печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2022 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Григоренко І.В.,

при секретарі судового засідання - Сестро-Животовській А.В.,

за участю:

позивача: не з`явився,

відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач, ОСОБА_2 ), в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу у розмірі 251 800,00 грн., 3% річних у розмірі 1 283,15 грн., інфляційні втрати у розмірі 250 289,20 грн., та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що відповідач 12.06.2019 року на підставі усного договору, що підтверджується розпискою, одержав від позивача грошові кошти в розмірі 10 000,00 доларів США, які зобов`язався повернути до 20.06.2019 року. Проте, відповідач у передбачений у розписці строк грошові кошти не повернув та ухиляється від їх повернення. За таких обставин, позивач просить стягнути з відповідача на його користь суму боргу, три проценти річних та інфляційні втрати за прострочення грошового зобов`язання.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.08.2019 року справу було передано судді Печерського районного суду м. Києва Григоренко І.В.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 09.09.2019 року в порядку спрощеного позовного провадження відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики та судове засіданні для розгляду справи по суті призначено на 20.01.2020 року.

08.11.2019 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній проти позову заперечував, зазначивши, що відповідач написав розписку про отримання у ОСОБА_1 грошових коштів у борг під дією погроз позивача та ОСОБА_3 , оскільки був психологічно деморалізований, боявся за життя своєї дружини та сина. Вказує, що в розписці не зазначав дату її написання та дату повернення боргу. Крім того, відповідач має намір звернутися до органів поліції із заявою про вчинення злочину. Також представником відповідача подано клопотання про допит в судовому засідання у якості свідка відповідача ОСОБА_2

18.11.2019 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача надійшла заява про заперечення щодо розгляду даної справи в порядку спрощеного позовного провадження та необхідність розгляду справи в порядку загального позовного провадження.

08.01.2020 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від позивача надійшла уточнена позовна заява, копія якої направлена відповідачу, в якій останній просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики у розмірі 10 000,00 доларів США.

08.01.2020 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останній заперечує щодо доводів відповідача, оскільки твердження відповідача про написання розписки під дією погроз не відповідають дійсності та направленні на введення суду в оману. Крім того, зазначає, що не заслуговують на увагу доводи відповідача з приводу того, що ним у розписці не було зазначено дати її написання та дати повернення боргу, оскільки розписка написана 12.06.2019 року особисто ОСОБА_2 та викладена одним почерком.

16.01.2020 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи копій талонів-повідомлень Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві від 18.12.2019 року № 57895 та від 13.01.2020 року; копії листа Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві від 26.12.2019 року за вих. № 6126/125/52/03-2019.

16.01.2020 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи копії заяви ОСОБА_2 до Оболонського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві про вчинення кримінального правопорушення від 05.12.2019 року; копії витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінального провадження № 0000271 від 15.01.2020 року; роздруківку постанови Верховного Суду від 08.07.2019 року у справі № 524/4946/16-ц.

Протокольними ухвалами Печерського районного суду м. Києва від 20.01.2020 року задоволено клопотання представника позивача про приєднання до матеріалів справи уточненої позовної заяви від 08.01.2020 року; вирішено розглядати справу в порядку загального позовного провадження; задоволено клопотання представника відповідача про приєднання до матеріалів справи копій талонів-повідомлень Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві від 18.12.2019 року № 57895 та від 13.01.2020 року; копії листа Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві від 26.12.2019 року за вих. № 6126/125/52/03-2019; задоволено клопотання представника відповідача про приєднання до матеріалів справи копії заяви ОСОБА_2 до Оболонського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві про вчинення кримінального правопорушення від 05.12.2019 року; копії витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінального провадження № 0000271 від 15.01.2020 року; роздруківку постанови Верховного Суду від 08.07.2019 року у справі № 524/4946/16-ц; задоволено клопотання представника відповідача про допит в судовому засідання у якості свідка відповідача ОСОБА_2 .

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 20.01.2020 року закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, та справу призначено до розгляду по суті в загальному позовному провадженні на 27.04.2020 року.

23.04.2020 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 27.04.2020 року у зв`язку із задоволенням клопотання представника відповідача, відповідно до ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 31.08.2020 року.

18.08.2020 року на адресу Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі.

31.08.2020 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача надійшла заява, в якій останній підтримує клопотання про зупинення провадження у справі та просить розглядати справу без його участі.

31.08.2020 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача надійшла заява, в якій остання зазначає, що не заперечує, що задоволення клопотання про зупинення провадження та просить розглядати справу за її відсутності.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 31.08.2020 року провадження у даній справі зупинено до набрання законної сили рішенням у цивільній справі № 363/1423/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним.

08.12.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача надійшло клопотання про поновлення провадження у справі, оскільки постановою Київського апеляційного суду від 29.09.2021 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним відмовлено.

10.12.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача - адвоката Мазуркевича М.А. надійшла заява, в якій останній повідомив про те, що договір про надання правової допомоги, укладений між ним та ОСОБА_2 припинений за взаємною згодою сторін.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 15.12.2021 року провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики поновлено та справу призначено до розгляду по суті в загальному позовному провадженні на 01.12.2022 року.

30.11.2022 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

01.12.2022 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, в якій останній зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити.

В судове засідання 01.12.2022 року учасники справи не з`явились, про дату, час і місце проведення судового засідання повідомлені належним чином.

Відповідач про розгляд справи повідомлений належним чином, в тому числі, з використанням засобів мобільного зв`язку.

Частиною 1 ст. 223 ЦПК України встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Оскільки учасники справи були належним чином повідомлені про розгляд справи, а від позивача надійшла заяви про розгляд справи за його відсутності, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності учасників справи.

Дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, зважаючи на наступне.

Судом встановлено, що 12.06.2019 року ОСОБА_2 одержав у ОСОБА_1 10 000,00 доларів США у борг, який зобов`язався повернути до 20.06.2019 року, що підтверджується розпискою (а. с. 10).

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як визначено у ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 627 ЦК України, ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Так, відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Як визначено у ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Зміст власноручно написаної ОСОБА_2 розписки про зобов`язання повернути борг ОСОБА_1 у розмірі 10 000,00 доларів США свідчить про фактичне отримання грошей та про наявність у ній зобов`язання їх повернення.

Відповідач оспорив договір позики в судовому порядку та постановою Київського апеляційного суду від 29.09.2021 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним відмовлено (справа № 363/1423/20).

Відповідно до ч. 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Отже, договір позики, укладений між сторонами у справі, є правомірним та чинним, тому підлягав виконанню сторонами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

При цьому, відповідачем не надано висновку експерта та не заявлялось клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи на підтвердження того, що складена розписка ним не писалась та не підписувалась. Тобто відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування отримання грошових коштів, а, отже, відсутності підстав для повернення боргу.

Отже, суд вважає, що між позивачем та відповідачем існують правовідносин, які виникли із боргового зобов`язання останнього щодо повернення коштів.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2019 року у справі № 373/2054/16-ц виклала правовий висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу.

Відтак, закон не забороняє укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта та стягнення коштів за невиконання зобов`язань в іноземній валюті.

Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

За приписами ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Отже, відповідач зобов`язаний був повернути позивачу суму боргу в розмірі 10 000,00 доларів США до 20.06.2019 року.

Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як визначено у ч. 1 та ч. 2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідач не надав належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження повернення боргу відповідачу у визначений договором строк, відтак, позовні вимоги про стягнення боргу в розмірі 10 000,00 доларів США є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Отже, суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч. 1 ст. 1046 ЦК України, а також ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року в справі № 14-134цс18 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі № 373/2054/16-ц провадження № 14-446цс18, в якій Велика Палата Верховного Суду відступила від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 року в справі № 6-79цс14, а також у постанові Верховного Суду від 25.07.2018 року в справі № 308/3824/16-ц.

За таких обставин, враховуючи зміст договору позики, яка вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу у тій самій валюті в якій було надано позику, тобто у доларах США.

Як визначено у ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем за подачу позову до Печерського районного суду м. Києва сплачено судовий збір у розмірі 5 033,72 грн., що підтверджується квитанцією № 15 від 28.08.2019 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 5 033,72 грн. у відшкодування судових витрат.

Враховуюче викладене, керуючись ст. ст. 11, 204, 526, 533, 625, 626, 627, 628, 629, 1046, 1047, 1049, 1050 Цивільного кодексу України, ст. ст. 3, 4, 12, 13, 19, 76-81, 133-141, 259, 263-265, 273, 352-355, п.п. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у розмірі 10 000 (десять тисяч) доларів США 00 центів.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5 033 (п`ять тисяч тридцять три) грн. 72 коп. у відшкодування судових витрат.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 .

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги на рішення подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва, а з початку функціонування Єдиної інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до апеляційного суду, матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Цивільним процесуальним кодексом України в редакції від 15.12.2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складений та підписаний 12.12.2022 року.

Суддя І.В. Григоренко