РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2022 року Хортицький районний суд м.Запоріжжя в складі:

головуючого судді Мурашової Н.А.

за участю секретаря Бойко Л.Л.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м.Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , до ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , про звільнення від сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

ВСТАНОВИВ:

10.11.2022р. позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що з відповідачкою перебував у зареєстрованому шлюбі з 01.03.2008р. Шлюб розірвано за рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 12.01.2012р. Від цього шлюбу вони мають неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка після розірвання шлюбу залишилася мешкати разом з матір`ю, а з нього рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 12.03.2012р. на користь відповідачки були стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої доньки в розмірі 446,50грн. щомісячно, до повноліття дитини. Однак з 14.06.2022р. неповнолітня донька ОСОБА_4 мешкає разом з ним та з цього моменту повністю знаходиться на його утриманні, він піклується про її розвиток та стан здоров`я, забезпечує матеріально. При цьому, з нього продовжують утримувати аліменти на утримання доньки та перераховувати відповідачці. Остання участі у вихованні дитини не приймає, матеріальної допомоги на її утримання добровільно не надає. Факт проживання дитини з батьком, з якого стягуються аліменти на утримання дитини, є істотною обставиною для звільнення його від обов`язку сплачувати аліменти на користь матері.

Просить звільнити його з 14.06.2022р. від сплати аліментів на користь відповідачки на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , які стягнути з нього рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 12.03.2012р., а також стягнути з відповідачки на його користь понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 5000,00грн.

Ухвалою суду від 22.11.2022р. відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за даним позовом і призначено підготовче судове засідання.

В підготовче судове засідання позивач ОСОБА_1 не прибув, подав заяву про розгляду справи у його відсутність, позовні вимоги підтримую в повному обсязі, просить їх задовольнити.

В підготовче судове засідання відповідачка ОСОБА_2 не прибула, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Крім цього, подала клопотання про звільнення її від сплати витрат на правничу допомогу, мотивуючи його тим, що сума витрат є завищеною, дана справа не є складною і вартість лише за складання однієї позовної заяви 4000,00грн. не є співмірною з витраченим адвокатом часом та обсягом виконаних робіт. При цьому, на підтвердження здійснення витрат на правничу допомогу позивач не надав договору про надання правової допомоги. Також при оцінці розміру гонорару адвоката необхідно враховувати фінансовий стан сторін, а саме те, що вона працює на посаді листоноші і її дохід щомісячно становить 5700,00грн, з неї судовим наказом стягуються аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно, і вона не має можливості сплатити позивачу витрати на правничу допомогу.

Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін за наявними у справі доказами і згідно з ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження у зв`язку з визнанням позову відповідачкою ОСОБА_2 ухвалити рішення.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 01.03.2008 року.

Рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 12.01.2012р., яке набрало законної сили 24.01.2012р., шлюб розірвано (арк.12).

Від цього шлюбу сторони мають неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (арк.8).

Після розірвання шлюбу неповнолітня дитина залишилася мешкати разом з матір`ю відповідачкою ОСОБА_2 .

Рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 12.03.2012р. у цивільній справі №2-825-664/2012 з позивача ОСОБА_1 на користь відповідачки ОСОБА_2 стягнути аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 446,50грн. щомісячно, починаючи з 25.01.2012р. і до її повноліття (арк.13).

З 14.06.2022р. неповнолітня донька сторін ОСОБА_3 проживає разом з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (арк. 9,10).

Судовим наказом №2-н/337/296/2022, ЄУН 337/3216/22, виданим 29.09.2022р. Хортицьким районним судом м.Запоріжжя, з відповідачки ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) платника, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27.09.2022р. і до повноліття дитини (арк.11).

Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ст.82 ЦПК України обставини,які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 .

При цьому, суд виходить з того, що відповідачка ОСОБА_2 повністю визнала позовні вимоги ОСОБА_1 і, на думку суду, таке визнання не суперечить закону, не порушує чиїх-небудь прав, свобод та інтересів.

Так, ухвалюючи рішення суд виходить з такого.

Відповідно до ч.8,9 ст.7 Сімейного кодексу України (далі СК України) регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності, розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків.

Відповідно до ст.180,181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Діючий СК України передбачає підстави звільнення батьків від обов`язку дитини (ст.188 СК України) та припинення права на аліменти на дитину (ст.190 СК України). Жодна з цих підстав не пов`язана із зміною дитиною під час утримання стягнення аліментів місця свого проживання.

Разом з тим, відповідно до ст.273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Крім того, відповідно до ч.4 ст.273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Отже, беручи до уваги, що аліменти - це кошти, покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні, а також те, що в діючому законодавстві відсутня імперативна заборона на припинення стягнення аліментів, таке припинення за положеннями ст.273 СК України, ст.273 ЦПК України є можливим, зокрема, у тому випадку, коли дитина з певного часу перебуває на утриманні іншого з батьків, з якого вже стягуються аліменти. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому, обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється.

В даному випадку суд встановив, що з 14.06.2022р. неповнолітня донька сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно проживає разом з батьком ОСОБА_1 , а не з матір`ю ОСОБА_2 , на користь якої за рішенням суду були стягнуті аліменти з позивача ОСОБА_1 - батька дитини. Позивач здійснює заходи щодо утримання дитини і, при цьому, зобов`язаний сплачувати аліменти на користь матері дитини - відповідачки ОСОБА_2 , яка фактично не забезпечує утримання дитини через її непроживання з нею.

Суд вважає, що вказані обставини є такими, що істотно впливають на перерозподіл прав та обов`язків сторін як батьків, зокрема, вказують про відсутність підстав для подальшого стягнення з позивача аліментів на користь відповідачки на утримання їх неповнолітньої доньки.

У зв`язку з цим, суд вважає необхідним захистити порушене право позивача і звільнити його з 14.06.2022р. від сплати аліментів на користь відповідачки на утримання неповнолітньої доньки, які стягнуті рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 12.01.2012р. (цивільна справа №2-825-664/2012).

На підставі вищевикладеного, позов ОСОБА_1 слід задовольнити повністю.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідачки ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 понесені ним витрати по сплаті судового збору в сумі 992,40грн.

Крім того, згідно з ст.137,141 ЦПК України за результатами розгляду справи підлягають розподілу між сторонами також витрати на правничу допомогу, зокрема, у разі задоволення позову вони покладаються на відповідача.

Разом з тим, підстав для стягнення з відповідачки ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу в розмірі 5000,00грн. суд не знаходить.

В даному випадку суду виходить з того, що відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до п.2 ч.2,3,4 ст.137 ЦПК України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Суд вважає, що позивач ОСОБА_1 в порушення вищевказаних вимог діючого законодавства не надав доказів розміру витрат на правничу допомогу, зокрема, договору про надання правничої допомоги, який повинен визначати обсяг правової допомоги, розмір витрат, які підлягають компенсації адвокату, порядок розрахунків тощо, а також детального опису виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження здійснення витрат на правничу допомогу та їх розміру позивач надав лише квитанцію б/н від 03.11.2022р., згідно з якою він сплатив адвокату Торган Л.М. 5000,00грн., в т.ч. за консультацію 1000,00грн., складання процесуальних документів 4000,00грн.

Встановити з цього документу, в межах якої справи адвокатом надавались вказані послуги, в якому саме обсязі, і на підставі чого позивач зобов`язаний був сплатити ці кошти, неможливо.

У зв`язку з цим суд вважає вказану квитанцію неналежним та недостатнім доказом розміру витрат на правничу допомогу і відповідно в їх стягненні з відповідачки на його користь слід відмовити.

Керуючись ст.7,180,181,273 Сімейного кодексу України, ст.2,4,5,12,13,76-82,89,137,141,200,206,259,263-265,273ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Звільнити з 14.06.2022р. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від сплати аліментів на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 446,50грн. щомісячно і до повноліття дитини, які стягнуті рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 12.01.2012р. (цивільна справа №2-825-664/2012).

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 992,40грн.

В стягненні з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесених витрат на правничу допомогу - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду через Хортицький районний суд м.Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.А. Мурашова

26.12.2022