ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 642/6226/21 Номер провадження 22-ц/814/1914/22Головуючий у 1-й інстанції Шрамко Л.Л. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Одринської Т.В.

суддів Абрамова П.С., Панченка О.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного порядку в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку,

за апеляційною скаргою Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства

на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 10 вересня 2021 року, -

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2021 року позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Харкова з позовом до Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства, в якій просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі за період з вересня 2020 року по липень 2021 року в сумі 111107 грн 89 коп., вихідну допомогу в розмірі 44678 грн 00 коп., та середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 19.07.2021 року по 13.09.2021, у розмірі 21763 грн. 74 коп. Також просив стягнути з відповідача судові витрати.

Позов мотивовано тим, що позивач з 23 липня 1974 року по 19 липня 2021 року працював у Харківському казенному експериментальному протезно-ортопедичному підприємстві. 19 липня 2021 року він був звільнений за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, на підставі ст. 38 КЗпП України.

Сума боргу з виплати заробітної плати станом на час звільнення становить 111107 грн 89 коп. з урахуванням податків та зборів. При звільненні позивачу не було здійснено виплату вихідної допомоги. Оскільки заробітна плата на час звільнення не була виплачена, позивач просив стягнути, у тому числі, середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 21763 грн. 63 коп.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 24 листопада 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства на користь ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі без утримання ПДФО та інших обов`язкових платежів за період з вересня 2020 року по липень 2021 року у розмірі 111 107,89 грн., заборгованість з виплати вихідної допомоги за 46 років безперервної роботи в сумі 44 678 грн 00 коп та середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 19.07.2021 року по 13.09.2021 в сумі 10000 грн., а всього стягнуто 165785,90 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства у відшкодування витрат по оплаті судового збору на користь ОСОБА_1 908 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду Харківське казенне експериментальне протезно-ортопедичне підприємство подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення, в частині стягнення вихідної допомоги та середнього заробітку змінити, визначивши суму вихідної допомоги та середнього заробітку, які підлягають стягненню на користь позивача, з урахуванням сум податків та інших обов`язкових платежів відповідно до позиції, викладеної в пленумі Верховного Суду України.

Апеляційна скарга мотивована тим, що справляння і сплата прибуткового податку з громадян є обов`язком роботодавця та працівника, а не суду, тому розрахунки, наведені в судовому рішенні, є тією сумою коштів, з яких в подальшому роботодавцем здійснюються утримання податку з доходів та інших платежів.

В резолютивній частині судового рішення не визначено чи включає сума вихідної допомоги та середнього заробітку суму податків та інших обов`язкових платежів, що може призвести до подвійного стягнення з відповідача податків та інших платежів.

Відзивів на апеляційну скаргу не надходив.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що при звільненні позивача відповідачем не в повному обсязі була виплачена заробітна плата. Заборгованість по заробітній платі складає 111107 грн 89 коп та підлягає стягненню у відповідності до вимог чинного законодавства.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що у період з 23 липня 1974 року по 19 липня 2021 року ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з Харківським казенним експериментальним протезно-ортопедичним підприємством (а.с. 17-23).

Відповідно до наказу 111/К від 19.07.2021 року ОСОБА_1 був звільнений за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію.

Відповідно до наданих позивачем розрахункових листів, станом на липень 2021 року заборгованість з невиплаченої заробітної плати ОСОБА_1 . Харківським казенним експериментальним підприємством становить 111107,89 грн.

Статтею 43 Конституції України закріплено право на працю і заробітну плату. А саме визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче від визначеної законом.

Відповідно до ч.1 ст. 3 та ст. 4 Кодексу законів про працю України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю, яке складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Згідно частини 1 статті 94 КЗпП України, приписи якої кореспондуються із частиною 1 статті 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Частиною 5 статті ст. 97 КЗпП України передбачено, що оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 115 КЗпП заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Ця ж норма пролонгована змістом частини 1 статті 24 Закону України «Про оплату праці».

Матеріали справи свідчать про те, що відповідачем вказаних вимог закону дотримано не було, заробітна плата у встановлені строки позивачу не виплачувалася.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема висновком експерта (ч. 1, п. 2 ч.2 ст. 76 ЦПК).

Частиною 1, 3 ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Відповідно до вимог статей 115, 116 КЗпП України відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець.

Належних та допустимих доказів на спростування наданих позивачем доказів, а також даних про відсутність заборгованості перед ним, відповідачем суду не надано.

Також відповідачем не надано будь-яких доказів на підтвердження виплати позивачу заборгованості або інший розмір заборгованості.

Посилання відповідача на те, що в резолютивній частині рішення не зазначено про стягнення суми з урахуванням податків, - не приймаються колегією суддів, оскільки роботодавець при нарахуванні (виплаті) платнику податку - працівнику на підставі рішення суду суми нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, має виконати усі функції податкового агенту, визначені Податковим кодексом України, Законом «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», в тому числі щодо утримання податку на доходи фізичних осіб і військового збору.

Таким чином, обов`язок нарахування та утримання податків покладається на податкового агента, яким в даному випадку є Харківське казенне експериментальне протезно-ортопедичне підприємство.

Висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог, відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.ст.381 - 384, 389 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства - залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 24 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26.07.2022.

Головуючий: Т.В. Одринська

Судді: П.С. Абрамов

О.О. Панченко