ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2022 року Дніпровський Апеляційний суд у складі: головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди

за апеляційною скаргою Державної казначейської служби України

на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровської області від 01 липня 2021 року, -

В С Т А Н О В И В:

19 серпня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом у якому просить стягнути з державного бюджету моральну шкоду в розмірі еквівалентному 2000 Євро. В обґрунтування позову вказує, що рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20.03.2013 у справі №200/7261/13 з відповідача на його користь з бюджету України було стягнуто 20 000 грн. моральної шкоди, завданої невиконанням судового рішення. Відповідач рішення від 20.03.2013 не виконує. Такою бездіяльністю йому завдано моральної шкоди, розмір якої слід визначати з урахуванням рішення Європейського суду з прав людини від 22.11.2007 у справі «Заїченко проти України».

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 липня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково. Зобов`язано Державну казначейську службу України сплатити ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 моральну шкоду в сумі 32 346 (тридцять дві тисячі триста сорок шість) грн. 30 коп.

З таким рішенням не погодилась Державна казначейська служба України та звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без змін.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20.03.2013, ухваленим у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна, Державної казначейської служби України стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 заподіяну моральну шкоду в сумі 20 000,00 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28.11.2017 та постановою Верховного Суду вказане рішення залишено без змін.

Про таке рішення було відомо Державній казначейській службі України, оскільки нею подавалися апеляційна та касаційна скарги.

Крім того, рішенням Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська від 05.03.2021 у справі №932/14763/19 встановлено, що 14.12.2017 ОСОБА_1 направив до Державної казначейської служби України заяву для виконання копію рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20.03.2013 у цивільній справі №200/7261/13, дана заява надійшла до зазначеного адресата 18.12.2017 та була зареєстрована за № 3-13-2935.

Листами від 20.12.2017 за №5-13/7866 та від 20.05.2019 року №5-11-11/8715 Державна казначейська служба України повідомила ОСОБА_1 , що для виконання зазначеного рішення суду йому необхідно надати також оригінал виконавчого листа про відшкодування шкоди за рахунок коштів державного бюджету.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20.03.2013 є невиконаним.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що на момент звернення до суду у даній справі період невиплати моральної шкоди становив менше двох років (із ухвали апеляційного суду від 08.09.2017 вбачається, що апеляційну скаргу подано у встановлені строки, ухвала апеляційної інстанції по суті спору постановлена 28.11.2017) та на даний час становить менше чотирьох років. За таких обставин суд вважав обґрунтованим розмір моральної шкоди в сумі 32 346,30 грн., що є еквівалентом 1 000 Євро.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Відповідно до положень статті 129-1 Конституції України обов`язковість рішення суду віднесено до основних засад судочинства.

Відповідно до частини першої та другої статті 14 ЦПК України 2004 року судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Частиною першою статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у випадках, передбачених законом, рішення судів та інших органів щодо стягнення коштів, виконуються податковими органами, банками та іншими фінансовими установами. Рішення зазначених органів можуть виконуватися відповідно до закону також іншими органами, установами, організаціями, посадовими особами та громадянами.

Згідно з частиною другою статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Державна казначейська служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України. Казначейство України входить до системи органів виконавчої влади та утворюється для реалізації державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Відповідно підпункту 5 пункту 4 Положення «Про Державну казначейську службу України» Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Визначальним для вирішення даної справи суд вважає наступне.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу правової визначеності. У рішенні у справі «Брумареску проти Румунії» міститься висновок про те, що принцип правової визначеності є одним із фундаментальних аспектів верховенства права, і для того, щоб судове рішення відповідало вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно, щоб воно було розумно передбачуваним.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що у цивільній справі №200/7261/13 брали участь ті самі сторони, предмет та позовні вимоги ідентичні, підстави вимог та заперечень однакові. Зокрема у згадуваній справі суди стягнули із Державної казначейської служби України в користь ОСОБА_1 моральну шкоду за невиконання судового рішення про стягнення 17 500 грн. у сумі 20 000 грн. При цьому в судових рішеннях у справі №200/7261/13 на завдання позивачу моральної шкоди не наведено жодного доказу.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01.04.2019 в справі № 200/7261/13-ц зроблено висновок про те, що, враховуючи те, що в цивільній справі видається лише один виконавчий лист в порядку, визначеному ч.2 ст.368 ЦІПУ України, виконавчим документом в пункті 7 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, є копія рішення суду, яке набрало законної сили, оскільки виконавчий лист видається стягувачу для пред`явлення в порядку ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» до примусового виконання у відповідний орган виконавчої служби з метою гарантування обов`язковості судового рішення та захисту порушеного права, чим спростовується доводи представника відповідача щодо обов`язкового звернення позивача до Державної казначейської служби України саме з виконавчим листом.

На момент звернення до суду у даній справі період невиплати становив менше двох років (із ухвали апеляційного суду від 08.09.2017 вбачається, що апеляційну скаргу подано у встановлені строки, ухвала апеляційної інстанції по суті спору постановлена 28.11.2017) та на даний час становить менше чотирьох років.

Установивши, що невиконання судового рішення від 20 березня 2013 року від його виконання спричинило позивачу моральну шкоду, суд першої інстанції, дійшов правильного висновку про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди та правильно визначив її розмір, врахувавши характер і обсяг душевних страждань позивача, вимоги розумності та справедливості.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скаржник не довів обставини, на які посилалвся як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав.

Доводи апеляційної скарги про помилкове покладення на Державну казначейську службу України, яка є самостійною юридичною особою і прав позивача не порушувала, відповідальності за завдану ОСОБА_1 моральну шкоду, є безпідставними з огляду на таке.

Статтею 43 Бюджетного кодексу України (далі - БК України) установлено, що при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України.

Згідно пунктів 1, 3 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, Державна казначейська служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України. Державна казначейська служба України входить до системи органів виконавчої влади та утворюється для реалізації державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. Основними завданнями Державної казначейської служби України є: 1) внесення пропозицій щодо формування державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів; 2) реалізація державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Державна казначейська служба України відповідно до покладених на неї завдань: здійснює через систему електронних платежів Національного банку України розрахунково-касове обслуговування розпорядників, одержувачів бюджетних коштів та інших клієнтів, операцій з коштами бюджетів, спільних із міжнародними фінансовими організаціями проектів; здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду (пункт 4 Положення про Державну казначейську службу України).

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 7, частини другої статті 23 БК України бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями, які встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Статтею 25 БК України установлено, що Державна казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Списання грошових коштів проводиться держказначейством з відповідного казначейського рахунку.

Покладаючи відшкодування завданої ОСОБА_1 моральної шкоди на державу, суд зобов`язав Державну казначейську службу України як центральний орган виконавчої влади, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, списати ці кошти з відповідного казначейського рахунку, що відповідає визначеній законодавством процедурі, тому доводи апеляційної скарги у цій частині безпідставні.

Інші доводи апеляційної скарги стосуються підстав нарахування інфляційних витрат за невиконання рішення №200/7261/13, проте, позивачем не ставилися такі вимоги в даній справі.

Твердження скаржника в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального закону, не є такими, що порушують розгляд справи по суті.

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровської області від 01 липня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: