Справа №295/4648/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.05.2022 року м. Житомир

Суддя Богунського районного суду м. Житомира Перекупка І.Г., вирішуючи питання про відкриття провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа фізична особа підприємець ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, -

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту припинення трудових відносин між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за трудовим договором № 1/4,. зареєстрованим 18.11.2014 р. Житомирським міським центром зайнятості, на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням.

Заява мотивована тим, що 18 листопада 2014 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та фізичною особою ОСОБА_1 укладено трудовий договір між працівником та фізичною особою, що використовує найману працю. 18 листопада 2014 року вказаний вище договір зареєстровано у Житомирському міському центрі зайнятості за № 7, про що свідчить відповідна відмітка та печатка житомирського міського центру зайнятості. Трудовий договір укладено на невизначений строк. Факт укладення трудового договору підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу виданими Пенсійним фондом України за формою ОК-5 на ім`я ОСОБА_1 .

Фактично трудові відносини між заявницею та ФОП ОСОБА_2 були припинені 31 березня 2015 року. І з 01 квітня 2015 року заявниця уклала трудовий договір із ФОП ОСОБА_3 , що підтверджується договором, а також відомостями про застраховану особу виданими Пенсійним фондом України за формою ОК-5. з яких вбачається що страхувальником заявниці з квітня 2015 року була ФОП ОСОБА_3 ,

Не дивлячись на те, що трудові відносини між заявницею та ФОП ОСОБА_2 були припинені, остання не оформила таке припинення трудових відносин належним чином, не подала звітів до державних органів та не зняла з реєстрації в Житомирському міському центрі зайнятості трудовий договір № 7 від 18.11.20214, як того вимагає Порядок реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 27 червня 2001 року за № 554/5745.

Згідно з інформації з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_4 на підставі власного рішення припинила підприємницьку діяльність 16.01.2017.

24.02.2022, з дня початку повномасштабної збройної агресії російської федерації проти України та введення на всій території України воєнного стану ОСОБА_1 змушена була покинути місто Київ, де працювала на той момент у ТОВ «Сматрттендер» на посаді менеджера з організації консультативних послуг. Відтак остання втратила роботу, переїхала у Житомир, зареєструвалася як внутрішньо переміщена особа та мала намір стати на облік у центрі зайнятості для отримання допомоги по безробіттю»

Проте у Житомирському міському центрі зайнятості Городинську Д.О. повідомили, про неможливість стати на облік, оскільки укладений між мною та ФОН ОСОБА_4 .

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 викладений наступний правовий висновок: чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення (пункт 5 частини другої статті 293 ЦПК України).

У частині першій статті 315 ЦПК України визначено перелік фактів, що мають юридичне значення та які можуть бути встановлені в порядку окремого провадження, який не є вичерпним. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина друга статті 315 ЦПК України).

Для розгляду справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються, зокрема, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян, але тільки якщо воно не пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право і якщо заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення (пункт 30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2020 року в справі № 287/167/18-ц, провадження № 14-505цс19).

Відповідно до частини четвертої статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо підчас розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Також у даній постанові зазначено проте, що при вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.

Відповідно до абз. 2, 3 ч. 4 ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 р. № 1706-VII (далі Закон № 1706) внутрішньо переміщена особа, яка не звільнилася з роботи (не припинила інший вид зайнятості), у разі неможливості продовження роботи (іншого виду зайнятості) за попереднім місцем проживання для набуття статусу безробітного та отримання допомоги по безробіттю та соціальних послуг за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття може припинити трудові відносини, надавши нотаріально посвідчену письмову заяву про припинення працівником трудових відносин з підтвердженням того, що ця заява таким громадянином надіслана роботодавцю рекомендованим листом (з описом вкладеної до нього такої заяви). У разі припинення приймання поштових відправлень на/з території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у зв`язку з обставинами, визначеними у статті 1 цього Закону, така заява подається до відповідного районного, міськрайонного, міського, районного у місті центру зайнятості за місцем проживання внутрішньо переміщеної особи.

Взята на облік внутрішньо переміщена особа, яка не має документів, необхідних для надання статусу безробітного, отримує статус безробітного без вимог, що застосовуються за звичайної процедури. До отримання документів та відомостей про періоди трудової діяльності, заробітну плату (дохід), страховий стаж допомога по безробіттю таким особам призначається у мінімальному розмірі, встановленому законодавством на випадок безробіття.

В той же час, з матеріалів справи вбачається, що заявник ініціювала процедуру звернення до суб`єкта владних повноважень з заявою про надання їй статусу безробітного та отримала відмову уповноваженого на прийняття рішення органу. Підстава для відмови у вигляді триваючих трудових відносин стала причиною для звернення до суду з відповідною заявою.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зважаючи на викладене, суд констатує, що у відносинах заявника та суб`єкта владних повноважень існує спір, вирішення якого належить до компетенції суду адміністративної юрисдикції.

Відтак Богунський районний суд м. Житомира не є судом, встановленим законом, який уповноважений оцінювати в умовах існуючого спору дотримання заявником процедури припинення трудових відносин та, як наслідок, позбавлений можливості висловитись щодо того, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку, оскільки обставина дотримання заявником процедури припинення трудових відносин може мати значення для правильного вирішення спору, що існує, в порядку адміністративного судочинства

Відповідно до ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Згідно ч. 6 ст. 294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Згідно до вимог п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Підсумовуючи вищенаведене, суд зазначає, що з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір, що виник між фізичною особою та суб`єктом владних повноважень в процесі реалізації заявником права на отримання статусу безробітного, а відтак заяву слід залишити без розгляду та роз`яснити заявникові, що вона має право подати позов на загальних підставах в порядку адміністративного судочинства.

На підставі викладеного, керуючись ст. 315 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа фізична особа підприємець ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Житомирського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення ухвали.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя І.Г. Перекупка