Справа № 298/872/22
Номер провадження 2/298/271/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2022 року смт. Великий Березний

Великоберезнянський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючої-судді Лютянської М.С.

при секретарі Брітовій Е.А.

за участю позивача ОСОБА_1

відповідачки ОСОБА_2

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в смт. Великий Березний цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини ,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що у нього та відповідачки без реєстрації шлюбу народився син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач зазначав, що наразі син постійно проживає з ним за адресою його місця проживання: АДРЕСА_1 , а відповідачка проживає окремо в АДРЕСА_1 . Позивач вказував на те, що вони з відповідачкою не можуть дійти згоди щодо місця проживання дитини, а він бажає, щоб син проживав з ним, позивач просить визначити місце проживання сина ОСОБА_3 з ним за місцем його реєстрації, залишивши дитину на його вихованні та утриманні. Крім того, позивач просить стягнути з відповідачки аліменти на його користь на утримання сина в розмірі ј частини всіх видій її доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав, просить його задовольнити з підстав, наведених в ньому. Крім того, зазначив, що вони з відповідачкою на даний час дійшли згоди щодо місця проживання їхнього сина, а саме: з ним. Він вважає, що синові буде краще з ним. Крім того, позивач вказував на те, що він офіційно працевлаштований , має регулярний дохід.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні позов визнала та зазначила, що вони дійсно з позивачем дійшли згоди щодо місця проживання їхнього спільного сина з ним. Також вона не заперечує проти стягнення з неї аліментів на утримання сина, оскільки вона працює та має постійний дохід.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку.

У судовому засіданні встановлено, що сторони проживали разом без реєстрації шлюбу і в них народився син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвами про народження серія НОМЕР_1 , який проживає з позивачем та знаходяться на його утриманні та вихованні. Даний факт підтверджується довідкою Дубриницької сільської ради Ужгородського району №202 від 28.06.2022 року.

За змістом ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до положень ст. 183 СК України частка заробітку(доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Як встановлено в судовому засіданні, відповідачка є працездатною особою, має регулярний дохід, тому суд дійшов до висновку, що з неї слід стягувати аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі ј частини всіх видій її доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів. Поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Нормами ч 1, ч. 2 ст. 161 СК України передбачено, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Право на свободу вибору місця проживання кожному гарантоване ст. 33 Конституції України.

Згідно зі ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) у своєму рішенні від 01 липня 2017 року у справі "М.С. проти України" наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини.

При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Отже, при розгляді справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо.

Принцип статті 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що випливає як зі змісту статті 141 Сімейного кодексу України, Так зі змісту Конвенції про права дитини, тим більш, що поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, рівно як і батько дитини, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини батьки можуть реалізувати свої права шляхом домовленості між собою щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням.

Враховуючи всі обставини справи в сукупності, з огляду на визначений Декларацією прав дитини принцип, діючи винятково в інтересах дітей, враховуючи вік дитини, приймаючи до уваги особисті якості матері та батька, ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, інші обставини, суд вважає, що місцем проживання дитини слід визначити за місцем проживання батька, що буде відповідати її інтересам та вимогам закону. При цьому визначення місця проживання дитини з батьком не позбавляє матір права виховувати доньку, утримувати її та спілкуватися з нею, а батько не повинен чинити матері у цьому перешкод.

Отже, за встановлених у судовому засіданні обставин,суд вважає, що позов слід задовольнити.

Керуючись ст.ст.76,81, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, та ст.ст. 141, 161, 180, 182, 183 Сімейного кодексу України,суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини задовольнити.

Визначити місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з батьком ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ), залишивши сина на його утриманні та вихованні.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) аліменти на утримання сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі ј частини всіх видів заробітку(доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дитини за один місяць.

Рішення може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 26 липня 2022 року.

Головуюча М.С.Лютянська