Дата документу 14.12.2022 Справа № 310/8552/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 310/8552/20 Головуючий у 1-й інстанції: Полянчук Б.І.
Провадження №22-ц/807/277/22 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого,судді-доповідача суддів: за участю секретаря Подліянової Г.С., Кримської О.М., Кочеткової І.В., Камалової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Бердянської міської ради Запорізької області в особі представника Ареф`євої Юлії Михайлівни на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 11 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Бердянської міської ради Запорізької області про визнання права користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Бердянської міської ради Запорізької області про визнання права користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позову зазначила, що до 15 липня 2020 року вона була зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1 , в якій проживала постійно.

Квартира, яка знаходиться за вищезазначеною адресою, 25 січня 1983 року була надана у користування за типовим договором найму житлового приміщення її батькові ОСОБА_2 .

Маючи намір змінити місце реєстрації, ОСОБА_1 в липні 2020 року знялась з реєстраційного обліку у м. Бердянську. Однак у зв`язку зі зміною обставин щодо реєстрації в іншому місті, та зняттям її з реєстраційного обліку у м. Бердянку, призвело до відсутності реєстрації позивача на теперішній час.

Для поновлення реєстрації по місцю фактичного мешкання, 05 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернуласть до реєстраційного відділу виконавчого комітету Бердянської міської ради, однак до теперішнього часу звернення позивача не розглянуто та не надано відповіді.

Із урахуванням уточненої позовної заяви від 21 січня 2021 року, ОСОБА_1 вважає, що оскільки вона впродовж тривалого часу проживає в спірній квартирі, є членом сім`ї наймача квартири, рішення про визнання за нею права користування квартирою буде підставою для здійснення реєстрації її місця проживаня за вказаною адресою, просить суд визнати за нею право користування квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 11 серпня 2021 року позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

Визнано за ОСОБА_1 право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Бердянська міська рада подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинами справи, порушення норм процесуального та матеріального права, просила рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 11 серпня 2021 року скасувати, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що спірна квартира перебуває в комунальній власності територіальної громади. ОСОБА_1 добровільно знялася з місця реєстрації, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_2 та переїхала до іншого місця проживання. До Бердянської міської ради позивач не зверталася з будь-якими заявами про її реєстрацію у спірній квартирі. Заява про її реєстрацію була адресована Відділу реєстрації виконавчого комітету Бердянської міської ради, що є різними самостійними юридичними особами та як юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями. Апелянт також наголошує, що позивачем належним чином не обґрунтовано порушення його прав з боку відповідача, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження постійного проживання у спірні квартирі.Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 за відсутності будь-яких доказів, які підтверджують право користування житловим приміщенням.

Відзив на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України до суду не надходив. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

ОСОБА_1 була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи через свого представника ОСОБА_3 , що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими повідомленням про вручення рекомендованих поштових відправлень судової повістки (а.с.244) до апеляційного суду не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, будь яких клопотань про відкладення розгляду справи не надала.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

При цьому, колегія суддів зауважує, що Європейський суд з прав людини у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" ("Alimentaria Sanders S.A. v. Spain", рішення від 7 липня 1989 року, заява №11681/85, п. 35) зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Апеляційний суд виходить з того, що якщо сторони та/або їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Оскільки учасники справи були належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи Бердянська міська рада реалізувала своє право на викладення відповідних аргументів у апеляційній скарзі, та, вважаючи, що провадження у справі було відкрито 27 жовтня 2021 року, справа до розгляду призначалась неодноразово, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України), апеляційний суд вважає за потрібне розглянути справу в даному судовому засіданні.

В силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частні або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам не відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач на законних підставах вселилась в житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , як член сім`ї наймача ОСОБА_2 , проживала разом з ним, користувалася на рівні з наймачем усіма правами і несла всі обов`язки, що випливають з договору найму житлового приміщення, а добровільне зняття її з реєстрації за зазначеною адресою не свідчить про втрату її зв`язку зі спірною квартирою.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може повністю погодитись виходячи з наступного.

Статею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист правлюдини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна сторона має право в порядку, встановлеому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або осопорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судом встановлено, що 25 січня 1983 року між ЖКО заводу «Дормаш» та ОСОБА_2 укладено типовий договір найму житлового приміщення. Предметом договору найму зазначено двокімнатну квартиру житловою площею 25,06 кв.м. розташовану за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 34-35, 65).

За актом прийому-передачі квартира ОСОБА_2 прийнята (а.с. 15, 39).

У свідоцтві про народження НОМЕР_1 від 12 червня 2003 року батьками ОСОБА_4 зазначено ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (а.с. 36).

Згідно зі свідоцтвом про укладення шлюбу НОМЕР_2 після укладення шлюбу ОСОБА_4 присвоєно прізвище « ОСОБА_6 » (а.с. 37).

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_1 була членом сім`ї наймача спірної квартири ОСОБА_2 .

У формі 17 по квартирі АДРЕСА_1 наймачем зазначено ОСОБА_2 , у якості члена сім`ї наймача зазначено доньку - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прописана безстроково 12 січня 1993 року (а.с. 69).

У паспорті ОСОБА_1 серія НОМЕР_3 міститься інформація про реєстрацію її місця проживання з 01 серпня 1993 року за адресою: АДРЕСА_2 , а також про зняття з реєстрації за вказаним місцем проживання 15 липня 2020 року (а.с. 28-32).

На підставі заяви про зняття з реєстрації місця проживання від 15 липня 2020 року, у зв`язку з вибуттям з АДРЕСА_2 до АДРЕСА_3 , ОСОБА_1 знято з реєстрації 15 липня 2020 року (а.с. 61).

У листі відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області від 19 лютого 2021 року № 012 зазначено, що за даними Реєстру територіальної громади міста Бердянська станом на 19 лютого 2021 року за адресою: АДРЕСА_2 не зареєстровано жодної особи (а.с. 67).

Згідно з листом Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області від 19 лютого 2021 року №221 ОСОБА_2 із заявою про приватизацію квартири АДРЕСА_1 не звертався; станом на сьогодні квартира не приватизована. Надати завірену копію ордера на вищевказану квартиру не є можливим у зв`язку з його відсутністю в управлінні житлово-комунального господарства виконкому (а.с. 68).

05 вересня 2020 року ОСОБА_1 подала до відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Бердянської міської ради заяву про здійснення реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 38, 40-43).

Листом від 08 жовтня 2020 року №4841 відділом реєстрації місця проживання виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області ОСОБА_1 надано роз`яснення щодо її реєстрації за місцем проживання (а.с. 66).

У листі відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області від 18 лютого 2021 року №1128 зазначено, що 15 липня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до ЦНАПу м. Бердянська з власною заявою та відповідним пакетом документів, щодо надання адміністративної послуги «Зняття з реєстрації місця проживання особи» за адресою: АДРЕСА_2 . Після розгляду вищевказаної заяви спеціалістами відділу було прийнято рішення про зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_1 та внесення відповідних відомостей до паспорту. 11 вересня 2020 року до відділу надійшло звернення від 05 вересня 2020 року ОСОБА_1 з проханням зареєструвати її за адресою: АДРЕСА_2 , на яке надано відповідь 08 жовтня 2020 року №4841. За даними картотеки з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб відділу ОСОБА_1 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 01 серпня 1993 року. У зв`язку з тим, що повноваження щодо реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб передано до виконавчого комітету Бердянської міської рад 04 квітня 2016 року, реєстр територіальної громади міста Бердянська створено та ведеться відділом реєстрації місця проживання виконавчого комітету Бердянської міської ради з 04 квітня 2016 року, а до цього часу державні повноваження щодо реєстрації/зняття з реєстрації місця роживання фізичних осіб здійснювалися Державною міграційною службою України (у м. Бердянськ- Бердянським МВ УДМС України в Запорізькій області), у відділі відсутні документи на підставі яких 01 серпня 1993 року було здійснено реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 (а.с. 60).

У довідці ОСББ «Азов» №21/05 від 21 травня 2021 зазначено, що ОСОБА_1 була зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1 з 01 серпня 1993 року по 15 липня 2020 року, але фактично з 16 липня 2020 року продовжує проживати за цією адресою та користуватися житлом. Договір на відшкодування витрат на утримання будинку та прибудинкової території, укладений 03 травня 2014 року діє до теперішнього часу. ОСОБА_1 приймає активну участь у благоустрої будинку та прибудинкової території, заборгованості по квартирній платі не має (а.с. 97).

З договору про відшкодування витрат на утримання будинку та прибудинкової території від 06 травня 2014 року вбачається, що стороною за договором та замовником послуг з обслуговування і ремонту житлового будинку є ОСОБА_1 (а.с. 88).

Згідно з частиною першою статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону або за рішенням суду.

Згідно із частиною четвертою статті 9 Житлового кодексу Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно зі статтею 61 ЖК України користування житловим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму житлового приміщення. Договір найму житлового приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на житлове приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Відповідно до частин першої та другої статті 64 ЖК Української РСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. У такому випадку особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (стаття 65 ЖК Української РСР).

Отже, у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (частини перша та друга статті 64 ЖК Української РСР). Крім того, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (стаття 65 ЖК Української РСР).

Під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 , наполягала на тому, що вона має право на користування та постійне проживання у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , як член сім`ї, яка на законних підставах вселилися до наймача свого батька ОСОБА_2 та була зареєстровна в цій квартирі з 01 српня 1993 року по 15 липня 2020 року. Хоча вона за власним бажанням була знята з реєстрації за вказаною адресою у місті Бердянськ, оскільки мала намір зареєструватися у місті Києві у своєї доньки, проте, підстави для її реєстрації та проживання у місті Києві відпали. Вона постійно проживає за адресою: АДРЕСА_2 , інтересу до квартири не втратила. В липня 2020 року позивачка звернулася до відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Бердянської міської ради з відповідною заявою та необхідними документами, проте, її заява залишена без задоволення. Вважає, що вона не вратила право користування спірною квартирою, іншого житла вона не має.

Вирішуючи спір, суд встановив, що квартира за адресою: АДРЕСА_2 , була надана у користування за типовим договором найму житлового приміщення від 25 січня 1983 року батькові позивача ОСОБА_2 .. Позивач проживала в спірній квартирі як член його сім`ї та була зареєстровна в ній до 15 липня 2020 року.

На підставі особистої заяви ОСОБА_1 про зняття з реєстрації місця проживання від 15 липня 2020 року, у зв`язку з вибуттям із АДРЕСА_2 до АДРЕСА_3 , ОСОБА_1 знято з реєстрації 15 липня 2020 року.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, що вищезазначена квартира не приватизована та станом на 15 липня 2020 року у спірній квартирі ніхто не зареєстрований та не проживає.

Спірна квартира перебуває в комунальній власності територіальної громади Бердянської міської ради Запорізької області.

Відповідно до статті 71 ЖК Українипри тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Відповідно до статті 78 ЖК України тимчасово відсутній наймач зберігає права і несе обов`язки за договором найму жилого приміщення.

Відповідно до частини другої статті 107 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше житлове приміщення в тому ж населеному пункті договір найму житлового приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з житлового приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму житлового приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим житловим приміщенням з дня вибуття.

Наявність у наймача або члена його сім`ї іншого постійного місця проживання законодавцем визначено як основна умова втрати права користування житловим приміщенням з підстав передбачених статтею 107 ЖК України. Суди повинні встановити таке місце проживання із зазначенням його адреси та дослідити належні та допустимі докази на підтвердження цих обставин.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Наведеними нормами процесуального права саме на позивача покладається обов`язок довести обґрунтованість усіх заявлених вимог, надати належні та допустимі докази на підтвердження підстав позову.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що позивач ОСОБА_1 добровільно та свідомо подала заяву про зняття її з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 , у зв`язку з переїздом її на постійне місце проживання до АДРЕСА_3 , тому її було знято з реєстрації 15 липня 2020 року.

Після зняття її з рестрації квартири за адресою: АДРЕСА_2 в ній ніхто не був зареєстрований та не проживав, що підтверджується листом відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області від 19 лютого 2021 року № 012, тому ОСОБА_1 вважається такою, що втратила право користування цим житловим приміщенням з дня вибуття.

Належних та беззаперечних доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 не проживає, остання суду не надала, як і не надала належних та допустимих доказів на підтвердження того, що після добровільного зняття її з місця реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 вона продовжували в ній проживати.

Колегія суддів не бере до уваги довідку ОСББ «Азов» №21/05 від 21 травня 2021 року в якій зазначено, що ОСОБА_1 фактично з 16 липня 2020 року продовжує проживати у спірній квартирі, оскільки обставини, які зазначені у вищезазначеній довідці від 21 травня 2021 року за минулий період користування житлом, без відповідних актів перевірки проживання ОСОБА_1 в спірній квартрі, не є належним та достовірним доказом на підставі яких можна встановити дійсні обставини зазначені у цій довідці.

Зважаючи на викладене, оскільки позивач свідомо і добровільно вибувала зі спірної квартири знявшись з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 та перїхала проживати на постійне місце проживання до АДРЕСА_3 , тому підстав для визнання за нею права користування спірною квартирою, як і права на реєстрацію місця проживання в ній, немає.

Протее, суд першої інстанції наведеного не врахували, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про задоволення позову.

При цьому, колегія суддів зауважує, що ОСОБА_1 не позбавлена права звернутися до власника квартири територіальної громади Бердянської міської ради із заявою про вселення її до спірної квартири та реєстрації місця проживання в ній, оскільки саме власник може видавати новий ордер в установленому законом порядку відповідно до положень статті 52 ЖК УРСР про наданя житлового приміщення.

Оскільки висновки суду першої інстанції ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального права, колегія судді вважає наявними підстави для скасування рішення суду першої інстанції .

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції не може вважатися законним та обґрунтованим, таким, що відповідає вимогам ЦПК України, принципам верховенства права та справедливості, тому воно підлягає скасуванню з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Відповідно до частин першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з підпунктом "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції вирішує питання щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із переглядом справи у суді касаційної інстанції.

З огляду на те, що апеляційна скарга Бердянської міської ради підлягає задоволенню з позивача на користь Бедянської міської ради підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1261,20 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Бердянської міської ради Запорізької області в особі представника Ареф`євої Юлії Михайлівни задовольнити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 11 серпня 2021у цій справі скасувати, ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Бердянської міської ради Запорізької області про визнання права користування житловим приміщенням відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Бердянської міської ради Запорізької області судові витрати у вигляді сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1261,20 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повна постанова складена 19 грудня 2022 року.

Головуючий, суддя СуддяСуддя
Подліянова Г.С. Кримська О.М.Кочеткова І.В.