Провадження № 2/537/341/2022
Справа № 537/5787/21
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11.03.2022 в м. Кременчуці Полтавської області Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі: головуючого судді Фадєєвої С.О. за участю секретаря судових засідань Супруненко О.О., позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_1 адвоката Совенка О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою, де просив визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 та примусово зняти її з реєстраційного обліку у вказаній квартирі.
На обґрунтування позову зазначив, що згідно договору дарування від 29.10.2021, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького районного нотаріального округу Веселовським А.Г., він є власником квартири АДРЕСА_1 . Вказав, що в квартирі зареєстрована відповідач ОСОБА_2 , яка з 2014 року у квартирі не проживає, а з 2019 року взагалі не з`являється , не приймає участі в утриманні житла, сплаті комунальних послуг. Оскільки реєстрація відповідача у належному йому житлі створює перешкоди у користуванні і розпорядженні цим майном, просить позовні вимоги задовольнити.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Совенко О.П. уточнив позовні вимоги. Вказав, що відповідач ОСОБА_2 (до зміни прізвища - ОСОБА_2 ) є племінницею позивача, яка зареєстрована, але з 2014 року не проживає в належній йому квартирі, її особистих речей в квартирі немає. Зазначив, що перешкод у користуванні квартирою відповідачці ніхто не чинив. Місце її перебування наразі невідоме, спілкування вони не підтримують. Позивач ОСОБА_1 є власником квартири, але не може в повній мірі користуватися та розпорядитися житлом, змушений платити комунальні послуги, які фактично відповідачем не споживаються, а тому просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 . Щодо примусового зняття відповідачки з реєстраційного обліку як проживаючої у належній ОСОБА_1 квартирі вказав, що це не є позовною вимогою, а зняття з реєстраційного обліку відбудеться у разі задоволення позову на підставі судового рішення.
Позивач ОСОБА_1 підтримав свого представника.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання повторно не з`явилася, повідомлялася належним чином про дату, час і місце судових засідань шляхом надіслання рекомендованих поштових повідомлень за адресою реєстрації. Відзиву на позовну заяву та будь-яких клопотань до суду від відповідача не надходило, у зв`язку з чим суд, відповідно до положень ч.8 ст. 178 ЦПК України, вирішує справу за наявними матеріалами.
Згідно ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
На підставі наявних у справі доказів, зі згоди позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи, суд ухвалив розгляд справи, відповідно до ст. 280 ЦПК України, проводити заочно.
У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Вислухавши позивача та його представника, свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , вивчивши матеріали справи, дослідивши і оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд приходить до наступних висновків.
Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.
Відповідно до ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно договору дарування квартири від 29.10.2021, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Веселовським А.Г., позивач є власником квартириАДРЕСА_1 . Право власності на квартиру належним чином зареєстроване у встановленому законом порядку, що підтверджується інформацією з Реєстру прав власності на нерухоме майно № 281961593.
Згідно інформації з Реєстру територіальної громади Крюківської районної адміністрації Кременчуцького району Полтавської області відповідач ОСОБА_2 зареєстрована як проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 .
З повідомлення відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) вбачається, що в архіві відділу наявний актовий запис № 180 від 01.03.2017 про шлюб ОСОБА_2 та ОСОБА_9 , складений Кременчуцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області. В актовому записі «місце проживання» нареченої ОСОБА_2 зазначено: АДРЕСА_1 .
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що вона товаришує з матерію позивача, ОСОБА_10 , яка одна проживає у квартирі АДРЕСА_1 . На даний час ОСОБА_10 з квартири не виходить, погано пересувається у силу похилого віку. Вказала, що вона, свідок, з 2008 року по 2020 рік працювала листоношею та заносила ОСОБА_10 пенсію, а після звільнення почала з нею товаришувати. Щотижня вона приходить в гості, однак її онуку ніколи не бачила, у квартирі її речей немає.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснила, що позивача ОСОБА_1 вона знає з 1984 року. Відповідачку вона також знає, це племінниця ОСОБА_1 , але вона у квартирі АДРЕСА_1 ніколи не проживала, жила з батьками десь в мікрорайоні Раківка, але приходила відвідувати бабусю, ОСОБА_10 . У квартирі увесь час проживає лише мати позивача, ОСОБА_10 . Вона, свідок, інколи заходить до ОСОБА_10 провідати, в квартирі чужих речей не бачила. Зазначила, що останній раз бачила відповідачку приблизно у 2014 році.
Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, не залежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права.
Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном, навіть, якщо він не позбавлений володіння цим майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунення будь-яких порушень свого права від будь-яких осіб у спосіб, який власник вважає прийнятним та ефективним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.
Частиною першою статті 383 ЦК України закріплено положення, відповідно до якого власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Як встановлено судом відповідач ОСОБА_2 набула права користування житлом як член сім`ї власника, що не заперечується позивачем, проте більше одного року не мешкає за адресою своєї реєстрації: АДРЕСА_1 . Наявності поважних причин непроживання відповідача у квартирі за місцем реєстрації судом не встановлено, перешкод у користуванні житлом суду не доведено, добровільно з реєстраційного обліку відповідач не знялася, не сплачує комунальних послуг, чим чинить перешкоди власнику у користуванні нерухомим майном.
У зв`язку з викладеним суд приходить до висновку, що реєстрація відповідача у спірній квартирі створює позивачу перешкоди у праві користування своєю власністю, а тому вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.
Керуючись ст. 2, 13, 15, 16, 76-78, 81 223, 265, 280, 282 ЦПК України, ст. ст. 317, 383, 391, 405 ЦК України, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.
Суддя С.О. Фадєєва