. Тернопільська, 13/2), боржник: ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) - залишити без розгляду та повернути скаржнику.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом 15 днів з дня її вручення.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя І.М. Банасько