БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/2367/2021
Провадження № 2/497/161/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.12.2022 року Болградський районний суд Одеської області у складі: головуючого судді Кравцової А.В., секретар судового засідання Ільєва Д.Д., розглянувши за відсутністю сторін у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Болград цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

15.07.2021 року позивач звернувся до суду з вищевказаним уточненим позовом, яким просив визнати на ним право власності на 1 / 2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Свої вимоги позивач мотивує тим, що сторони перебували у шлюбі, який рішенням Болградського районного суду Одеської області від 12.11.2018р. був розірваний. Вказане рішення суду набрало законної сили. За час перебування в шлюбі, сторони придбали спірний житловий будинок з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому. Позивач стверджує, що це нерухоме майно є спільною власністю подружжя його та відповідачки, оскільки придбане у період перебування їх у зареєстрованому шлюбі за спільні кошти подружжя, але оформлене на ім`я відповідачки у неправомірний спосіб замість договору купівлі-продажу спірного домоволодіння відповідачкою було оформлено договір дарування на її ім`я без його, позивача, відому, про що він дізнався вже після розірвання шлюбу. Протягом трьох років він, позивач, просив відповідачку добровільно розділити їхнє спільне майно подружжя, але вона не погоджувалася, тому він змушений звернутися до суду.

Сторони у судове засідання не прибули, надали заяви про розгляд справи за їхньою відсутністю, при цьому позивач уточнив свої вимоги та просить визнати за ним право власності на весь вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , стверджуючи, що він виплатив відповідачці вартість її частини будинку грошовими коштами, а позивачка, стверджуючи у письмовій заяві, що позивач виплатив їй кошти за її половину цього спірного домоволодіння, не заперечує проти цих вимог проти визнання судом права власності за позивачем на ціле домоволодіння.

На підтвердження отримання відповідачкою коштів від позивача сторони надали суду копію розписки.

З положень ст.200ч.3 ЦПК України вбачається, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Беручи до уваги, що відповідач визнає позовні вимоги і визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку, що рішення у справі можливо ухвалити у підготовчому судовому засіданні, оскільки відповідач вимоги позову визнала в повному обсязі.

Розглянувши надані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заяви сторін у справі, суд дійшов висновку про наявність обґрунтованих підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваний прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.ст.12,13,81,84 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає цивільні справи не інакше, ніж за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, що подані відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд, таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги; кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи; письмові докази, як правило, подаються в оригіналі, але якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу; сторони зобов`язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті.

Статтею 328 ЦК України регламентовано, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. А, вдповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового права або майнового права та інтересу; одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Ст.392 ЦК України регламентовано, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в разі втрати ним документу, який засвідчує його право власності.

Судом були встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини:

- згідно договору дарування за р.№9248 від 27.11.2000р. (а.с.36) відповідач ОСОБА_2 є власником 7 / 20 частин житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .;

- крім того, згідно договору дарування за р.№129 від 16.05.2000р. (а.с.37), відповідач ОСОБА_2 є власником ще 6 / 20 частин цього ж житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ;

- а згідно договору купівлі-продажу від 05.08.2010р. та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 13.09.2010р. №27292790 (а.с.33-35), відповідач ОСОБА_2 є власником ще 7 / 20 частин цього ж домоволодіння;

- таким чином, за відповідачкою ОСОБА_2 зареєстровано право власності на 20 / 20 частин спірного домоволодіння, тобто, право власності на все домоволодіння в цілому;

- відповідно до письмової заяви позивача ОСОБА_1 від 08.11.2022р. він просить прийняти уточнені позовні вимоги та визнати за ним право власності на весь житловий будинок з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що він відповідачці виплатив вартість її частини домоволодіння в повному обсязі в розмірі вісімдесят тисяч гривень та + п`ять тисяч доларів США, і вона претензій до нього, позивача, не має, не заперечує проти задоволення його уточнених позовних вимог про визнання за ним права власності на весь житловий будинок з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ;

- згідно розписки від 08.11.2022р., відповідачка ОСОБА_2 отримала від позивача Колібанського 5000 тисяч доларів США по 100 доларів та 80000грн. у купюрах по 50грн. за свою частку подружнього майна, що складається з житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі;

- згідно письмової заяви відповідачки ОСОБА_2 , вона визнає уточнені вимоги позову про визнання за позивачем права власності на весь спірний житловий будинок з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , та не заперечує проти їх задоволення.

На підставі ст.ст.21,24,41 Конституції України, статті 319 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, всім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з приписами ч.3ст.368 ЦК України, майно набуте подружжям за час шлюбу майно є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. А, на підставі ст.372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Зазначені норми права припускають існування факту права спільної сумісної власності подружжя щодо кожної речі, набутої у шлюбі, незалежно від тієї обставини, хто є набувачем за договором, забудовником будівлі, та на чиє ім`я було зареєстровано право власності на таку річ.

У відповідності до положень ч.ч.1 і 2 ст.61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту, а ст.63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно з приписами ст.68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України,

Відповідно до положень ч.1ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно з ч.1ст.70 СК України, в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. А, за змістом ч.1ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Частинами 1 і 2 ст.364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч.2ст.183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Таким чином, суд, дослідивши надані докази та враховуючи встановлені обставини, дійшов висновку, що право відповідачки ОСОБА_2 на частку спірного домоволодіння у праві спільної часткової власності, як співвласника було припинене в день отримання нею компенсації за її часку, що не заперечується матеріалами справи та самою відповідачкою, яка уточнені вимоги позову визнала в повному обсязі письмовою заявою.

Згідно з ч.1ст.317,ст.318 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. А ч.ч.1,2 ст.319 ЦК України регламентовано, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Таким чином, розглянувши спір всебічно, повно та об`єктивно на підставі наданих доказів, суд дійшов висновку, що вимоги позову є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки це є ефективним захистом прав позивача на володіння, користування та розпорядження його приватною власністю, та, враховуючи порядок користування цим об`єктом нерухомості, що склався між сторонами, і який ніким не спростовано, а також враховуючи, що не вбачається обставин, які задоволенням позову будуть суперечити закону або порушувати права, свободи чи інтереси третіх осіб.

Крім того, визнаючи за позивачем право власності на спірне домоволодіння, суд дійшов висновку, що у зв`язку з цим виникли підстави для скасування права власності на спірне домоволодіння за відповідачкою, що, у свою чергу, є підставою для виключення з державного реєстру права власності за відповідачкою на спірне домоволодіння.

Тому, керуючись ст.41,55 Конституції України, ст.ст.16,317-319, 321, 328, 392 ЦК України, ст.ст.12, 13, 81, 84, 95, 247п.2, 258, 259, 263-265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

Задовольнити в повному обсязі позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , пасп.004267261, вид.28.11.2019 органом 5129, дійсний до 28.11.2029р.), право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Скасувати право власності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , пасп. КК 320382, вид. 28.09.1999р. Болградським РВ УМВС України в Одеській області), на житловий будинок з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , а саме, скасувати її право на:

- 7 / 20 частин житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , форма власності: приватна, підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу від 05.08.2010р., Болградська державна нотаріальна контора;

- 7 / 20 частин житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , форма власності: приватна, підстава виникнення права власності: договір дарування від 27.11.2000р., р.№9248, Болградська державна нотаріальна контора;

- 6 / 20 частин житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , підстава виникнення права власності: договір дарування від 16.05.2002р., р.№129, Ізмаїльська державна нотаріальна контора.

Роз`яснити сторонам, що скасування права власності ОСОБА_2 на всі частини спірного домоволодіння рішенням суду є підставою для виключення з державного реєстру права власності за нею на це спірне домоволодіння цілком.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня отримання його копії, після чого рішення набирає законної сили. Строк для апеляційного оскарження рішення суду може бути поновлений в разі його пропуску з поважних. Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за веб-адресою: bg.od.court.gov.ua.

Повний текст рішення складено 28.12.2022 року.

Суддя А.В. Кравцова