Справа №295/6484/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2022 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі

Головуючого судді Воробйової Т.А.,

за участю секретаря судового засідання Коцюби О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні

у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління національної поліції в Житомирській області

про звільнення майна з-під арешту,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить звільнити з-під арешту майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 , який накладений постановою слідчого СУ УМВС України в Житомирській області від 05.04.2011.

Позов обґрунтовано тим, що постановою слідчого СУ УМВС України в Житомирській області Кухти К.Л. від 05.04.2011 накладено арешт на частину належного позивачу майна, а саме на 1/4 ід.ч. 2-х кімнатної квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Зазначене підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 28.10.2011 ОСОБА_1 було засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України було встановлено іспитовий строк 2 роки.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 06.11.2013 позивача було звільнено від призначеного покарання після закінчення іспитового строку.

Зазначено, що вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 28.10.2011 питання про скасування арешту майна вирішено не було.

Ухвалою суду від 22.06.2021 відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження.

24.07.2021 представником відповідача Зотовим А.О. до суду поданий відзив, у якому казано, що позовна заява ОСОБА_1 не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства. Також вказав, що ГУНП в Житомирській області є неналежним відповідачем у справі, оскільки не є правонаступником УМВС України в Житомирській області, тому у задоволенні позову просив відмовити.

Інших заяв по суті справи до суду не надійшло.

Позивач у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив.

Оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, відповідно до ст. 211, 233 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників справи на підставі наявних матеріалів справи.

Згідно з вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності належить ј частини квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується копіями свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 13.11.2006 та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 20.12.2006.

Постановою слідчого УМВС України в Житомирській області Кухти К.Л. 05.04.2011 накладено арешт на 1/4 частину квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 , що також вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 17.04.2019.

Вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 28.10.2011 ОСОБА_1 було засуджено за ч.3 ст.185 КК України до 4 років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України було встановлено іспитовий строк 2 роки.

Ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 17.05.2019 у відкритті провадження за клопотанням ОСОБА_1 про скасування арешту майна у кримінальній справі 1-369/11 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 185 КК України відмовлено. Ухвалою слідчого судді роз`яснено заявнику, що його вимоги як такі, що ґрунтуються на праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту, в порядку цивільного судочинства.

Згідно з ч.1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За правилами ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з частинами першою, другою, четвертою статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі статтею 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до частин першої, другої, шостої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Держава не втручається у здійснення власником права власності.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулює Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі - Закон України № 1952).

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини 3 статті 26 Закон України № 1952 (в редакції, чинній з 16.01.2020) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Зі змісту зазначеної правової норми вбачається, що, на відміну від частини 2 статті 26 зазначеного Закону у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, чинна редакція встановлює такі способи судового захисту порушених прав та інтересів особи:

1) судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав;

2) судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав;

3) судове рішення про скасування державної реєстрації прав.

При цьому, з метою ефективного захисту порушених прав уточнено, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

На підставі досліджених доказів, судом встановлено, що обставини, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги, не викликають сумнівів та підтвердженні письмовими доказами, які позивач додав до позову.

Будь-яких доказів того, що наразі наявні підстави для застосування обтяження 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 , відповідно до запису про обтяження, який містяться у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за №11061930, у матеріалах справи не міститься.

Виходячи з викладеного, на час звернення з позовною заявою до суду за наявності арешту, накладеного на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, а тому право позивача підлягає судовому захисту шляхом припинення обтяження речових прав на нерухоме майно.

Керуючись статтями 2, 12, 13, 76-81, 89, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Припинити обтяження речових прав на нерухоме майно та скасувати арешт, зареєстрований 12.04.2011 за номером №11061930 реєстратором: Перша житомирська державна нотаріальна контора. Підстава обтяження: постанова про накладення арешту на майно, б/н, 05.04.2011 СУ УМВС України в Житомирській області, слідчий Кухта К.Л., об`єкт обтяження: 1/4 ід.ч. частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 , власник ОСОБА_1 .

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: Головне управління національної поліції в Житомирській області, адреса: 10008, Старий Бульвар,5/37, м. Житомир.

Суддя Воробйова Т.А.