Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Єдиний унікальний номер №440/467/17

Провадження № 2/943/9/2022

28 листопада 2022 року м. Буськ Львівська область

Буський районний суд Львівської області

в складі: головуючого-судді Шендрікова Г. О.

за участю секретаря судового засідання Бузун О.О.

без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Буську без фіксації технічним засобом цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Козич Володимир Любомирович до Буської районної державної адміністрації Львівської області, Красненського споживчого товариства про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора центру надання адміністративних послуг Буської районної державної адміністрації Львівської області про державну реєстрацію права власності за Красненським споживчим товариством на житлове приміщення та зобов`язання державного реєстратора Буської районної державної адміністрації Львівської області внести до Державного реєстру прав на нерухоме майно відомостей про припинення права власності Краненського споживчого товариства на нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ,

в с т а н о в и в :

позивачка ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Козич В.Л. звернулася в суд із указаним позовом до Буської районної державної адміністрації Львівської області, Красненського споживчого товариства. Просить визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора центру надання адміністративних послуг Буської районної державної адміністрації Львівської області про державну реєстрацію права власності за Красненським споживчим товариством на житлове приміщення та зобов`язати державного реєстратора Буської районної державної адміністрації Львівської області внести до Державного реєстру прав на нерухоме майно відомостей про припинення права власності Краненського споживчого товариства на нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В обгрунтування заявлених вимог представник позивачки покликається на те, що позивачка із своєю сім`єю (чоловік, троє дітей), інвалід І групи, проживає у будинку за адресою АДРЕСА_1 , з 2001 року по сьогоднішній час. Дозвіл на проживання в цьому будинку в 2001 році надав колишній голова ТзОВ «Полтва» ОСОБА_2 , оскільки зазначена будівля підприємством за призначенням чи у будь-який інший спосіб не використовувалася, а вказаний будинок був магазином-їдальнею місцевого колгоспу, перетвореного в 1999 році в ТзОВ «Полтва». Будь яких претензій з 2001 року щодо вказаного факту Красненське споживче товариство не висловлювало. З того часу позивачка ОСОБА_1 та її сім`я відкрито проживають в цьому будинку та користуються ним. Іншого житла ані вона, ані будь-хто з членів її родини не мають. Факт проживання сім`ї позивачки у цьому будинку підтверджується, зокрема, Довідкою Полтв`янської сільської ради від 26.06.2015 року (долучена до позовної заяви), судовими рішеннями у справі № 440/544/15-ц (справа за позовом голови ліквідаційної комісії Красненського СТ про виселення сім`ї ОСОБА_1 ), ніким не заперечується та не спростовується. В серпні 2016 року державним реєстратором Буської РДА було прийнято рішення про державну реєстрацію права власностіКрасненського споживчого товариства на вищевказане приміщення як на об`єкт нежитлової нерухомості. Рішення державного реєстратора порушує права та інтереси позивачки, оскільки ним зареєстровано право власності іншої особи на приміщення, яке є єдиним житлом позивачки. Реєстрація права власності відбулася через 15 років після вселення позивачки до цього житла та була проведена з порушенням законодавства. Крім того, факт реєстрації права власності Красненського СТ на нежитлове приміщення позбавляє позивачку можливості повноцінно користуватися своїм житлом, зокрема, в частині його експлуатації та належного оформлення прав на житлове приміщення (яким вонофактично є). Звертає увагу суду, що в спірному приміщенні проживає троє малолітніх дітей. При цьому, до участі розгляді справи № 440/544/15-ц, з поміж-інших, було долучено Службу у справах дітей Буської РДА, яка заперечувала проти виселення дітей з приміщення по АДРЕСА_1 (рішення Буського районного суду Львівської області від 13.11.2020 року, справа № 440/544/15-ц). Очевидно, що в разі якби малолітні діти позивачки проживали в неналежних умовах (в об`єкті не житлової нерухомості), то Орган опіки та піклування не став би заперечувати проти виселення дітей з такого приміщення, а навпаки вживав би відповідних заходів в межах своєї компетенції. Водночас, у зв`язку із прийняттям протиправного рішення позивачка не може оформити правовідносини із усіма надавачами комунальних послуг (наприклад, на даний час, житло електрифіковане, однак в будинку немає газу). Немає можливості оформити житлові субсидії, які згідно чинного законодавства надаються для громадян, які проживають в житлових приміщеннях, тощо. Стверджує, що факт прийняття рішення про державну реєстрацію права власності Красненського СТ на приміщення, яке на той час вже 15 років було житлом позивачки, за відсутності документів, які підтверджували б набуття Красненським СТ права власності, порушує законні права та інтереси позивачки та є підставою для їхньогосудового захисту. Просить позов задоволити.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Козич В.Л. в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи були належним чином повідомлені. До матеріалів справи представник позивачки адвокат Козич В.Л. подав про проведення судового засідання у їх відсутності. Додатково відмовилися від частини позовних вимог, а саме просять суд визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора центру надання адміністративних послуг Буської районної державної адміністрації Львівської області про державну реєстрацію права власності за Красненським споживчим товариством на нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач Буська районна державна адміністрація Львівської області явку свого повноважного представника суду не забезпечив.

Відповідач Красненське споживче товариство явку свого повноважного представника суду не забезпечив.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

В силу ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава - учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (§ 59 рішення ЄСПЛ у справі «De Geouffre de la Pradelle v. France» від 16 грудня 1992 року, заява № 12964/87).

У рішенні у справі «Bellet v. France» від 04 грудня 1955 року, заява № 23805/94, ЄСПЛ зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Статтею 41 Конституції України визначено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Разом із тим відповідно до положень статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (ч. 1 ст. 1 ЦК України).

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, юридичні факти, заподіяння матеріальної та моральної шкоди тощо, а також вони можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства (ст. 11 ЦК України).

Статтею 48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їхгарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

За приписами ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якомувона проживає постійно або тимчасово (ч. 1 ст. 29 ЦК), фізична особа має право на місце проживання, на вільний вибір місця проживання та його зміну (стаття 310 ЦК).

Згідно прецедентної практики Європейського Суду з прав людини концепція «житла» за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. То чи є місце конкретного проживання «житлом», що спричинило б захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення ЄСПЛ у справах «Прокопович проти росії», «Баклі проти Сполученого Королівства» та ін.).

На думку суду при прийнятті рішення про державну реєстрацію права власності Красненського СТ на спірне приміщення було грубо порушено вимоги законодавства про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно.

Згідно статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав на нерухоме майно - це офіційне визнання та підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Процедура проведення державної реєстрації речових прав визначається вказаним Законом, а також Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127.

Із системного аналізу Закону та Порядку слідує, що прийняття рішення про державну реєстрацію прав можливе з багатьох підстав, однак, в кожному конкретному випадку законодавство вимагає від заявника надати вичерпний перелік документів на підтвердження факту набуття права власності за відповідною підставою.

Зокрема, в даному випадку, право власності Красненського СТ на спірне приміщення було зареєстровано на підставі пункту 41 Порядку (в редакції діючій під час здійснення державної реєстрації), а саме, як на новозбудований об`єкт нерухомого майна.

Однак, як вже вказувалося у позовній заяві та інших заявах і клопотаннях по справі, всупереч статті 27 Закону, пунктів 40, 41 Порядку (в редакції діючій під час прийняття оскаржуваного рішення), Красненським СТ не було подано всіх документів, які підтверджують набуття права власності та є підставою для проведення державної реєстрації, зокрема, документу, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта.

Відтак, державний реєстратор мав відмовити у проведенні державної реєстрації права.

Згідно ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції діючій станом на серпень 2016 року) державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; 2) перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення. У відповідності до ч. 1 ст. 24 цього ж Закону (редакції діючій станом на серпень 2016 року) підставами для відмови у державній реєстрації є, зокрема: 3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; 4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.

Згідно частини другої цієї ж статті за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що справи про оскарження і скасування рішення державного реєстратора, яким зареєстровано речові права на нерухоме майно третьої особи, мають розглядатися судом в порядку цивільного судочинства.

Зокрема, у справах де позивачем оскаржується рішення державного реєстратора про реєстрацію речового права на нерухоме майно іншої особи не є публічно-правовим спором (напр.: пункти 37-38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 року у справі № 823/2042/16; п. 47 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2020 року у справі № 669/1037/16-ц).

Спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим (постанова Верховного Суду від 11.11.2020 року у справі № 760/30146/18).

На думку суду, належним відповідачем у даній справі є Красненське споживче товариство, оскільки саме за його заявою було прийнято оскаржуване рішення державного реєстратора.

Зокрема, у постанові від 01.04.2020 року по справі № 520/13067/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що позовна вимога про визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності на квартиру не може бути звернена до приватного нотаріуса [державного реєстратора], яку позивачка визначила співвідповідачем. Державний реєстратор, зокрема і приватний нотаріус, зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений.

В деяких своїх постановах Верховний Суд не робить однозначного висновку про те, що залучення державного реєстратора до справи суперечить процесуальному Закону, та допускає можливість участі останнього в справі як співвідповідача.

Наприклад, в постанові від 14.04.2022 року у справі № 949/1504/19 Верховний Суд зазначив, належним відповідачем … є особа право на майно якої оспорюється та щодо якої внесено відповідний запис до Державного реєстру. Участь державного реєстратора в якості співвідповідача (якщо позивач вважає його винним у порушені прав) не змінює цивільно-правового характеру спору.

Таким чином, позов про скасування рішення про державну реєстрацію права власності Красненського СТ пред`явлено до належного відповідача Красненського споживчого товариства.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що набуття Красненським споживчим товариством права власності на спірне нежитлове приміщення у 2016 році, після вселення туди відповідачки ОСОБА_1 у 2001 році, тривале проживання позивачки та її сім`ї у вказаному приміщенні, з приводу чого ні у кого впродовж тривалого часу не виникало претензій, проведення у ньому ремонтних робіт, спрямованих на надання йому ознак житла, є підставою для задоволення позову в цій частині, оскільки не може вважатись формальна належність приміщення на праві власності відповідачу, невідповідність такого вимогам щодо житла, поведінка його мешканців і, зокрема, без надання іншого житла, що буде становити дисбаланс приватного та суспільних інтересів, а також є непропорційним втручанням у права позивачки, що не відповідає праву на повагу до її житла, гарантоване статтею 8 Конвенції.

Таким чином, факт прийняття рішення про державну реєстрацію права власності Красненського СТ на приміщення, яке на той час вже 15 років було житлом позивачки, за відсутності документів, які підтверджували б набуття Красненським СТ права власності, порушує законні права та інтереси позивачки та є підставою для їхнього судового захисту.

Стосовно Золочівської РДА то оскаржуване рішення було прийняте посадовою особою її правопопередника - Буської РДА. Відтак, видавалося за доцільне надати Золочівській РДА можливість подати свої пояснення до предмету спору та висловити свою правову позицію.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в діючій редакції) державний реєстратор перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

Згідно ч. 1 ст. 37 цього Закону рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

Верховний Суд неодноразово зазначав про те, що з 16.01.2020 року, з урахуванням чергових змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в частині змін до ст. 26 Закону) скасування рішення державного реєстратора є правомірним та ефективним способом захисту права, постанова Верховного Суду від 13.05.2022 року у справі № 200/11356/19; постанова Верховного Суду від 16.09.2020 року у справі № 352/1021/19; постанова Верховного Суду від 04.11.2020 року у справі № 910/7648/19; постанова Верховного Суду від 27.10.2021 року у справі № 545/1883/20.

Відносно другої позовної вимоги позивачки то відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Законом України № 2255-ІХ від 12.05.2022 року частина 3 статті 26 Закону викладена в новій редакції та передбачає наступне:

Відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

Державна реєстрація прав у випадках, передбачених цією частиною, проводиться у порядку, визначеному цим Законом, крім випадку скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію на підставі рішення Міністерства юстиції України, що виконується посадовою особою Міністерства юстиції України відповідно до статті 37 цього Закону.

Згідно ч. 2 ст. 31-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна судова адміністрація України у день набрання законної сили судовим рішенням, яке передбачає набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав, внесення змін до записів Державного реєстру прав, зупинення реєстраційних дій, внесення запису про скасування державної реєстрації прав або скасування рішення державного реєстратора, забезпечує передачу до Державного реєстру прав примірника такого судового рішення.

Відповідно до частини третьої цієї ж статті державний реєстратор, що перебуває у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації прав, що забезпечує зберігання реєстраційних справ у паперовій формі, за місцезнаходженням відповідного майна у день надходження відповідного судового рішення формує та реєструє необхідну заяву або реєструє судове рішення про заборону вчинення дій, пов`язаних з державною реєстрацією прав, чи судове рішення про скасування відповідного судового рішення.

Окрім того, як вбачається із абзацу 4 частини 5 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться за заявами у сфері державної реєстрації прав будь-яким державним реєстратором з урахуванням вимог, встановлених абзацами першим - третім цієї частини, крім випадку, передбаченого статтею 31-2 цього Закону.

Таким чином, діюча редакція Закону більше не вимагає того, щоб судове рішення про скасування рішення державного реєстратора супроводжувалося із внесенням запису про припинення власності.

Натомість факт скасування судом рішення державного реєстратора є підставою припинення права власності, а запис про це припинення права може бути внесений або будь-яким державним реєстратором на підставі судового рішення (абз. 4 ч. 5 ст. 3 Закону) або ж в порядку передбаченому ч. 2 ст. 31-1 Закону шляхом інформаційної взаємодії між Державним реєстром та Єдиним державним реєстром судових рішень.

Тому в цій частині позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст. 11,13,15,16 ЦК України, ст.ст. 4,10, 11, 12,13, 48, 223, ЦПК України,Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» суд,-

у х в а л и в :

позов ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Козич Володимир Любомирович до Буської районної державної адміністрації Львівської області, Красненського споживчого товариства про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора центру надання адміністративних послуг Буської районної державної адміністрації Львівської області про державну реєстрацію права власності за Красненським споживчим товариством на житлове приміщення та зобов`язання державного реєстратора Буської районної державної адміністрації Львівської області внести до Державного реєстру прав на нерухоме майно відомостей про припинення права власності Краненського споживчого товариства на нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора центру надання адміністративних послуг Буської районної державної адміністрації про державну реєстрацію права власності за Красненським споживчим товариством на нежитлове приміщення, що знаходиться на АДРЕСА_1 .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення шляхом подачі апеляційної скарги з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено: 23.12.2022 р.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 .

Представник позивача: адвокат Козич Володимир Любомирович.

Відповідач Буська районна державна адміністрація Львівської області, вул. Львівська, 2 м. Буськ Золочівський район Львівська область 80500.

Відповідач Красненське споживче товариство, вул. Грушевського, 11 смт. Красне Золочівський район Львівська область 80560.

Суддя: Г. О. Шендрікова