Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________
15 липня 2022 року м. Миколаїв
Центральний районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді - Гуденко О.А., при секретарі Савенко Є.В. без участі сторін,
15 червня 2022 року заявник звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення по вказаній справі. Заявник зазначає, що судом не вирішено заявлені вимоги про визнання неправомірними дій державного виконавця та не наведено щодо цих вимог відповідних висновків, у зв`язку із чим, він просить ухвалити додаткове рішення, яким вирішити зазначене питання.
Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 21.06.2022 року визначено головуючого по справі суддю Гуденко О.А.
Сторони в судове засідання не з`явились, повідомлялись судом належним чином.
Згідно ч.4 ст. 270 ЦПК України, неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України судове засідання про ухвалення додаткового рішення, проводиться без фіксації технічними засобами.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.
У вересні 2019 року Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача. В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що Центральний ВДВС свідомо нехтує судовими рішеннями щодо зобов`язання відновити виконавче провадження і з часу постановлення ухвали Центрального суду від 25 квітня 2013 року та постанови Миколаївського апеляційного суду від 08.05.2019 року, яка в цій частині ніким не оскаржувалася, до теперішнього не відновив виконавче провадження, незважаючи на численні звернення стягувача, та своєчасне направлення відповідних ухвал та постанов суду на адресу державної виконавчої служби.
Також зазначає, що з часу відкриття виконавчого провадження в 2013 році державними виконавцями Центрального ВДВС не вчинювалося належних необхідних виконавчих дій щодо виконання рішення суду, а виконавчий лист повертався стягувачу без виконання з підстав невиявлення майна боржника , свідомо ігноруючи інші виконавчі дії , які повинен був вчиняти згідно ЗУ "Про виконавче провадження"
Також посилаючись на те, що бездіяльність державної виконавчої служби була доведена судовими рішеннями та підтверджується матеріалами справи, посилаючиь на положення ст.23, 1173, 1174 ЦК України, на рішення ЄСПЛ у справі "Войтенко проти україни", "Горнсбі проти Греції", вважає, що відбувається порушення з бок уДержави Європейської конвенції за п.1 ст. 6 - стосовно тривалого невиконання рішення суду від 11.09.2012 року, п.1 ст.1 протколу № 1 - втручання у право мирного володіння майном, ст. 13 Європейської конвенції - щодо відсутності ефективних юридичних засобів захисту та забезпечення виконання рішення суду, яке є обов`язковим для виконання і таке повинного гарантуватися саме Державою.
Рішенням Центрального районнного суду м.Миколаєва від 02.12. 2021 року позов ОСОБА_1 до Центрального ВДВС у м.Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про стягнення збитків та моральної шкоди - задоволено частково. Стягнуто з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 грошові кошти в рахунок компенсації моральної шкоди в розмірі 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Постановою від 09 лютого 2022 року Миколаївського апеляційного суду вказане рішення залишено без змін. При цьому, як вбачається з вказаної постанови суду, апеляційний суд здійснює перевірку рішення районного суду, а оскільки суд не навів висновків щодо неправомірності дій державного виконавця в зв`язку з невиконанням Постанови Миколаївського апеляційного суду від 08 травня 2019 року та під час виконання Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 квітня 2013 року по виконавчому провадженню № 58021890 в період з 09 січня 2019 року по 17 грудня 2019 року, при наявності підстав це може бути вирішено в порядку ст. 270 ЦПК України.

Так, судом при ухваленні рішення не вирішено позовної вимоги, що стосується визнання неправомірною бездіяльність державного виконавця Центрального відділу ДВС м.Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області щодо виконання постанови Миколаївського апеляційного суду від 08 травня 2019року та визнання неправомірною бездіяльність державного виконавця Центрального відділу ДВС м.Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області під час виконання рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 квітня 2013 року у виконавчому провадженні №58021890 в період з 09 січня 2019 року по 17 грудня 2019 року.

Згідно ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції Українисудові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Згідно з положеннями статей 447, 451 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Аналогічні норми містилися й у статтях 383, 387 ЦПК України 2004 року.

Відповідно до частини другої статті 11 Закону України «Про виконавче провадження», у редакції, чинній на час вчинення виконавчих дій, державний виконавець, зокрема, здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 41 Закону України "Про виконавче провадження", у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Таким чином, у разі скасування постанови про закінчення виконавчого провадження, таке провадження підлягає поновленню за ініціативою державного виконавця.

При цьому, Постановою Миколаївського апеляційного суду від 08 травня 2019 року по справі №490/2741/13 апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено частково. Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 лютого 2019 року в частині відмови в задоволенні скарги про визнання неправомірними дій під час виконання ухвали суду від 20 вересня 2018 року скасовано. Визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Галкіної М.А. щодо невжиття заходів для розгляду та прийняття відповідного процесуального рішення стосовно заяви ОСОБА_1 від 08 червня 2018 року, в зв`язку з отриманням ухвали Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 вересня 2018 року . Зобов`язано державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління у Миколаївській області Галкіну М.А. прийняти процесуальне рішення за заявою стягувача ОСОБА_1 від 08 червня 2018року про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом №490/2741/13 від 14 червня 2013 року.

Із змісту наведених судових рішень слідує, що державним виконавцем не вичерпано усіх можливих дій щодо належного виконання рішення суду, здійснення яких передбачено ЗУ "Про виконавче провадження", зокрема щодо з`ясування правового статусу приміщення, в якому зареєстровано КС "Кредитний альянс", вчинення необхідних дій щодо проникнення до цього приміщення, виявлення майна в цьому приміщенні, можливого опису та арешту цього майна, вимагання від матеріально відповідальних посадових осіб юридичної особи надання пояснень за фактом невиконання рішень або законних вимог державного виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження; у разі ухиляння боржника від виконання зобов`язань, звернення до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язань за рішенням.

Згідно Інформації про Виконавче провадження станом на 17 грудня 2019 року за ВП 58021890 - до часу звернення до суду виконавче провадження держаним виконавцем не відновлено.При цьому, доказів того, що держаним виконавцем вчиняються дії щодо відновлення ВП та подальше примусове виконання рішення суду матеріали справи не містять.

Матеріалами справи підтверджується, що сторона відповідача була обізнана про наявність відповідного судового рішення та повинна була вжити необхідних заходів щодо його виконання.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. З огляду на той факт, що відповідачем не надано доказів про виконання судового рішення, суд доходить до висновку про необхідність визнання протиправною бездіяльності державного виконавця Центрального ВДВС.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає за необхідне винести додаткове рішення, яким задовольнити вказані вимоги позивача.

На підставі наведеного та керуючись ст. 270 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по справі № 490/10759/19 - задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Центрального відділу ДВС м.Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області щодо виконання постанови Миколаївського апеляційного суду від 08 травня 2019року; визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Центрального відділу ДВС м.Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області під час виконання рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 квітня 2013 року у виконавчому провадженні №58021890 в період з 09 січня 2019 року по 17 грудня 2019 року.

Додаткове рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку через шляхом подачі апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду в 30-ти денний строк з дня отримання повного тексту рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Гуденко О.А