Провадження № 22-ц/802/259/22 Категорія: 16 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Здрилюк О.І., Осіпука В. В.,

з участю:

секретаря судового засідання Губарик К.А.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Волинської області Ариванюк Наталія Анатоліївна, Головне управління Держгеокадастру у Волинській області, про визнання недійсним договору міни, витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування державної реєстрації за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_4 , поданою її представником ОСОБА_2 , на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 грудня 2021 року про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2012 року ОСОБА_3 звернулась до суду із даним позовом. Разом із позовною заявою ОСОБА_3 подала до суду і заяву про забезпечення позову, в якій просила вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку площею 1,4144 га, кадастровий номер :04:000:0831, цільове призначення земельної ділянки для особистого селянського господарства, що розташована на території Боголюбської сільської ради Луцького району Волинської області, й заборонити відповідачу ОСОБА_4 та будь-яким іншим третім особам за дорученням відповідача вчиняти дії, спрямовані на відчуження земельної ділянки (у тому числі заборонити укладати договори іпотеки, купівлі-продажу, дарування тощо) та передачі її в користування за договорами оренди, позички, змінювати цільове призначення земельної ділянки, заборонити державним реєстраторам (у тому числі нотаріусам) вчиняти будь-які реєстраційні дії стосовно земельної ділянки (реєстрація поділу чи об`єднання зазначеної земельної ділянки, зміни цільового призначення , договорів оренди, позички).

Заява мотивована тим, що 14 березня 2008 року вона з відповідачем ОСОБА_5 уклала нотаріально посвідчений договір міни, відповідно до умов якого набула у власність земельну ділянку площею 1,4144 га, кадастровий номер :04:000:0831, цільове призначення земельної ділянки для особистого селянського господарства, що розташована на території Боголюбської сільської ради Луцького району Волинської області. Вказує, що в подальшому вона отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №295504 від 07 квітня 2008 року. При його видачі земельній ділянці був присвоєний новий кадастровий номер :03:000:2784. Заявниця зазначає, що в грудні 2021 року їй стало відомо, що в публічній кадастровій карті не відображається земельна ділянка з кадастровим номером :03:000:2784, з приводу чого її представник звернувся до ТзОВ «Горизонт» як до установи, що складала технічну документацію на вказану земельну ділянку. Представник ТзОВ «Горизонт» повідомив їй, що земельна ділянка площею 1,4144 га з кадастровим номером :03:000:2784 в публічній кадастровій карті відсутня, однак в публічній кадастровій карті є відомості про земельну ділянку площею 1,4144 га з кадастровим номером :04:000:0831, яку вона набула у власність за договором міни. З інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно від 03 грудня 2021 року їй стало відомо, що власником земельної ділянки :04:000:0831 є відповідач ОСОБА_4 . Підставою виникнення права власності відповідача ОСОБА_4 на спірну земельну ділянку вказано договір міни від 30 березня 2017 року, який посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Ариванюк Н. А. На переконання заявника, реєстрація права власності на спірну земельну ділянку за відповідачем ОСОБА_4 порушує її право власності, оскільки таку земельну ділянку було повторно протиправно відчужено поза її волею, що зумовило необхідність звернення до суду з позовом. Також заявниця вважає, що до вирішення спору по суті є підстави для вжиття заходів забезпечення позову з метою запобігти подальшому відчуженню спірної земельної ділянки, зміни її цільового призначення, поділу чи об`єднання, адже такі дії можуть утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову в цій справі. Предметом заявленого позову є фактичне відновлення її прав як власника спірної земельної ділянки.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 грудня 2021 року заяву задоволено частково. Накладено арешт на земельну ділянку площею 1,4144 га, кадастровий номер :04:000:0831, цільове призначення земельної ділянки для особистого селянського господарства, що розташована на території Боголюбської сільської ради Луцького району Волинської області.

Не погоджуючись із даною ухвалою суду, ОСОБА_4 через свого представника ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить її скасувати і ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем не подано доказів та не наведено обґрунтовань її припущень, з яких можна було б зробити висновок, що відповідач має намір відчужити земельну ділянку, договір міни та державної реєстрації щодо якої оспорюється. Посилання в заяві позивача на обставини щодо можливого утруднення виконання рішення є лише припущеннями, оскільки ОСОБА_4 не вчиняла жодних дій, спрямованих на відчуження чи поділу або зміну цільового призначення спірної земельної ділянки.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_1 заперечував проти апеляційної скарги, просив її відхилити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи частково заяву, суд першої інстанції виходив з того, що арешт майна як вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами. Такий вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки обтяжене майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,14 березня 2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 укладено нотаріально посвідчений договір міни, відповідно до умов якого позивач набула у власність земельну ділянку площею 1,4144 га, кадастровий номер :04:000:0831, цільове призначення земельної ділянки для особистого селянського господарства, що розташована на території Боголюбської сільської ради Луцького району Волинської області.

07 квітня 2008 року ОСОБА_3 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №295504. При видачі вказаного державного акту Управлінням земельних ресурсів у Луцькому районі земельній ділянці був присвоєний новий кадастровий номер :03:000:2784.

Позивач покликається на те, що представник ТзОВ «Горизонт» повідомив їй, що земельна ділянка площею 1,4144 га з кадастровим номером :03:000:2784 в публічній кадастровій карті відсутня, однак у публічній кадастровій карті є відомості про земельну ділянку площею 1,4144 га з кадастровим номером :04:000:0831, яку вона набула у власність за договором міни.

Згідно з інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно від 03 грудня 2021 року власником земельної ділянки :04:000:0831 є відповідач ОСОБА_4 . Підставою виникнення права власності відповідача ОСОБА_4 на спірну земельну ділянку став договір міни від 30 березня 2017 року, який посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Ариванюк Н. А

Кобак У. Й. зазначає, що її поза її волею позбавлено права приватної власності на земельну ділянку, набутою нею у приватну власність на підставі договору міни від 14 березня 2008 року. Вказує, що ОСОБА_5 , не будучи власником спірної земельної ділянки з 2008 року, повторно відчужила цю ж ділянку, укладаючи в 2017 році договір міни з ОСОБА_4 . На підставі зазначеного вона звернулася до суду за захистом свого порушеного права із позовом про визнання недійсним договору міни, витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Отже, як видно з матеріалів справи, між сторонами дійсно виник спір з приводу законності переходу права власності на земельну ділянку площею 1,4144 га, кадастровий номер :04:000:0831, яка розташована на території Боголюбської сільської ради Луцького району Волинської області.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Частиною першою та другою статті 150 ЦПК України встановлено перелік видів забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб та забороною вчиняти певні дії.

Суд може застосувати кілька видів заходів забезпечення позову, перелік яких визначений частиною першою статті 150 цього Кодексу, а також інші заходи у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до вимог частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

При вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Встановивши, що предметом спору, який виник між сторонами у справі, є об`єкт нерухомого майна (земельна ділянка), власником якої в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, на момент звернення ОСОБА_3 із заявою про забезпечення позову, є ОСОБА_4 , якою остання може розпорядитися у будь-який момент, а також те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду про визнання недійсним договору міни і скасування державної реєстрації та витребування з чужого незаконного володіння земельної ділянки або забезпечити ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення заяви ОСОБА_3 у частині накладення арешту на спірну земельну ділянку.

Отже, встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувана ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

Колегія суддів погоджується з таким висновком та вважає, що позивачка належним чином обґрунтувала існування об`єктивних ризиків невиконання чи утруднення виконання у майбутньому можливого рішення суду у цій справі.

В оцінці доводів апеляційної скарги апеляційний суд враховує, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій з боку відповідачів з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу на наявність зв`язку між вказаними заходами забезпечення позову і предметом спору, співмірність та адекватність заходів із заявленими позивачем вимогами та враховує, що застосування судом процесуальних засобів має тимчасовий характер, не порушує прав відповідача та гарантує можливість реалізації позовних вимог у разі їх задоволення.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому його відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4 , подану її представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 грудня 2021 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді