справа № 363/1130/18 головуючий у суді І інстанції Рудюк О.Д.
провадження № 22-ц/824/464/2022 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Березовенко Р.В.,
суддів:Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

з участю секретаря Мариненко Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 23 вересня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 11.11.2011 року між нею та ОСОБА_2 був укладений шлюб, який 25.11.2017 року був розірваний. У період шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 придбано майно, що належить сторонам по справі на праві спільної сумісної власності. В добровільному порядку дійти згоди щодо поділу набутого у шлюбі майна сторони не можуть. На підставі викладеного позивач просила в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, стягнути з відповідача на її користь грошові кошти в порядку компенсації в розмірі 1 343 848,00 грн.

В ході судового розгляду позивач подала до суду уточнену заяву про поділ майна від 18.02.2019 року в якій просила суд:

- виділити позивачу ОСОБА_1 : транспортний засіб марки БМВ, модель 735І, 1998 року випуску, колір синій, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , вартістю 184 870,00грн; автомобіль марки УАЗ, модель 3152, 1992 року випуску, колір сірий, державний номерний знак НОМЕР_3 , вартістю 73 948,00 грн.; земельну ділянку загальною площею 0,0501га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4, кадастровий номер :38:140:1258 для індивідуального садівництва, вартістю 432 000,00 грн.; земельну ділянку площею 0,1500 га, кадастровий номер :19:069:0457, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 70 000,00грн.; житловий будинок, який знаходиться на земельній ділянці площею 0,1000га, кадастровий номер :32:014:6003, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та земельна ділянка площею 0,0500га, кадастровий номер :32:014:6004, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальна вартість вказаного об`єкту становить 546 000,00грн.; Сабвуфер, вартістю 9 000,00грн.; Кухонний комбайн KENWOOD з насадками, вартістю 24 498,00 грн.; LED телевізор LG з кронштейнами для кріплення, вартістю 19 698,70грн.; Посудомийна машина HOTPOINT-ARISTON LFD 11M СХ EU, вартістю 14 700,00грн.; Бетонозмішувач, вартістю 5 000,00грн.; компресор повітряний, вартістю 6 000,00грн.; пневмопістолет цвяховий, вартістю 1 000,00рн.; Циркулярка дискова ручна, вартістю 3 000,00грн.; електролобзик, вартістю 2 000,00грн.; Зварювальний автомат дуговий, вартістю 6 000,00грн.; шуруповерт акумуляторний, вартістю 2 000,00грн.; рівень будівельний, вартістю 1 000,00; пневмогайковерт, вартістю 1 300,00грн.; ударний гайковерт електричний, вартістю 2 000,00грн.; рівень лазерний, вартістю 2 500,00 грн.; гума на литих дисках на автомашину БМВ, вартістю 20 000,00грн.; гума на дисках на автомашину DEO Sens, вартістю 6 000,00грн., а всього майна на загальну суму 1 422 514,70 грн.;

- виділити відповідачу ОСОБА_2 наступне майно: автомобіль ГАЗ, модель 33021, державний номерний знак НОМЕР_4 , вартістю 113 563,00грн.; автомобіль марки БМВ, модель 735 І, 1990 року випуску, колір сірий , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_5 , номерний знак НОМЕР_6 , вартістю 153 178,00грн.; транспортний засіб PEUGEOT, модель 230 L, державний номерний знак НОМЕР_7 , вартістю 237 124,00грн.; транспортний засіб марки БМВ, модель 528, 1996 року випуску, колір сірий, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_8 , номерний знак НОМЕР_9 , вартістю 152 830,00грн.; транспортний засіб марки RENAULT MASTER, колір сірий, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_10 , номерний знак НОМЕР_11 , вартістю 189 000,00грн.; транспортний засіб ЗАЗ-DAEWOO, модель Е13110, 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_12 , вартістю 85 376,00грн.; земельну ділянку площею 0,0023 га, кадастровий номер :01:076:0025, цільове призначення: для колективного гаражного будівництва, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 кооператив індивідуальних гаражів, вартістю 290 000,00грн.; холодильна вітрина, вартістю 15 000,00; промисловий пилосмок в металевому корпусі, вартістю 1 500,00грн.; кава машина SAECO Royal Cappuccino New 9008R0Y0707230, вартістю 7 375,00грн.; кавоварка SPIDEM VILLA НОМЕР_13 , вартістю 3 450,00грн.; кавоварка SPIDEM VILLA НОМЕР_14 , вартістю 3 450,00грн.; пральна машина HOTPOINT-ARISTON AQD 1070 D 49 EU, вартістю 13 909,35грн.; колонка музична в кількості двох штук, загальною вартістю 1 000,00 грн.; монітор, клавіатура та процесор, загальною вартістю 20 000,00 грн.; автонавігатор чорного кольору, вартістю 1 500,00грн.; фотоапарат «Олімпус», вартістю 1 000,00грн.; зброя: автомат «АКМ», вартістю 39 000,00грн.; витяжка PYRAMID, вартістю 6 299,00грн.; LED телевізор ELENBERG, вартістю 7 499,00грн.; блендер BOSCH, вартістю 1 349,00грн.; водонасосна станція, вартістю 4 000,00грн.; Тример бензиновий, вартістю 6 000,00грн.; фрезер по дереву, вартістю 10 500,00грн.; бензопила (партнер), вартістю 2 000,00грн.; бензопила, вартістю 2 000,00грн.; машина шліфувальна, вартістю 1 200,00грн.; шліфувальна машина, вартістю 2 000,00грн., машина дискова полірувальна, вартістю 1 500,00грн.; зварювальний напівавтомат, вартістю 10 000,00грн.; балони з редукторами для зварювального апарату, вартістю 10 000,00 грн.; лебідка ручна, вартістю 3 000,00 грн.; лебідка електрична, вартістю 15 000,00 грн.; ресивер для води синього кольору, вартістю 5 000,00 грн.; паяльник для спайки капронових труб, вартістю 1 500,00грн.; дриль електрична, вартістю 1 000,00грн.; шуруповерт електричний, вартістю 1 500,00 грн.; сходи, вартістю 4 000,00грн.; набір для чистки труб опалювальної системи, вартістю 4 000,00 грн., а всього майна на загальну суму 152 8602,35грн.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 23 вересня 2021 року в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що приймаючи рішення щодо розподілу між сторонами по справі автомобілів, суд першої інстанції не взяв до уваги рішення Іванківського районного суду Київської області від 17 липня 2020 року в справі № 366/2489/18, яким визнано недійсними договори купівлі-продажу №01342/01/3245/2016 від 28.04.2016 року, №01448/01/3245/2016 від 20.05.2016 року, №3245/2018/800835 від 26.01.2018 року, №3245/2017/345730 від 24.02.2017 року, №01442/01/3245/2016 від 20.05.2016 року; визнано недійсним договір комісії №001255 від 31 травня 2018 року. Крім того, зазначає, що дане рішення суду залишене в силі постановою Верховного Суду від 13 травня 2021 року. Наголошує, що станом на 06.07.2021 року Територіальним Сервісним Центром №3245 надано відповідь, що державну реєстрацію автомобілів марки БМВ, модель 7351, 1990 року випуску, колір сірий, номер кузова НОМЕР_15 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_5 , номерний знак НОМЕР_16 та автомобіля марки БМВ, модель 528, 1996 року випуску, колір сірий, номер кузова НОМЕР_17 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_8 , номерний знак НОМЕР_2 скасовано.

Звертає увагу суду апеляційної інстанції, що судом першої інстанції не було вирішено клопотання про призначення експертизи по справі, направлене до суду 16 лютого 2021 року. Вважає, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні не взяв до уваги докази, які знаходилися в матеріалах справи та не здійснив посилання на такі докази.

Щодо автомобіля ЗАЗ DAEWOO E13110 зазначає, що позивач ОСОБА_1 , визначаючи в позовних вимогах передачу вказаного автомобіля відповідачу, як неподільної речі, не ставить питання про грошову компенсація в зв`язку з тим, що запропонований нею розподіл майна визначає передачу сторонам відповідну частину автомобілів з урахуванням їх вартості.

Стосовно земельної ділянки 0,1500 га, кадастровий номер :19:069:0457, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зазначає, що в матеріалах цивільної справи знаходиться копія договору купівлі-продажу земельної ділянки від 06 травня 2016 року, згідно якого ОСОБА_2 купив вказану земельну ділянку. Відповідно до п.2.2 вказаного договору визначено, що я, ОСОБА_2 стверджую, що земельна ділянка буде об`єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки я купую її перебуваючи в шлюбі з ОСОБА_1 , згода якої на купівлю земельної ділянки викладена в заяві, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Шостаком O.A. 06.05.2016 року №688. Також в матеріалах справи знаходиться витяг з Державного реєстру речових прав нерухомого майна з якого видно реєстрацію права власності на вказану земельну ділянку за ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 231). Саме ці докази, на думку апелянта, підтверджують, що вказана земельна ділянка була придбана сторонами в період шлюбу і є в наявності на даний час.

Щодо позовних вимог про поділ побутової техніки, майна побутового та будівельного використання зазначає, що суд першої інстанції не проаналізував обсяг спільного майна подружжя, не взяв до уваги фінансові документи, що підтверджують факт придбання вказаного майна під час шлюбу. Наголошує, що враховуючи, що місце роботи позивача ОСОБА_1 є робота, як фізична особа-підприємець і єдиний її дохід є дохід від підприємницької діяльності, оплата за значну кількість товару здійснена нею як підприємцем. Крім того зазначає, що в товарних чеках, які були надані суду, не може вказуватися прізвище покупця, а тільки вказується дата оплати та назва товару. Вважає, що судом першої інстанції не надано будь-якого аналізу в справі фінансовим документам на покупку побутового обладнання. Також зазначає перелік техніки, який відповідачем у відзиві на позовну заяву було визнано таким, що у спільному майні подружжя було придбано майно, що є спільною сумісною власністю подружжя.

Апелянт вважає, що судом першої інстанції порушено норми цивільно-процесуального законодавства, а саме: в судовому засіданні не відбувалось дослідження письмових доказів по справі, що і призвело до неправильного та необґрунтованого прийняття рішення по справі, було порушено принцип змагальності сторін в процесі, порушено вимоги ст. 263 ЦПК країн яка визначає, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Окрім того, в апеляційній скарзі апелянтом також викладено заперечення на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 19 травня 2021 року та ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 08 версня 2021 року, якими було відмовлено в задоволенні заяв про відвід головуючого судді в справі Рудюка О.Д. При цьому зазначає, що підставою стверджувати про упередженість та необ`єктивність суду при винесенні рішення по справі є те, що постановою Київського апеляційного суду від 29 вересня 2021 року було скасовано ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 26 липня 2021 року та задоволено заяву позивача про забезпечення позову в справі. Крім того, наголошує, що не взяття до уваги заяв та клопотань, не вирішення таких заяв та клопотань чи відмова в їх задоволенні дає підстави вважати, що розгляд справи відбувався упереджено.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження учасникам справи було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

24 листопада 2021 року до суду надійшов відзив відповідача, поданий представником - адвокатом Придуваловим Василем Вадимовичем, згідно якого відповідач просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити. При цьому, зазначає, щопозивачка подала до суду в якості доказу рішення Іванківського районного суду Київської області та заявила клопотання про призначення експертизи на тій стадії процесу, коли їх розгляд та прийняття були неможливими без обґрунтування причин поважності пропуску строку їх подання з боку позивачки та подання відповідного клопотання про їх приєднання. Вказує на те, що в даній справі суд першої інстанції був позбавлений можливості винести рішення щодо залишення у власності позивачки та відповідача тих речей, якими правомірно володіють треті особи. Окрім того, звертає увагу суду, що позивачем не заявлялося позовних вимог щодо визнання недійсними відповідних договорів, на які посилалася позивач та які були укладені відповідачем. Представник відповідача зазначає, що прийняття судового рішення в частині поділу майна, що набувалося та відчужувалося відповідачем після розірвання шлюбу, залежить від встановлення юридичного факту проживання сторін однією сім`єю у певний період часу. Разом з тим, таких позовних вимог позовна заява не містить. А відтак, вважає, що ряд відчужених відповідачем автомобілів та земельних ділянок, які є предметом розгляду, були відчужені поза шлюбними відносинами з позивачкою.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 просила задовольнити її апеляційну скаргу.

Інші учасники справи - сторона відповідача, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи шляхом направлення виклику на електронну пошту та телефонограмою на телефонний номер представника відповідача, що зазначені ним у матеріалах справи для листування та зв`язку, до суду не з`явилися, однак їх неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що 11.11.2011 року Виконавчим комітетом Новосілківської сільської ради Вишгородського району Київської області було зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , актовий запис № 5, прізвище дружини після реєстрації шлюбу « ОСОБА_3 », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_19 (т. 1 а.с. 11).

25.11.2017 року вказаний шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу Серії НОМЕР_20 (т. 1 а.с. 12).

Судом першої інстанції встановлено та не заперечувалося сторонами по справі, що подружжям у період перебування у шлюбі було придбано автомобілі: ГАЗ 33021, номерний знак НОМЕР_4 ; ВMW 735 І, 1990 року випуску, д.н.з. НОМЕР_16 , УАЗ 3152 д.н.з. НОМЕР_3 , PEUGEOT 230 L д.н.з. НОМЕР_7 , BMW 528, 1996 року випуску д.н.з. НОМЕР_16 , ЗАЗ-DAEWOO Е13110 д.н.з. НОМЕР_12 , BMW 735 І д.н.з. НОМЕР_2 , RENAULT MASTER д.н.з. НОМЕР_21 .

Автомобілі ГАЗ 33021, номерний знак НОМЕР_4 ; ВMW 735 І, 1990 року випуску, д.н.з. НОМЕР_16 , УАЗ 3152 д.н.з. НОМЕР_3 , PEUGEOT 230 L д.н.з. НОМЕР_7 , BMW 528, 1996 року випуску д.н.з. НОМЕР_16 були продані під час перебування подружжям в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується довідкою Регіонального сервісного центру МВС в Київській області від 07.03.2018 року № 31/10-1113 (т. 1 а.с. 63).

Як вбачається з матеріалів справи, автомобілі BMW 735 І, 1998 року випуску д.н.з. НОМЕР_2 , RENAULT MASTER д.н.з. НОМЕР_21 були придбані сторонами під час шлюбу, однак продані відповідачем після розірвання шлюбу без згоди позивача.

Автомобіль ЗАЗ-DAEWOO E13110 придбаний подружжям в період шлюбу 13.10.2016 року та зберігається на штраф-майданчику в смт. Гостомель, що визнається сторонами. В позовній заяві позивач вказує, що даний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя і ставить питання щодо розподілу вказаного автомобіля в натурі. Однак в прохальній частині позовної заяви позивач просить суд виділити вказаний автомобіль відповідачу ОСОБА_2 , зазначивши його вартість 85 376 грн., виходячи з ринкових цін на аналогічні за своїм змістом та технічними характеристиками об`єкти рухомого майна за даними інформаційно-аналітичного порталу «AUTO RIA» соціальної мережі «Інтернет» на 20.03.2018 року.

01.12.2017 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1500 га, кадастровий номер :19:069:0457, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Тобто після припинення шлюбних відносин між сторонами зареєстровано право власності за ОСОБА_2 на спірну земельну ділянку.

Пункт 2.2 вказаного договору визначено, що ОСОБА_2 купує вказану земельну ділянку за кошти, які є об`єктом його особистої приватної власності, про що ОСОБА_1 засвідчила нотаріусу в поданій заяві (т. 2 а.с. 40-42).

Земельна ділянка площею 0,0023 га, кадастровий номер :01:076:0025, цільове призначення: для колективного гаражного будівництва, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 кооператив індивідуальних гаражів придбана відповідачем ОСОБА_2 після розірвання шлюбу 29.12.2017 року.

Земельна ділянки площею 0,1000га, кадастровий номер :32:014:6003, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та земельна ділянка площею 0,0500га, кадастровий номер :32:014:6004, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , придбані ні відповідачем і не позивачем, а іншою особою - ОСОБА_5 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15.09.2017 року (т. 2 а.с. 32-34) та договорами купівлі-продажу земельної ділянки від 09.03.2017 року (т. 2 а.с. 35-38-). Пунктом 2.2. вказаного договору визначено, що ОСОБА_5 купує вказані земельні ділянки за її особисті кошті, які не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Щодо земельної ділянки площею 0,1500 га, кадастровий номер :19:069:0457, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , суд першої інстанції зазначив, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо приналежності вказаної земельної ділянки до будь-кого із сторін по справі.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, судом першої інстанції зроблено висновок про те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, не знайшли підтвердження під час розгляду даної справи. Крім того зазначено, що позивачем та її представником під час розгляду справи не доведено, що відчуження транспортних засобів відбулось на власний розсуд відповідача, проти волі позивача та не в інтересах сім`ї. Не надано жодних належних та допустимих доказів того, що в них була присутня інша побутова техніка та інше майно, побутового та будівельного використання, зброї, а також докази про їх стан та вартість суду не було надано. Не доведено, що спірне майно було придбано в період шлюбу і є в наявності на даний час, а відтак не може бути враховане при визначенні обсягу спільного майна, що підлягає поділу між сторонами.

Оцінюючи вказані висновки суду першої інстанції колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина 1 стаття 5 ЦПК України).

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Згідно з частиною першою статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісно власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Частиною четвертою статті 65 СК України встановлено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

У постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) Велика Палата Верховного Суду висловила правову позицію про те, що зазначені норми свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині поділу земельної ділянки площею 0,1500 га, кадастровий номер :19:069:0457, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 зазначала, що вказана земельна ділянка була придбана як об`єкт спільної сумісної власності подружжя на підставі договору купівлі продажу від 06 травня 2016 року, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , що був посвідчений Шостаком О.А., приватним нотаріусом вишгородського районного нотаріального округу Київської області.

Пославшись на те, що позивачем жодним належними, допустимими та достатніми доказами не доведено, що спірне майно було придбано ним в період шлюбу і є в наявності на даний час, а відтак не може бути врахована при визначенні обсягу спільного майна, що підлягає поділу між сторонами, суд першої інстанції відмовив ОСОБА_1 у позові в цій частині.

Оцінюючи вказаний висновок суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Статтею 89 ЗК України передбачено, що земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам, якщо інше не встановлено законом. У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки: а)подружжя; б)членів фермерського господарства, якщо інше не передбачено угодою між ними; в)співвласників жилого будинку; г) співвласників багатоквартирного будинку. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом . Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

Як визначено ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано жодних доказів, на підставі яких суд міг встановити право власності одного з подружжя на вказану земельну ділянку.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦПК України суд позбавлений права на збирання доказів по справі з власної ініціативи, що було б порушенням рівності прав учасників судового процессу.

Тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем жодним належними, допустимими та достатніми доказами не доведено, що спірне майно було придбано відповідачем в період шлюбу і є в наявності на даний час, а відтак не може бути враховане при визначенні обсягу спільного майна, що підлягає поділу між сторонами.

Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині поділу земельної ділянки площею 0,0023 га, кадастровий номер :01:076:0025, цільове призначення: для колективного гаражного будівництва, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 кооператив індивідуальних гаражів, ОСОБА_1 зазначала, що кошти на купівлю вказаної земельної ділянки ОСОБА_2 взяв зі спільних коштів подружжя. При цьому наголошувала, що на час укладення договору купівлі-продажу даної земельної ділянки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у фактичних шлюбних відносинах, оскільки в період з 01 червня 2011 року до 10 січня 2018 року сторони проживали однією сім`єю, мали взаємні права та обов`язки, вели спільне господарство та намагалися зберегти сім`ю.

Пославшись на те, що земельна ділянка площею 0,0023 га, кадастровий номер :01:076:0025 придбана відповідачем ОСОБА_2 після розірвання шлюбу 29.12.2017 року, а належних доказів проживання на той час сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу матеріали справи не містять, суд першої інстанції відмовив ОСОБА_1 у позові в цій частині.

Оцінюючи вказаний висновок суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 29 грудня 2017 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі продажу земельної ділянки площею 0,0023 га, кадастровий номер :01:076:0025, цільове призначення: для колективного гаражного будівництва, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 кооператив індивідуальних гаражів.

З копії свідоцтва про розірвання шлюбу Серія НОМЕР_20 , виданого 07 березня 2018 року, вбачається, що 25.11.2017 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано (т. 1 а.с. 12).

Окрім того, з копії довідки-характеристики, виданої сільським головою Радинської сільської ради Поліського району Київської області від 21 лютого 2018 року вбачається, що громадянин ОСОБА_2 проживає в селі Радинка Поліського району Київської області з 01 грудня 2017 року по час видачі вказаної довідки. Також зазначено, що відповідач проживає зі співмешканкою ОСОБА_8 - 1980 року народження (т.2, а.с.52).

Матеріали справи не містять належних, достатніх та допустимих доказів щодо перебування позивача з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах після розірвання шлюбу, а саме: з 25 листопада 2017 року іі на час придбання спірної земельної ділянки. Також позовна заява не містить позовних вимог щодо встановлення факту спільного проживання сторін без реєстрації шлюбу в цей період.

А відтак, договір купівлі-продажу, за яким відповідач набув права власності на земельну ділянку площею 0,0023 га, кадастровий номер :01:076:0025 укладено ОСОБА_2 після розірвання шлюбу з ОСОБА_1 , що суперечить вимозі позивача про визнання такої земельної ділянки спільною сумісною власністю подружжя, без звернення до суду з позовними вимогами про встановлення факту спільного проживання як чоловіка та дружини у визначений період часу та відповідно доведення цих вимог належними та допустимими доказами. Тому висновки суду першої інстанції в цій частині на думку колегії суддів є законними та обґрунтованими.

Позовні вимоги в частині поділу земельної ділянки площею 0,1000га, кадастровий номер :32:014:6003, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та земельної ділянки площею 0,0500 га, кадастровий номер :32:014:6004, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_1 обґрунтовувала тим, що маючи намір купити будинок та земельну ділянку для дочки - ОСОБА_9 подружжя вирішило оформити вказане майно на матір відповідача - ОСОБА_5 . Наголошує на тому, що на купівлю житлового будинку та земельної ділянки біля нього позивачкою було передано відповідачу в присутності ОСОБА_9 , ОСОБА_5 та ОСОБА_10 кошти в сумі 14 500, 00 доларів США. Окрім того, наголошує, що земельна ділянка площею 0,0500 га, кадастровий номер :32:014:6004 була придбана за кошти ОСОБА_1 , переданими нею особисто ОСОБА_2 в присутності ОСОБА_9 , ОСОБА_5 та ОСОБА_10 в сумі 5000, 00 доларів США.

Відмовляючи в задоволенні позову в цій частині, суд першої інстанції мотивував це тим, що вказане майно придбане не відповідачем і не позивачем, а іншою особою - ОСОБА_5 і будь які належні та допустимі докази, щодо придбання цього майна за грошові кошти позивача матеріали справи не містять.

Оцінюючи вказаний висновок суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.

Як вбачається з витягу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15.09.2017 року (т. 2 а.с. 32-34) та договорів купівлі-продажу земельної ділянки від 09.03.2017 року (т. 2 а.с. 35-36) та від 15.09.2017 року (т.2, а.с. 37-38) земельна ділянка площею 0,1000 га, кадастровий номер :32:014:6003, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та земельна ділянка площею 0,0500га, кадастровий номер :32:014:6004, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , - придбані ОСОБА_5 . Пунктом 2.2. вказаних договорів визначено, що ОСОБА_5 купує вказані земельні ділянки за її особисті кошті, які не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

А відтак, враховуючи, що вказані земельні ділянки були придбані іншою особою, ніж одним із подружжя, на дане майно не може поширюватися режим спільної сумісної власності подружжя. Поряд з цим, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, встановивши відсутність в матералах справи належних та допустимих доказів того, що спірне майно було придбане ОСОБА_5 за особисті кошти ОСОБА_1 .

Позовні вимоги в частині поділу земельної ділянки загальною площею 0,0501 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4, кадастровий номер :38:140:1258 для індивідуального садівництва ОСОБА_1 обґрунтовувала тим, що 01 грудня 2017 року за договором купівлі-продажу відповідач за кошти, що були набуті під час спільного проживання, придбав зазначену земельну ділянку у ОСОБА_4 .

Відмовляючи в задоволенні позову в цій частині, суд першої інстанції посилався на те, що позивачем не надано доказів вкладення належних їй коштів у придбання спірної земельної ділянки, а також відсутні належні докази, що сторони вели спільне господарство та мали спільний бюджет після розірвання шлюбу, або що для придбання земельної ділянки витрачені спільні кошти подружжя, а тому суд не вбачав підстав для визнання спірної земельної ділянки об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та, відповідно не враховував при визначенні обсягу спільного майна, що підлягає поділу між сторонами.

Оцінюючи вказаний висновок суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.

Як вже було встановлено судом, шлюб між сторонами розірвано 25 листопада 2017 року.

Як вбачається зі змісту договору купіві-продажу, укладеного 01.12.2017 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , ОСОБА_4 передав земельну ділянку площею 0,0501 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4, кадастровий номер :38:140:1258 для індивідуального садівництва, яка знаходиться за адресою: Київська область, Вишгородський р-н, Хотянівська сільська рада, у власність ОСОБА_2 (т. 2, а.с. 40-41). Крім того, згідно п. 2.2. вказаного Договору ОСОБА_2 стверджував, що земельна ділянка не буде об`єктом спільної сумісної власності, а буде об`єктом його особистої приватної власності, оскільки купується за кошти, які є об`єктом приватної власності, не перебуваючи в шлюбі, в тому числі в фактичних шлюбних відносинах (т. 2, а.с. 40-41).

Отже, враховуючи, що вказаний договір купівлі-продажу земельної ділянки, яка є предметом спору, укладено після розірвання шлюбу між позивачкою та відповідачем, відповідно, вказана земельна ділянка є приватною власністю відповідача та на неї не може бути поширено режим спільного сумісного майна подружжя. Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачкою не надано доказів вкладення належних їй коштів у придбання спірної земельної ділянки, а також відсутні належні докази, що сторони вели спільне господарство та мали спільний бюджет після розірвання шлюбу, або що для придбання земельної ділянки витрачені спільні кошти подружжя.

Що стосується доводів апеляційної скарги щодо незаконності рішення суду першої інстанції в частині відмові у поділі рухомого майна (побутової та будівельної техніки, зброї та інш.), то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в цій частині щодо недоведеності позивачем придбання у період шлюбу за спільні кошти подружжя: витяжки, блендера, телевізора LG з кронштейнами, посудомийної машини, кавомашини та кавоварок, пральної машини, оскільки з наданих позивачем видаткових накладних, рахунків, та чеків не вбачається ким саме та за які кошти були придбані вказані речі. В деяких видаткових накладних покупцем вказано Карбовська, як ФОП.

Колегія суддів розцінює критично доводи апелянта, щодо того, що оплата за значну кількість товару здійснена нею як підприємцем, однак дане майно було придбано саме для використання сім`ї.

При цьому, апеляційний суд бере до уваги усталену практику Верховного Суду що регелює спірні правовідносини, а саме: майно ФОП, яке використовується для господарської діяльності, вважається спільним майном подружжя, за умови, що воно придбане за рахунок належних подружжя коштів (справа №6- 1752цс15, постанова від 13.06.16 р). Автоматично спільне майно подружжя навпіл не поділяється: суду завжди необхідно встановити за які кошти таке майно було набуте: спільні або особисті (постанова від 05.04.2017 р. у справі №6- 399цс17). Майно ФОП придбане за кошти від своєї діяльності слід розглядати як особисту приватну власність, яка не підлягає поділу між подружжям при розлученні (ВСУ у справі №6-1327цс15 ).

Тажож апеляційним судом розцінюються критично доводи апелянта про те, що в товарних чеках, які були надані суду, не можевказуватися прізвище покупця, а тільки вказується дата оплати та назва товару, оскільки відповідно до вимог ст. ст. 77-81 ЦПК України такі докази не можуть вважатися належними, допустимими, достовірними та достатніми.

Що стосується іншого побутового майна, яке було заявлено позивачем до поділу і в поділі якого було відмовлено судом першої інстанції, то колегія суддів вважає такі позовні вимоги недоведеними та не обґрунтованими, оскільки жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував наявність такого майна у подружжя (акт опису майна тощо) суду надано не було. А доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позовні вимоги ОСОБА_1 в частині поділу автомобіля ГАЗ, модель 33021, державний номерний знак НОМЕР_4 та транспортного засобу PEUGEOT, модель 230L, державний номерний знак НОМЕР_7 обґрунтовувалися тим, що вказані транспортні засоби було придбано сторонами під час перебування в шлюбі. Разом з тим, відповідачем 29 липня 2015 року було відчужено автомобіль ГАЗ, модель 33021, державний номерний знак НОМЕР_4 без відома позивачки. Також 06 вересня 2017 року відповідачем було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу PEUGEOT, модель 230L, державний номерний знак НОМЕР_7 без відома позивачки. Згоди на відчуження даних автомобілів позивачка не надавала. Кошти, що були отримані від продажу даних транспортних засобів до сімейного бюджету відповідачем не надавалися і були привласнені ним у повному розмірі.

Відмовляючи в задоволенні позову в цій частині, суд першої інстанції посилався на те, що позивачем та її представником під час розгляду справи не доведено, що відчуження даних транспортних засобів відбулось на власний розсуд відповідача, проти волі позивача та не в інтересах сім`ї.

Оцінюючи вказаний висновок суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.

Як визначено приписами ч. 1 ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (ч. 2 ст. 65 СК України).

Згідно п. 30 Постанови пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, зокрема, що рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

З матеріалів справи вбачається, що вказані транспортні засоби були продані під час перебування подружжям в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується довідкою Регіонального сервісного центру МВС в Київській області від 07.03.2018 року № 31/10-1113 (т. 1 а.с. 63).

Відповідно до частини другої статті 369 ЦК України та частини другої статті 65 СК України при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Аналіз зазначених норм права у їх взаємозв`язку дає підстави зробити висновок про те, що укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо судом буде встановлено, що той з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, який укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

Викладене узгоджується із правовою позицією, наведеною у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 лютого 2018 року в справі № 1527/19308/12 (провадження № 61-4562 св 18).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що позивачем та її представником під час розгляду справи не доведено, що відчуження транспортних засобів відбулось на власний розсуд відповідача, проти волі позивача та не в інтересах сім`ї.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову щодо наступних транспортних засобів:

УАЗ, модель 3152, 1992 року випуску, колір синій, номер кузова НОМЕР_22 , номер шасі: НОМЕР_23 , номер двигуна НОМЕР_24 , державний номерний знак НОМЕР_25 ;

БМВ, модель 7351, 1990 року випуску, колір сірий, номер кузова НОМЕР_15 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_5, номерний знак НОМЕР_16 ;

БМВ, модель 528, 1996 року випуску, колір сірий, номер кузова НОМЕР_17 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_8 , номерний знак НОМЕР_26 ;

RENAULT MASTER, колір сірий, номер кузова НОМЕР_27 ? свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_10 , номерний знак НОМЕР_11 , ЗАЗ-DAEWOO, модель Е13110, 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_12 ,

ЗАЗ-DAEWOO, модель Е13110, 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_12 ,

Так, відмовляючи в задоволенні позову в цій частині, суд першої інстанції посилався, зокрема, на те, що позивачем та її представником під час розгляду справи не доведено, що відчуження даних транспортних засобів відбулось на власний розсуд відповідача, проти волі позивача та не в інтересах сім`ї.

Оцінюючи вказаний висновок суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.

Як вбачається зі змісту рішення Іванківського районного суду Київської області від 17 липня 2020 року в справі № 366/2489/18, залишеного в силі постановою Верховного Суду від 13 травня 2021 року (провадження № 61-19557св20) (т. 4, а.с.6-17):

- визнано недійсним договір купівлі-продажу за №01342/01/3245/2016 автомобіля марки УАЗ, модель 3152, 1992 року випуску, колір сірий, номер кузова НОМЕР_22 , номер шасі: НОМЕР_23 , номер двигуна НОМЕР_24 , державний номерний знак НОМЕР_3 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 .

- визнано недійсним договір купівлі-продажу за № 01448/01/3245/2016 автомобіля марки БМВ, модель 7351, 1990 року випуску, колір сірий, номер кузова НОМЕР_15 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_5 , номерний знак НОМЕР_16 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 .

- визнано недійсним договір купівлі-продажу за № 3245/2018/800835 автомобіля марки БМВ, модель 7351, 1998 року випуску, колір синій, номер кузова НОМЕР_29 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 .

- визнано недійсним договір купівлі-продажу за № 3245/2017/345730 автомобіля марки марки БМВ, модель 528, 1996 року випуску, колір сірий, номер кузова НОМЕР_17 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_8 , номерний знак НОМЕР_2 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_11 .

- визнано недійсним договір купівлі-продажу за № 01442/01/3245/2016 автомобіля марки марки БМВ, модель 7351, 1990 року випуску, колір сірий, номер кузова НОМЕР_15 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_5 , номерний знак НОМЕР_16 , укладений між ОСОБА_2 , що діяв за дорученням від ОСОБА_5 та ОСОБА_12 .

- визнано недійсним договір комісії № 001255 від 31 травня 2018 року про продаж автомобіля RENAULT MASTER, колір сірий, номер кузова НОМЕР_27 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_10 , номерний знак НОМЕР_21 , що в послідуючому був реалізований ОСОБА_13 за договором купівлі-продажу транспортного засобу за № 001255 від 31.05.2018 року, укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «АВТОЗНАК».

Таким чином скасування договорів відчуження спірних транспортних засобів є підставою повернення вказаних автомобілів у спільну сумісну власність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

А відтак, суд першої інстанції помилково вважав, що вказані автомобілі було відчужено під час перебування сторін у шлюбі і, що вони не можуть бути предметом поділу.

Окрім того, відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання спільним сумісним майном подружжя та поділу транспортного засобу ЗАЗ-DAEWOO, модель Е13110, 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_12 , суд першої інстанції виходив з того, що позивач не ставить питання про визнання за кожним з подружжя права власності на 1/2 його частину спірного автомобіля, тому суд не може вийти за межи заявлених позовних вимог.

Натомість, у пункті 25 постанови від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» Пленум Верховного суду України роз`яснив, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої, п`ятої статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (стаття 11 цього Кодексу) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Таким чином, коли один з подружжя не вчинив передбачених частиною п`ятою статті 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Належність майна до спільної власності подружжя визначається не тільки за фактом придбання його під час шлюбу, але й за спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Визначаючи право спільної сумісної власності, суд встановлює як факт набуття майна під час шлюбу, так і те, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Таким чином, головними критеріями поділу майна будуть час його набуття та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя таке майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Викладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, висловленим у постанові від 16 грудня 2015 р. у справі №6- 2641цс15 та у рішенні від 24 січня 2020 р. у справі №546/912/16-ц.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що позивачем підтверджено належними та допустимими доказами заявлені позовні вимоги лише в частині транспортних засобів УАЗ, модель 3152, 1992 року випуску, колір синій, номер кузова НОМЕР_22 , номер шасі: НОМЕР_23 , номер двигуна НОМЕР_24 , державний номерний знак НОМЕР_25 ; БМВ, модель 7351, 1990 року випуску, колір сірий, номер кузова НОМЕР_15 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_5, номерний знак НОМЕР_16 ; БМВ, модель 528, 1996 року випуску, колір сірий, номер кузова НОМЕР_17 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_8 , номерний знак НОМЕР_26 ; RENAULT MASTER, колір сірий, номер кузова НОМЕР_27 ? свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_10 , номерний знак НОМЕР_11 , ЗАЗ-DAEWOO, модель Е13110, 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_12 .

Отже, встановивши, що вказані транспортні засоби є спільною сумісною власністю подружжя, колегія суддів погоджується з доводами апелянта в цій частині та вважає за можливе позовні вимоги в частині поділу транспортних засобів УАЗ, модель 3152, 1992 року випуску, колір синій, номер кузова НОМЕР_22 , номер шасі: НОМЕР_23 , номер двигуна НОМЕР_24 , державний номерний знак НОМЕР_25 ; БМВ, модель 7351, 1990 року випуску, колір сірий, номер кузова НОМЕР_15 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_5, номерний знак НОМЕР_16 ; БМВ, модель 528, 1996 року випуску, колір сірий, номер кузова НОМЕР_17 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_8 , номерний знак НОМЕР_26 ; RENAULT MASTER, колір сірий, номер кузова НОМЕР_27 свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_10 , номерний знак НОМЕР_11 , ЗАЗ-DAEWOO, модель Е13110, 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_12 , - задовольнити частково, визнавши ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишивши майно у спільній частковій власності.

Разом з тим, в доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає також на порушення норм процесуального законодавства, які на її думку є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Щодо заперечення апелянта на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 19 травня 2021 року та ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 08 версня 2021 року, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно відмовлено в задоволенні заяв про відвід головуючого судді в справі Рудюка О.Д., враховуючи таке.

Відповідно до ст. 352 ЦПК учасники справи (а також інші особи, якщо суд вирішив питання про їхні права та обов`язки) мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

У ст. 353 ЦПК наведено вичерпний перелік ухвал суду, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду. Серед них немає ухвали, яка постановлюється за підсумками розгляду заяви про відвід судді. Із цього випливає висновок, що ухвала суду першої інстанції, якою вирішено питання відводу судді, може бути оскаржена тільки одночасно з оскарженням рішення суду по суті справи.

Розглядаючи доводи апеляційної скарги щодо невмотивованості вказаних ухвал, колегія суддів виходить з такого.

Статтею 36 ЦПК України визначено підстави для відводу (самовідводу) судді, а саме: він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 40 ЦПК України питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Відповідно до частини 1 статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Крім того, суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених частиною 1 статті 37 цього Кодексу, а саме: суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої інстанції, не може брати участі в розгляді цієї самої справи в судах апеляційної і касаційної інстанцій, а так само у новому розгляді справи судом першої інстанції після скасування рішення суду або ухвали про закриття провадження у справі.

Зі змісту заяв про відвід головуючому судді в суді першої інстанції колегія суддів не вбачає підстав для відводу судді, передбачених статтями 36, 37 ЦПК України.

Окрім того ОСОБА_1 не доведено обставини, що викликають сумніви в неупередженості або об`єктивності судді. Крім того, колегія суддів зазначає, що доводи позивача у вказаних заявах стосуються незгоди з процесуальними діями та рішеннями головуючого судді при розгляді зазначеної цивільної справи.

Отже, враховуючи вищевикладене, судом першої інстанції зроблено вірний висновок про відсутність передбачених нормами законодавства підстав для відводу головуючого судді в суді першої інстанції в даній справі.

Інших обставин, які б викликали сумнів в об`єктивності або неупередженості судді, або ж слугували підставою для відводу судді з інших підстав, колегією суддів не виявлено.

Обґрунтовуючи судове рішення, крім іншого, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torijav. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Крім того, колегія суддів враховує правовий висновок Верховного Суду № 524/3490/17-ц від 27.03.2019 року, згідно якого: «Із урахуванням того, що доводи касаційної скарги є ідентичними доводам позовної заяви та апеляційної скарги заявника, яким судами надана належна оцінка, Верховний Суд доходить висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх».

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про відмову у позові ОСОБА_1 в частині визнання спільним сумісним майном подружжя таких транспортних засобів: УАЗ, модель 3152, 1992 року випуску, колір синій, номер кузова НОМЕР_22 , номер шасі: НОМЕР_23 , номер двигуна НОМЕР_24 , державний номерний знак НОМЕР_25 ; БМВ, модель 7351, 1990 року випуску, колір сірий, номер кузова НОМЕР_15 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_5, номерний знак НОМЕР_16 ; БМВ, модель 528, 1996 року випуску, колір сірий, номер кузова НОМЕР_17 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_8 , номерний знак НОМЕР_26 ; RENAULT MASTER, колір сірий, номер кузова НОМЕР_27 свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_10 , номерний знак НОМЕР_11 ; ЗАЗ-DAEWOO, модель Е13110, 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_12 є помилковим, а рішення суду в цій частині необґрунтованим та безпідставним, а тому таким, що підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення в цій частині про задоволення позовних вимог частково.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 23 вересня 2021 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо визнання спільним сумісним майном подружжя та поділу таких транспортних засобів: УАЗ, модель 3152, 1992 року випуску, колір синій, номер кузова НОМЕР_22 , номер шасі: НОМЕР_23 , номер двигуна НОМЕР_24 , державний номерний знак НОМЕР_25 ; БМВ, модель 7351, 1990 року випуску, колір сірий, номер кузова НОМЕР_15 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_5, номерний знак НОМЕР_16 ; БМВ, модель 528, 1996 року випуску, колір сірий, номер кузова НОМЕР_17 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_8 , номерний знак НОМЕР_26 ; RENAULT MASTER, колір сірий, номер кузова НОМЕР_27 свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_10 , номерний знак НОМЕР_11 ; ЗАЗ-DAEWOO, модель Е13110, 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_12 - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Визнати спільним сумісним майном подружжя такі транспортні засоби:

- УАЗ, модель 3152, 1992 року випуску, колір синій, номер кузова НОМЕР_22 , номер шасі: НОМЕР_23 , номер двигуна НОМЕР_24 , державний номерний знак НОМЕР_25 ;

- БМВ, модель 7351, 1990 року випуску, колір сірий, номер кузова НОМЕР_15 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_5, номерний знак НОМЕР_16 ;

- БМВ, модель 528, 1996 року випуску, колір сірий, номер кузова НОМЕР_17 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_8 , номерний знак НОМЕР_26 ;

- RENAULT MASTER, колір сірий, номер кузова НОМЕР_27 свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_10 , номерний знак НОМЕР_11 ;

- ЗАЗ-DAEWOO, модель Е13110, 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_12 .

У порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності по 1/2 частині за кожним на транспортні засоби, а саме:

- УАЗ, модель 3152, 1992 року випуску, колір синій, номер кузова НОМЕР_22 , номер шасі: НОМЕР_23 , номер двигуна НОМЕР_24 , державний номерний знак НОМЕР_25 ;

- БМВ, модель 7351, 1990 року випуску, колір сірий, номер кузова НОМЕР_15 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_5, номерний знак НОМЕР_16 ;

- БМВ, модель 528, 1996 року випуску, колір сірий, номер кузова НОМЕР_17 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_8 , номерний знак НОМЕР_26 ;

- RENAULT MASTER, колір сірий, номер кузова НОМЕР_27 свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_10 , номерний знак НОМЕР_11 ;

- ЗАЗ-DAEWOO, модель Е13110, 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_12 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 7 538 (сім тисяч п`ятсот тридцять вісім) грн. 26 коп. за розгляд справи судом першої інстанції.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 9 605 (дев`ять тисяч шістсот п`ять) грн. 00 коп. за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення Вишгородського районного суду Київської області від 23 вересня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І.Мостова