23 грудня 2022 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі судді Дмитрієвої М.М., за участю секретаря Сідорової А.В.,
справа № 333/1932/22
провадження № 2/333/2420/22
учасники справи:
представник позивача ОСОБА_2
відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-будівельна компанія «РАССВЕТ»
третя особа - Комунальне підприємство «Управління капітального будівництва»
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м.Запоріжжя, у порядку загального позовного провадження цивільну справу про визнання договору позики інвестиційним договором та визнання майнових прав на об`єкт незавершеного будівництва, -
Короткий зміст позовної заяви
Представник позивача - адвокат Скрима Валерія Анатоліївна, яка діє в інтересах ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-будівельна компанія «РАССВЕТ» (далі ТОВ «Інвестиційно-будівельна компанія «РАССВЕТ»), третя особа: Комунальне підприємство «Управління капітального будівництва» про визнання договору позики інвестиційним договором та визнання майнових прав на об`єкт незавершеного будівництва відповідно до якого просить суд визнати Договір позики № 73/77/17 від 02 червня 2017 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Інвестиційно-будівельна компанія «РАССВЕТ»» удаваним з метою приховування іншого правочину - інвестиційного договору по будівництву житлового будинку за будівельною адресою: житловий будинок АДРЕСА_1 . Визнати за ОСОБА_1 , майнове право (у тому числі право на отримання в натурі та оформлення у власність після завершення будівництва) на однокімнатну квартиру будівельний номер АДРЕСА_2 , загальною площею відповідно до проекту 42,42 кв. м., розташованої на третьому поверсі ІІ секції в житловому будинку за будівельною адресою: житловий будинок АДРЕСА_1 .
Вимоги обґрунтовує тим, що між ТОВ «Інвестиційно-будівельна компанія «РАССВЕТ»» та ОСОБА_1 був укладений Договір бронювання квартири № 73/77/17 від 02 червня 2017 року, відповідно до якого (п. 1.1) Відповідач зобов`язувався зарезервувати, шляхом надання переважного права на придбання однокімнатної квартири будівельний номер АДРЕСА_2 , загальною площею відповідно до проекту 42,42 кв. м., розташованої на третьому поверсі ІІ секції в житловому будинку за будівельною адресою: житловий будинок АДРЕСА_1 , а позивач зобов`язувався отримати переважне право на отримання об`єкту нерухомості в майбутньому із дотриманням умов, передбачених цим Договором та за ціною 337 302,60 гривень. Згідно п.1.2 цього Договору Сторони погодили, що запланований термін завершення будівництва об`єкта нерухомості не пізніше І квартал 2019 року. Згідно п.1.3 даного Договору відповідач зобов`язувався не відчужувати об`єкт нерухомості, визначений п.1.1 цього договору, будь-яким іншим фізичним чи юридичним особам. Згідно п.2.2.1 цього договору позивач має право після здачі будинку в експлуатацію та повної сплати відповідачу вартості об`єкта нерухомості вимагати передачу прав на об`єкт нерухомості для подальшої реєстрації права власності. 02 червня 2017 року між позивачем та Відповідачем було укладено Договір позики № 73/77/17, за яким позивач позичив Відповідачу на строк до 01 квітня 2019 року грошові кошти в сумі 337 302,60 гривень.
Позивач виконав свої зобов`язання за вказаним договором бронювання квартири та сплатив відповідачу в повному обсязі вартість вказаного вище об`єкту нерухомості, про що свідчать відповідні квитанції про перерахування коштів, проте відповідач до сих пір житловий будинок АДРЕСА_1 не добудував, в експлуатацію його не ввів, і об`єкт нерухомості позивачу не передав, що і стало підставою звернення до суду у зв`язку з невизнанням відповідачем прав позивача на спірну квартиру.
Замовником будівництва житлового комплексу по АДРЕСА_3 є комунальне підприємство «Управління капітального будівництва згідно Договору на фінансування будівництва житлових будинків житловому комплексі по АДРЕСА_3 від 10 лютого 2017 року.
Згідно цього ж Договору замовник будівництва зобов`язується укласти договір підряду з ТОВ «Запорізький ДБК» (п.2.1.2 Договору) і разом з тим ТОВ «Запорізький ДБК виступає стороною за Договором № 21 про надання послуг від 02.06.2017 укладений з позивачем обов`язковими послугами виконавця є між іншим консультація з питань оформлення необхідних документів для купівлі об`єкту нерухомості, а саме однокімнатна квартира будівельний номер АДРЕСА_4 відповідно до договору бронювання (акт виконаних робіт Додаток №8), тобто ТОВ «Запорізький ДБК» одночасно і підрядна організація та організація яка виконала послуги з супроводження процедури купівлі-продажу квартири позивачем.
Під час перемовин коли укладався договір позики позивачу роз`яснювалось, що укладаючи даний договір кошти за цільовим спрямуванням йдуть на інвестування у будівництво, отже сторони прийшли до згоди, що позивач надає кошти на подальше будівництво будинку та введення в експлуатацію та реєстрація права власності на заброньовану квартиру відповідно до договору бронювання повинна була відбутися за позивачем. Після настання дати визначеної договором бронювання будинок в експлуатацію не введено, протягом більше двох років йдуть постійні переговорні процедури, зустрічі усіх учасників будівництва об`єкту, що безапеляційно підтверджує істину природу правочину за договором позики, а саме інвестиційний договір.
Позивач неодноразово звертався за врегулюванням питання введення в експлуатацію будинків в яких були придбані квартири до Запорізької міської ради, КП «Управління капітального будівництва» засновано на комунальній власності Запорізької міської влади та виконує функції Замовника виконавчого комітету Запорізької міської ради по будівництву об`єктів житла, соціально-культурного призначення та комунального господарства: повідомлення замовника будівництва (третя особа) щодо влаштування мирних зібрань; колективні звернення щодо включення покупців до складу робочої групи із організації роботи пов`язаною із добудовою будинків(далі - робоча група); протокол засідання робочої групи від 25.02.2021.
Крім того, Позивачу були надані відповіді КП «Управління капітального будівництва» та Запорізької міської ради з наданням відповідних документів пов`язаних із будівництвом за будівельною адресою: житловий будинок АДРЕСА_1 .
Позивач зазначає, що істинна правова природа спірного договору позики вчинено за ознаками іншого правочину - інвестиційного договору в будівництво будинку за будівельною адресою: житловий будинок АДРЕСА_1 , метою якого насправді є набуття права власності на квартиру шляхом здійснення інвестиції.
Посилаючись на вимоги ст. ст. 202, 203, 255, 1046-1048 ЦК України, ст.ст. 1-5 ЗУ «Про інвестиційну діяльність» вважають, що позивач виконував обов`язки інвестора будівництва, укладаючи договір позики позивач насправді бажав отримати кінцеву мету інвестування - квартиру.
Відзив на позовну заяву не надходив
Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі
Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06 червня 2022 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.
Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 вересня 2022 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду.
У судове засідання представник позивача, повідомлена своєчасно та належним чином, не прибула, до суду надала заяву про проведення судового засідання за її та позивачки відсутністю, вказала, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач ТОВ «Інвестиційно-будівельна компанія «РАССВЕТ», повідомлений своєчасно та належним чином, у судові засідання на 20 липня 2022 року, 26 вересня 2022 року, 27 жовтня 2022 року, 10 листопада 2022 року та 23 грудня 2022 року, причини його неявки суду не відомі.
Третя особа Комунальне підприємство «Управління капітального будівництва», повідомлений своєчасно та належним чином, у судові засідання свого представника не направив.
Оскільки суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, враховуючи відсутність відзиву, що представник позивача не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд постановив на підставі ст. 280 ЦПК України розглянути справу заочно та згідно зі ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювати фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувальнуваного технічного засобу.
Установлені судом фактичні обставини справи
02 червня 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-будівельна компанія «РАССВЕТ»» та ОСОБА_1 був укладений Договір бронювання квартири АДРЕСА_5 (а.с. 17-21).
Згідно умов зазначеного Договору (ч.1), ТОВ «ІБК «РАССВЕТ» зобов`язується зарезервувати, шляхом надання переважного права придбання однокімнатної квартири будівельний номер АДРЕСА_2 , загальною площею відповідно до проекту 42,42 кв. м., розташованої на третьому поверсі ІІ секції в житловому будинку за будівельною адресою: житловий будинок АДРЕСА_1 (надалі - об`єкт нерухомості), а ОСОБА_1 отримує переважне право на придбання об`єкта нерухомості в майбутньому із дотримування умов, передбачених цим договором, та за ціною 337 302,60 грн. .
Сторони узгодили, що запланований термін завершення будівництва об`єкта нерухомості - не пізніше 1 квартал 2019 року. ТОВ «ІБК «РАССВЕТ» зобов`язується за свій рахунок забезпечити будівництво та вжити заходів, щодо введення в експлуатацію об`єкту нерухомості.
ТОВ «ІБК «РАССВЕТ» зобов`язується не відчужувати об`єкт нерухомості, визначений п. 1.1. договору, будь-яким іншим фізичним або юридичним особам.
На дату підписання цього договору ціна продажу об`єкта нерухомості визначена, виходячи із вартості 1 кв.м квартири, який дорівнює 7 951,50 грн. Вартість об`єкта нерухомості визначається як добуток проектної загальної площі квартири та вартості 1 кв.м квартири. На момент передачі об`єкта нерухомості ОСОБА_1 , вартість квартири буде уточнено на підставі фактичної загальної площі, визначеної в технічній документації. Якщо фактична та проектна площа квартири не відрізняються, вартість об`єкта нерухомості не змінюється.
Оплата вартості об`єкта нерухомості, здійснюється ОСОБА_1 у відповідності із укладеним у майбутньому договором купівлі-продажу. Повна вартість квартири (майнових прав на квартиру) повинна бути сплачена у строки передбачені відповідним договором купівлі-продажу.
Додатком № 1 до договору бронювання квартири № 73/77/17 від 02 червня 2017 року визначено перелік внутрішніх оздоблювальних та опоряджувальних робіт і комплектація квартири.
02 червня 2017 року ОСОБА_1 провела оплату в сумі 337 302,60 грн., отримувачем є Інвестиційна-будівельна компанія ТОВ «Рассвет», що підтверджується квитанцією № 0.0.778355591.1, Приватбанку, оглянутою в судовому засіданні (а.с. 23).
Відповідно до п. 3.3 вказаного Договору інвестор здійснює фінансування будівництва об`єкту за рахунок власних коштів, в тому числі коштів, від продажу майнових прав на квартири, запозиченні коштів.
В додатку №1 до вказаного Договору в переліку житлових будинків, які входять до житлового комплексу « ІНФОРМАЦІЯ_1 » значиться житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с. 25).
З Державного акту на право користування землею серії Е №098886 від 1991 року судом встановлено, що за землекористувачем Управлінням капітального будівництва Запорізького райвиконкому м. Запоріжжя закріплюється в безстрокове і безоплатне користування 379,8 гектарів землі в межах згідно з планом землекористування. Земля наданий для забудови мікрорайону «Південний» (а.с. 26).
Відповідно до Акту про виконання робіт (послуг) відповідно до договору №21 від 02 червня 2017 року роботи (послуги) за договором № 21 від 02 червня 2017 року виконані у встановлені строки у повному обсязі і належної якості. Між клієнтом ОСОБА_1 то ТОВ «ІБК «Рассвет» укладений договір бронювання квартири №73/77/17 від 02.06. 2017 року на однокімнатну квартиру будівельний номер АДРЕСА_2 , загальною площею відповідно до проекту 42,42 кв. м., розташованої на третьому поверсі ІІ секції в житловому будинку за будівельною адресою: житловий будинок АДРЕСА_1 .
Загальна вартість винагороди за Договором в розмірі 17 752,70 грн. клієнтом сплачена, а виконавцем отримана в повному обсязі (а.с. 27).
З договору позики №73/77/17 від 02 червня 2017 року судом встановлено, що цей договір укладений між ОСОБА_1 (позикодавцем) та ТОВ «Інвестиційно-будівельна компанія «РАССВЕТ»» (позичальник). Позикодавець передає позичальнику грошові кошти в розмірі 337 302,60 грн., а позичальник зобов`язується повернути позику у визначений цим договором строк (п.п. 1,2 Договору позики). Відповідно до пункту 3 позикодавець передає позику позичальникові в день підписання договору шляхом внесення грошових коштів на рахунок позичальника. Проценти за цим договором на суму позики не нараховуються та не сплачуються (п. 5 Договору). Згідно п. 6 Договору позики позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти в такій саме сумі, що були передані йому позикодавцем) згідно умов договору у строк до 01.04.2019 року. Позика вважається повернутою в момент списання грошових коштів з рахунку позичальника на адресу позикодавця, або в інший не заборонений законодавством спосіб, про що сторони укладають відповідну додаткову угоду (п. 8 Договору позики) (а.с. 21).
Позивач посилається на те, що він, підписуючи цей договір позики 05 липня 2017 року та сплативши 337 302,50 грн., насправді бажав виникнення правовідносин між ним та відповідачем, в яких він вчиняє інвестиції, направлені на будівництво та введення в експлуатацію житлового будинку АДРЕСА_1 . І по закінченню будівництва та введення в експлуатацію бажав отримати у власність однокімнатну квартиру будівельний номер АДРЕСА_2 , загальною площею відповідно до проекту 42,42 кв. м., розташованої на третьому поверсі ІІ секції в житловому будинку за будівельною адресою: житловий будинок АДРЕСА_1 .., оскільки вартість цієї квартири ним оплачена в повному обсязі. Позивач вказує, що представник відповідача під час укладання договору позики та договору бронювання квартири гарантував виникнення у нього в майбутньому прав інвестора в будівництво житлового будинку та, як наслідок, отримання права власності на новозбудовану квартиру.
Позиція суду та нормативно правове обґрунтування
Суд, проаналізувавши надані письмові документи, прийшов до таких висновків. Так, сторони підписали 02 червня 2017 року договір позики № 73/77/17 на суму 337 302,50 грн., позивачем ця сума в цей же день перерахована на банківський рахунок відповідача в повному обсязі. В цей же день сторони уклали договір бронювання квартири, вартість якої становить саме таку ж суму, яку позивач сплатив по договору позики. При цьому матеріали справи свідчать про те, що з моменту укладання спірного Договору позики будь-яка з його сторін взагалі не вчиняла дій щодо його реального виконання, так, станом на 01.04.2019 р. «позика» не повернута, ОСОБА_1 дій на примусове стягнення цієї «позики» не вчинено. Крім того, суд врахував, те що Договір позики укладений безвідсотковий, позика надана у строк до 01.04.2019 року, тобто на строк 1 рік 10 місяців, без якогось забезпечення чи мети отримання прибутку. В сукупності з тим фактом, що в цей же день укладений договір бронювання квартири з визначеною вартістю, яка повністю відповідає сумі позики, це свідчить, на думку суду, про спрямованість волі позивача ОСОБА_1 та ТОВ «Інвестиційна компанія «Рассвет» на виникнення між ними цивільно-правових відносин в сфері інвестування в будівництво житлового будинку АДРЕСА_1 .
Об`єктом виниклих правовідносин є визначена у договорі бронювання квартири АДРЕСА_6 , загальною площею відповідно до проекту 42,42 кв. м., розташованої на третьому поверсі ІІ секції в житловому будинку за будівельною адресою: житловий будинок АДРЕСА_1 ., яку ОСОБА_1 повинна отримати у власність після внесення інвестиції, завершення будівництва і введення будинку в експлуатацію.
Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про інвестиційну діяльність" (у редакції, чинній на момент укладання Договору) інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, що вкладаються в об`єкти підприємницької та інших видів діяльності, в результаті якої створюється прибуток (доход) або досягається соціальний ефект.
Інвестиційною діяльністю, згідно із статтею 2 Закону України "Про інвестиційну діяльність" (у редакції, чинній на момент укладання Договору), є сукупність практичних дій громадян, юридичних осіб і держави щодо реалізації інвестицій.
Частиною п`ятою статті 7 вказаного Закону інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об`єктами та результатами інвестицій, включаючи реінвестиції та торговельні операції на території України, відповідно до законодавчих актів України.
За змістом зазначених норм отримання прибутку інвестором, яким у даному випадку є позивач ОСОБА_1 , досягається саме внаслідок володіння, користування і розпорядження об`єктами та результатами інвестицій.
Тлумачення статті 235 ЦК України свідчить, що удаваним є правочин, що вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Тобто сторони з учиненням удаваного правочину навмисно виражають не ту внутрішню волю, що насправді має місце. Відтак, сторони вчиняють два правочини: один удаваний, що покликаний «маскувати» волю осіб; другий прихований, від якого вони очікують правових наслідків.
У постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року у справі
№ 6-1026цс16 зроблено висновок, що «за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено для приховання іншого правочину, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторони вчинили саме цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемним або про визнання його недійсним. Відповідно до вимог статті 60 ЦПК України позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: 1) факт укладення правочину, що, на його думку, є удаваним; 2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді вчиненим правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж намір приховати насправді вчинений правочин; 3) настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж тих, що передбачені удаваним правочином».
Правові наслідки недодержання сторонами при вчиненні правочину вимог закону визначені параграфом 2 глави 16 ЦК України.
Так, у статті 235 ЦК України передбачено правові наслідки удаваного правочину. Удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.
У такій ситуації існують два правочини: один удаваний, а інший той, який сторони дійсно мали на увазі. Таким чином, удаваний правочин за своєю формою прикриває реальний правочин.
Ознакою удаваного правочину є те, що розбіжність між волею та її зовнішнім виявом стає наслідком навмисних дій його учасників, які мають за мету одержання певної користі для обох учасників.
Для вчинення удаваного правочину необхідна спільна мета двох сторін приховати інший правочин, який бажають вчинити обидві сторони та настання відповідних результатів. Таким чином, обов`язковою ознакою удаваного правочину є фактичне встановлення між сторонами правочину інших правовідносин ніж ті, щодо яких його було оформлено.
За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.
Встановивши при розгляді справи, що певний правочин вчинено з метою приховати інший правочин (удаваний правочин), суд на підставі частини другої статті 235 ЦК України має виходити з того, що сторонами вчинено саме той правочин, який вони мали на увазі, і розглянути справу по суті із застосуванням правил, що регулюють цей останній правочин. До удаваних правочинів наслідки недійсності, передбачені статтею 216 ЦК України, можуть застосовуватися тільки у випадку, коли правочин, який сторони насправді вчинили, є нікчемним або суд визнає його недійсним як оспорюваний.
Судом встановлено, що предметом спору у даній справі є вимога про визнання удаваним договору позики, який не спрямований на реальне настання наслідків, що обумовлені ним, а має ознаки правочину, спрямованого на інвестування в будівництво житлового будинку.
З огляду на умови спірного Договору позики, а також поведінку сторін, як при його укладанні, так і після, з урахуванням терміну від моменту його укладання та до моменту звернення до суду з даним позовом, суд дійшов висновку, що у даному випадку метою укладання Договору позики було внесення інвестиції позивачем в будування житлового будинку, що безперечно має ознаки договору інвестування. Тобто правовідносини, які склалися за спірним правочином за своєю правовою природою відносяться до інвестування в забудову житлового будинку, що свідчить про удаваність Договору позики як правочину.
Суд встановив, що позивач довів, що сторони оспорюваного договору позики спрямовували свою волю на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, що передбачені насправді оспорюваним правочином.
Щодо позовної вимоги про визнання майнових прав, суд зазначає таке.
У статті 3 ЦК України зазначені загальні засади цивільного законодавства, якими є : 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність.
Також у вказаному нормативному акті передбачено підстави виникнення цивільних прав та обов`язків. Зокрема, у статті 11 вказано, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.
У загальних положеннях про зобов`язання передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (стаття 509 ЦК України).
Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Також наголошено про необхідність виконання зобов`язання належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).
У частині першій статті 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Згідно зі статтею 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
За положеннями статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.
У частині першій статті 179 ЦК України надано визначення речі як предмета матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.
Стаття 190 ЦК України визначає майно особливим об`єктом, яким вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Окремо вказано, що майнові права є неспоживчою річчю та визнаються речовими правами.
З аналізу вказаних норм можна зробити висновок, що у ЦК України визначення майнового права відсутнє, оскільки у статті 190 ЦК України міститься вказівка лише про те, що майнові права є неспоживчою річчю і визнаються речовими правами. При цьому не викликає сумніву, що майнові права є об`єктом цивільних правовідносин.
Майновими правами визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги (абзац третій частини другої статті 3 Закону України від 12 липня 2001 року № 2658-ІІІ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність»).
У теорії цивілістики під майновими правами розуміється: 1) у широкому значенні речового права суб`єктивне цивільне право як таке, що стосується майнових цінностей і має грошову оцінку, наприклад, право власності на похідні права, зобов`язальні права (права з договорів, що укладаються з приводу передання майна у власність або користування), майнові права інтелектуальної власності, корпоративні права, тощо; 2) у вузькому значенні як суб`єктивне право, яке здатне бути самостійним об`єктом обороту; тобто у разі передання майнового права набувач отримує його як можливість претендування на майно або вчинення власних дій відносно майна.
Крім того, вказане питання було предметом дослідження як у рішеннях ЄСПЛ, так і Верховного Суду України та Верховного Суду.
Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
У постанові від 30 січня 2013 року № 6-168цс12 Верховний Суд України визначив майнове право як «право очікування», яке є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав.
Майнове право це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений деякими, але не всіма правами власника майна, і яке свідчить про правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно або інше речове право на певне майно в майбутньому.
Визначення майнового права як права очікування та повноваження власника таких прав надано у висновках Верховного Суду України, викладених у постановах від 30 січня 2013 року у справі № 6-168цс12, від 15 травня 2013 року у справі № 6-36цс13, від 04 вересня 2013 року у справі № 6-51цс13, від 24 червня 2015 року у справі № 6-318цс15, від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1920цс15, від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1858цс15, від 02 грудня 2015 року у справах № 6-1502цс15 та № 6-1732цс15, від 10 лютого 2016 року у справі № 6-2124цс15, від 16 березня 2016 року у справі № 6-290цс16, від 23 березня 2016 року у справі № 6-289цс16, від 30 березня 2016 року у справах № 6-3129цс15 та № 6-265цс16, від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2994цс15, від 25 травня 2016 року у справі № 6-503цс16, від 07 грудня 2016 року у справі № 6-1111цс16.
Вказане свідчить про те, що громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, а також у тому, що набуте ними на законних підставах право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано.
Частиною першою статті 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
У частині другій статті 331 ЦК України чітко вказано, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
Правовідносини сторін договору про фінансування будівництва, порядку управління цими коштами регулюються Законом України від 19 червня 2003 року № 978-IV «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» (далі Закон № 978-IV) та Законом України від 18 вересня 1991 року № 1560-ХІІ «Про інвестиційну діяльність» (далі Закон № 1560-ХІІ).
Відповідно до частини п`ятої статті 7 та статті 4 Закону № 1560-ХІІ інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об`єктом і результатом інвестицій (об`єктами інвестиційної діяльності може бути будь-яке майно, а також майнові права).
У статті 2 Закону № 978-IV вказано, що об`єкт інвестування квартира або приміщення соціально-побутового призначення (вбудовані в житлові будинки або окремо розташовані нежитлові приміщення, гаражний бокс, машиномісце тощо) в об`єкті будівництва, яке після завершення будівництва стає окремим майном.
Тобто після завершення будівництва та здачі будинку в експлуатацію квартира як окремий об`єкт цивільних правовідносин ще не існує і набуває юридично статусу об`єкта цивільних правовідносин лише після державної реєстрації, здійсненої відповідно до чинного законодавства.
Для проведення державної реєстрації прав з видачею свідоцтва на новозбудований об`єкт нерухомого майна, будівництво якого здійснювалося із залученням коштів фізичних та юридичних осіб, заявник, зокрема, подає: документ, що підтверджує набуття у власність особою закріпленого за нею об`єкта будівництва, передбачений законодавством (інвестиційний договір, договір про пайову участь, договір купівлі-продажу майнових прав тощо) (у разі придбання майнових прав на об`єкт нерухомості документом, що підтверджує набуття у власність закріпленого за особою об`єкта будівництва, є договір купівлі-продажу майнових прав); довідку (виписку) із переліку осіб, які брали участь в інвестуванні (фінансуванні) об`єкта будівництва та за якими здійснюється державна реєстрація прав, видану особою, що залучала кошти фізичних та юридичних осіб (замовником будівництва), про участь заінтересованої особи в інвестуванні (фінансуванні) об`єкта будівництва (у тому числі шляхом купівлі-продажу майнових прав); технічний паспорт на об`єкт інвестування (квартира, житлове, нежитлове приміщення тощо); завірені особою, що залучала кошти фізичних та юридичних осіб (замовником будівництва), копії (крім випадків подання оригіналів таких документів особою, що залучала кошти фізичних та юридичних осіб (замовником будівництва): документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку (крім випадків реконструкції об`єктів нерухомого майна без зміни зовнішніх геометричних розмірів їх фундаментів у плані); документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення права власності на об`єкт нерухомого майна до проведення його реконструкції (у разі проведення реконструкції об`єкта нерухомого майна); документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта; документа, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси (крім випадку, коли в результаті реконструкції об`єкта нерухомого майна його адреса не змінилася) (пункт 50 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868).
У пункті 78 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, встановлено, що для державної реєстрації права власності на окреме індивідуально визначене нерухоме майно (квартира, житлове, нежитлове приміщення тощо), розміщене в об`єкті нерухомого майна, будівництво якого здійснювалося із залученням коштів фізичних та юридичних осіб, власником такого майна подаються: документ, що підтверджує набуття у власність особою закріпленого за особою об`єкта інвестування, передбачений законодавством (інвестиційний договір, договір про пайову участь, договір купівлі-продажу майнових прав тощо); технічний паспорт на окреме індивідуально визначене нерухоме майно (квартира, житлове, нежитлове приміщення тощо).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 вересня 2021 року у справі № 359/5719/17 (провадження № 14-8цс21) вказано, що нормами законодавства встановлено первинний спосіб набуття права власності на річ, на яку раніше не було і не могло бути встановлене право власності інших осіб. Саме інвестор як особа, за кошти якої і на підставі договору з яким був споруджений об`єкт інвестування, є особою, якою набувається первісне право власності на новостворений об`єкт інвестування. Інвестор після виконання умов інвестування набуває майнові права (тотожні праву власності) на цей об`єкт і після завершення будівництва об`єкта нерухомості набуває права власності на об`єкт інвестування як первісний власник шляхом проведення державної реєстрації речових прав на зазначений об`єкт за собою (пункти 92, 93, 95 постанови).
При розгляді справи Велика Палата Верховного Суду керується тим, що, укладаючи договір купівлі-продажу майнових прав на новозбудоване майно, покупець отримує речове право, яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно в майбутньому.
Право власності на нерухоме майно виникає з моменту прийняття його в експлуатацію, якщо таке передбачено законом чи договором, а повноцінним об`єктом у розумінні ЦК України такий об`єкт стає після його державної реєстрації, оскільки жодних виключень щодо необхідності державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухомі речі, як передбачено в частині першій статті 182 та частині другій статті 331 ЦК України для новоствореної речі, якою є квартира в новозбудованому будинку, цивільне законодавство не містить.
Захист прав на новостворене майно здійснюється в порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, то захист здійснюється на загальних засадах цивільного законодавства.
Відповідно до частин першої та другої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Застосування будь-якого способу захисту цивільного права має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим, а саме: повинно реально відновлювати наявне порушене, оспорене або невизнане право, такий спосіб має відповідати характеру правопорушення та цілям судочинства та не може суперечити принципу верховенства права.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Таке право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
Визнання права як універсальний спосіб захисту абсолютних та виключних прав і охоронюваних законом інтересів передбачене у статті 16 ЦК України.
Спосіб захисту, передбачений статтею 392 ЦК України є різновидом загального способу захисту визнання права, а тому його може бути використано в зобов`язальних відносинах за відсутності іншого, окрім судового, шляху відновлення порушеного права.
Тобто зазначений спосіб захисту як різновид загального способу захисту визнання права може бути використаний не тільки в речово-правових відносинах, але й у зобов`язально-правових, так як сам по собі факт перебування осіб у тих чи інших відносинах, у тому числі договірних, не може перешкоджати застосуванню до цих відносин норм інститутів загальної частини цивільного права.
Способи захисту права, обрані позивачем та застосовані судом, повинні найбільш ефективно поновлювати порушені права, а специфіка інвестування в об`єкти будівництва та визначення новоствореного майна як об`єкта захисту права, відмінного від майнових прав на етапі укладення договорів про інвестування в будівництво, які мають різні назви, повинні тлумачитися на користь тієї особи, права якої порушено.
Позивач позбавлений іншого способу реалізувати свої права на об`єкт інвестування, ніж визнання майнового права в судовому порядку, а тому обраний ним спосіб судового захисту у спірних правовідносинах є ефективним, універсальним і застосовним до спірних правовідносин. Спосіб захисту права власності, передбачений статтею 392 ЦК України, є таким, що найбільш повно відновлює порушені права позивача.
Розподіл судових витрат.
Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Позивачем при поданні позову сплачений судовий збір в сумі 992,40 грн., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Згідно позовної заяви, позивачем в прохальній частині позову було зазначено і про стягнення витрат на правову допомогу.
Судові витрати на правничу допомогу це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу.
Позивачем до матеріалів справи надано договір про надання правничої (правової) допомоги №10/22 від 13.01.2022 року, укладений між ОСОБА_1 та адвокатським бюро «Валерії Скрими» в особі керівника бюро адвоката Скрими Валерії Анатоліївни, розділом 4 якого та додатковою угодою № 1 до договору визначено порядок оплати послуг.
У пункті 2 Додаткової угоди №1 до договору про надання правової допомоги №10/22 від 13.01.2022 року зазначена вартість послуг: правовий аналіз наданих документів 1000 грн., підготовка матеріалів для позовної заяви (опрацювання законодавчої бази, вивчення судової практики, направлення адвокатського запиту) 1000 грн., складення позовної заяви 3000 грн., подання позовної заяви 1000 грн.
Згідно акту здачі-приймання робіт (наданих послуг) від 23.02.2022 року адвокат Скрима Валерія надала Білій А.О. послуги на загальну суму 5000 грн., перелік та вартість цих послуг відповідає зазначеним в Додатковій угоді №1 до договору про надання правової допомоги №10/22 від 13.01.2022 року.
Згідно довідки №1/10/22 від 23.02.2022 року адвокатським бюро «Валерії Скрими» в особі керівника бюро адвоката Скрими Валерії Анатоліївни підтверджено факт оплати ОСОБА_1 коштів у розмірі 5000 грн. на виконання умов Додаткової угоди № 1 до Договору про надання правничої допомоги №10/22 від 23.02.2022 р.
Суд приходить до висновку, що розмір витрат на оплату послуг адвоката співмірний із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. У зв`язку з чим, приходить до висновку про задоволення вимог про стягнення витрати пов`язаних з наданням правничої допомоги у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень.
Керуючись ст.ст. 12-18,76, 81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, 261, 625, 1050 ЦК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-будівельна компанія «РАССВЕТ», третя особа: Комунальне підприємство «Управління капітального будівництва» про визнання договору позики інвестиційним договором та визнання майнових прав на об`єкт незавершеного будівництва - задовольнити.
Визнати договір позики № 73/77/17 від 02 червня 2017 року, укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-будівельна компанія «Рассвет» удаваним з метою приховування іншого правочину інвестиційного договору по будівництву житлового будинку за будівельною адресою: житловий будинок АДРЕСА_1 .
Визнати за ОСОБА_1 майнове право (у тому числі право на отримання в натурі та оформлення у власність після завершення будівництва) на однокімнатну квартиру будівельний номер АДРЕСА_2 , загальною площею відповідно до проекту 42,42 кв. м., розташованої на третьому поверсі ІІ секції в житловому будинку за будівельною адресою: житловий будинок АДРЕСА_1 .
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-будівельна компанія «Рассвет» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 992,40 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп. та витрати на правничу допомогу в сумі 5000 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на поданні заяви про його поновлення якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду
Повний текст рішення складено 23 грудня 2022 року.
Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя М.М. Дмитрієва