РІШЕННЯ

Іменем України

15.07.2022 року м. Львів

Франківський районний суд м.Львова в особі судді Гладишевої Х.В.,

за участю секретаря судового засідання Василюк В.Б.,

представника позивача Савки В.С.

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Франківського районного суду м.Львова цивільну справу за позовом Львівського міського центру зайнятості до ОСОБА_2 про стягнення коштів,-

встановив:

25.06.2021 року до Франківського районного суду м.Львова надійшла позовна заява Львівського міського центру зайнятості (далі позивач) до ОСОБА_2 (далі відповідач) про стягнення коштів у розмірі 65659,82 грн. та 2270 грн. судових витрат.

Короткий зміст заяв по суті справи.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що ОСОБА_2 , будучи звільненим 06.05.2019 року із Західного територіального управління національної гвардії України (військова частина 2250), звернувся до Львівського міського центру зайнятості статус безробітного надано з 07.10.2019 року на підставі поданої заяви про надання статусу безробітної від 07.10.2019 року ОСОБА_2 призначення (поновлення) виплати допомоги по безробіттю з 14.10.2019 року по 09.06.2020 року. В заяві про надання статусу безробітного від 07.10.2019 року ОСОБА_2 підтвердив, що пенсію за вислугу років не отримував, а також ознайомлений з правами та обов`язками зареєстрованого безробітного та відповідальністю за подання недостовірних даних та документів, на підставі яких приймається рішення про надання статусу безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, що визначені Законами України «Про зайнятість населення» та Законами України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та засвідчив особистим підписом. В результаті не повідомлення спеціалістів Львівського міського центру зайнятості про призначення та отримання пенсії за вислугу років з 07.05.2019 року ОСОБА_2 безпідставно набув статус безробітного та перебував на обліку як безробітний та незаконно отримував допомогу з безробіття за період з 14.10.2019 року по 09.06.2020 року у сумі 65659,82 грн.

При цьому, Львівським міським центром зайнятості скеровано відповідачу повідомлення про необхідність повернення коштів у сумі 65659,82 грн., однак таке залишилося без реагування.

15.09.2021 року на адресу суду скеровано відзив на позовну заяву, в якому ОСОБА_2 зазначив, що позовні вимоги заперечує з огляду на таке. 29.03.2019 року згідно з наказом командувача Національної гвардії України №47о/с відповідно до підпункту «б» пункту 2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за станом здоров`я на підставі рішення медичної (військово-лікарської комісії) ДУ «ТМО МВС України по Львівській області» від 28.02.2019 року №32 (непридатний для проходження служби в мирний час обмежено придатний у воєнний час, захворювання пов`язане з проходженням військової служби) був звільнений в запас Збройних Сил України. Виключений зі списків особового складу Західного територіального управління НГ України 06.05.2019 року наказом начальника ЗТУ НГ України №115 с/ч. Рішенням МСЕК 25.06.2019 року визначена 3 група інвалідності. Покликався на п.2 ч.1 ст.43 Закону України «Про зайнятість населення» згідно якої статус безробітного може набути особа з інвалідністю, яка не досягла встановленого ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» пенсійного віку та отримує пенсію по інвалідності. Зазначив, що згідно з представленими на вимогу позивача документами представив в тому числі пенсійне посвідчення № НОМЕР_1 , видане 18.06.2019 року, довідки з пенсійного відділу про отримання пенсії по інвалідності.

21.09.2021 року позивачем направлено відповідь на відзив, в якій зазначено, що в порядку обміну інформацією центром зайнятості 17.10.2020 року отримана інформація від Пенсійного фонду України «РЗО про отримання соцвиплат» про призначення ОСОБА_2 пенсії за вислугу років з 07.05.2019 року. Згідно п.1 ч.1 ст.43 Закону України «Про зайнятість населення» статус безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступати до роботи. В заяві про надання статусу безробітного від 07.10.2020 року ОСОБА_2 проінформував та підтвердив, що ознайомлений з правами та обов`язками зареєстрованого безробітного та відповідальністю за подання недостовірних даних та документів, на підставі яких приймається рішення про надання статусу безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, що визначені Законами України «Про зайнятість населення» та «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» і засвідчив особистим підписом. Відповідно до довідки ГУ ПФУ у Львівській області відділу обслуговування військовослужбовців та деяких інших категорій громадян від 18.03.2021 року №1577, ОСОБА_2 перебуває на обліку в Головному управління ПФ України у Львівській області як отримувач пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» та пенсія призначена з 07.05.2019 року. Отже, як зазначив позивач, ОСОБА_2 достовірно знав, що має право на пенсію за вислугу років з 07.05.2019 року і така пенсія йому була призначена, все ж таки 07.10.2019 року звернувся та подав у центр зайнятості заяву про надання статусу безробітного і заяву про призначення допомоги по безробіттю від 07.10.2019 року та в період перебування на обліку в центрі зайнятості як безробітний також не повідомляв про отримання права на призначення пенсії за вислугу років з 07.05.2019 року та призначення пенсії за вислугу років з 07.05.2019 року.

24.11.2021 року на адресу суду скеровано додаткові пояснення відповідача, в яких він наголосив, що на день подання заяви про надання йому статусу безробітного отримував пенсію по інвалідності, а не за вислугу років, як зазначено в позовній заяві. Також просив врахувати, що виплата пенсії за вислугою років була припинена з моменту встановлення інвалідності, тобто задовго до набуття статусу безробітного. Жодної інформації не приховував, а спеціалісту центру зайнятості повідомив та надав усю необхідну інформацію. При цьому покликався на позицію, викладену в рішенні ЄСПЛ у справі «Рисовський проти України», в якій йдеться про принцип «належного урядування». Просив в задоволенні позову відмовити.

06.12.2021 року через систему «Електронний суд» представник позивача надіслав додаткові пояснення, в яких зазначив, що у заяві від 07.10.2020 року ОСОБА_2 проінформував, що пенсію на пільгових умовах та за вислугою років не призначено та підтвердив, що ознайомлений з правами та обов`язками зареєстрованого безробітного та відповідальністю за подання недостовірних даних та документів, на підставі яких приймається рішення про надання статусу безробітного та призначення матеріальної забезпечення, надання соціальних послуг, що визначені Законами України «Про зайнятість населення» та «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» і засвідчив особистим підписом. Зазначив, що ОСОБА_2 , знаючи що має право на пенсію за вислугу років і реалізував своє право на пенсію за вислугу років з 07.05.2019 року і така йому була призначена з 07.05.2019 року, а відтак мав дохід - пенсію за вислугу років, виплату якої йому гарантувала держава у вигляді пенсійного забезпечення для проживання, свідчить про свідоме не повідомлення центру зайнятості про таку обставину. Наголосив, що не повідомлення ОСОБА_2 центру зайнятості про обставини, які не давали йому право на отримання допомоги по безробіттю, а саме про право на отримання пенсії за вислугу років з 07.05.2019 року та про призначення пенсії за вислугу років з 07.05.2019 року, свідчить про відсутність страхового випадку та не виконання ним, як застрахованою особою своїх обов`язків та відповідно до ч.3 ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» є підставою для стягнення виплаченої допомоги по безробіттю.

08.12.2021 року через канцелярію суду представник позивача подав додаткові пояснення в яких повторно наголосив, що саме не повідомлення ОСОБА_2 центру зайнятості про обставини, які не давали йому право на отримання допомоги по безробіттю, а саме про право на отримання пенсії за вислугою років з 07.05.2019 року свідчить про відсутність страхового випадку та невиконання ним, як застрахованою особою своїх обов`язків та відповідно до ч.3 ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» є підставою для стягнення виплаченої допомоги по безробіттю.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 16.07.2021 року відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Призначено судове засідання на 14.15 год. 12.08.2021 року.

12.08.2021 року розгляд справи відкладено на 13.10.2021 року.

15.09.2021 року на адресу суду скеровано відзив на позовну заяву.

21.09.2021 року позивачем направлено відповідь на відзив.

13.10.2021 року розгляд справи відкладено на 05.11.2021 року.

05.11.2021 року розгляд справи за клопотанням відповідача відкладено на 25.11.2021 року.

24.11.2021 року на адресу суду надійшли додаткові пояснення відповідача по справі.

25.11.2021 року у розгляді справи оголошено перерву до 01.12.2021 року.

01.12.2021 року у розгляді справи оголошено перерву до 17.01.2022 року.

06.12.2021 року через систему «Електронний суд» представник позивача надіслав додаткові пояснення.

08.12.2021 року через канцелярію суду представник позивача подав додаткові пояснення.

17.01.2022 року розгляд справи відкладено до 29.03.2022 року.

29.03.2022 року за клопотанням відповідача, у зв`язку з перебуванням його на військовій службі, розгляд справи відкладено до 08.07.2022 року.

08.07.2022 року в судовому засіданні представник позивача Савка В.С. позовні вимоги підтримала з підстав наведених в позовній заяві. Просила позов задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні 08.07.2022 року проти задоволення позову заперечив, просив в задоволенні позову відмовити. Дав пояснення, аналогічні викладеним у відзиві.

15.07.2022 року в судовому засіданні представник позивача Савка В.С. позовні вимоги підтримала з підстав наведених в позовній заяві. Просила позов задовольнити.

ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив та просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Львівський міський центр зайнятості є органом Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття (надалі - Фонд), що діє від імені Фонду відповідно до законів України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», «Про зайнятість населення».

29.03.2019 року згідно з наказом командувача Національної гвардії України №47о/с відповідно до підпункту «б» пункту 2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за станом здоров`я на підставі рішення медичної (військово-лікарської комісії) ДУ «ТМО МВС України по Львівській області» від 28.02.2019 року №32 (непридатний для проходження служби в мирний час обмежено придатний у воєнний час, захворювання пов`язане з проходженням військової служби) був звільнений в запас Збройних Сил України. Виключений зі списків особового складу Західного територіального управління НГ України 06.05.2019 року наказом начальника ЗТУ НГ України №115 с/ч. рішенням МСЕК 25.06.2019 року визначена 3 група інвалідності.

07.10.2019 року ОСОБА_2 звернувся до Львівського міського центру зайнятості.

Статус безробітного ОСОБА_2 було надано 07.10.2019 року на підставі заяви відповідно до Закону України «Про зайнятість населення».

Як вбачається із підписаної ОСОБА_2 заяви про надання/поновлення статусу безробітного від 07.10.2019 року, відповідач підтвердив, що «…пенсію на пільгових умовах та за вислугою років не отримую», а також підтвердив, що ознайомлений з правами та обов`язками зареєстрованого безробітного та відповідальністю за подання недостовірних даних та документів, на підставі яких приймається рішення про надання статусу безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, що визначені Законами України «Про зайнятість населення» та Законами України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та засвідчив особистим підписом.

Судом встановлено, що згідно витягів із наказів Львівського обласного центру зайнятості ОСОБА_2 07.10.2019 року надано статус безробітного, та починаючи з 14.10.2019 року призначено та розпочато виплату допомоги по безробіттю, яка за період з 14.10.2019 року по 09.06.2020 року складає 65659,82 грн.

За час перебування на обліку як безробітний ОСОБА_2 з 14.10.2019 року по 09.06.2020 року отримував у центрі зайнятості матеріальне забезпечення - допомогу по безробіттю.

Згідно акту №54 розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 30.03.2021 року проведено звірку (перевірку) розслідування страхового безробіття ОСОБА_2 , розслідуванням встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрований в центрі зайнятості у статусі безробітного 07.10.2019 року, знятий з реєстрації 10.06.2020 року. Згідно даних РЗО про отримання соцвиплат та листа Відділу обслуговування військовослужбовців та деяких інших категорій громадян Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області від 18.03.2021 року №1577 ОСОБА_2 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області як отримувач пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» по лінії НГ України. Пенсія призначена з 07.05.2019 року.

Як вбачається із довідки, виданої Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області №1577 від 18.03.2021 року ОСОБА_2 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області як отримувач пенсії за вислугою років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» по лінії НГ України. Пенсія призначена з 07.05.2019 року.

Позивач зазначив, що в результаті не повідомлення відповідачем спеціалістів Львівського міського центру зайнятості про укладення договору, ОСОБА_2 безпідставно перебував на обліку як безробітний та незаконно отримував допомогу з безробіття за період з 14.10.2019 року по 09.06.2020 року у сумі 65659,82 грн..

Згідно повідомлення щодо відшкодування коштів №10-1441/21 від 31.03.2021 року ОСОБА_2 вказано на необхідність повернути незаконно отриману допомогу по безробіттю за період з 14.10.2019 року по 09.06.2020 року сума коштів у розмірі 65659,82 грн.

Однак у добровільному порядку кошти не було повернуто.

Норми права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору та мотиви, з яких виходить суд при ухваленні рішення.

За приписами статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно п.п.1, 2, 5, 6, 8, 9 ст.1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття (далі - страхування на випадок безробіття) - система прав, обов`язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття;

- суб`єкти страхування на випадок безробіття - застраховані особи, а у випадках, передбачених цим Законом, також члени їх сімей та інші особи, страхувальники та страховик;

- страховик - Фонд загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття;

- об`єкт страхування на випадок безробіття - страховий випадок, із настанням якого у застрахованої особи (члена її сім`ї, іншої особи) виникає право на отримання матеріального забезпечення на випадок безробіття та надання соціальних послуг, передбачених статтею 7 цього Закону;

страховий випадок - це подія, через яку: застраховані особи втратили заробітну плату (грошове забезпечення) або інші передбачені законодавством України доходи внаслідок втрати роботи з незалежних від них обставин та зареєстровані в установленому порядку як безробітні, готові та здатні приступити до підходящої роботи і дійсно шукають роботу; застраховані особи опинилися в стані часткового безробіття;

- втрата роботи з незалежних від застрахованих осіб обставин - припинення трудового договору відповідно до статті 36 (пункти 1, 2, 3), статті 38 (у разі неможливості продовження роботи, а також невиконання роботодавцем законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору), статті 39, статті 40 (пункти 1, 2, 5, 6) Кодексу законів про працю України, а також з аналогічних підстав, визначених іншими законами, а для військовослужбовців - звільнення зі служби з поважних причин без права на пенсію (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, за станом здоров`я, у зв`язку із закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, через сімейні обставини або з інших поважних причин відповідно до законодавства про військовий обов`язок і військову службу);

Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» Фонд загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття створюється для управління страхуванням на випадок безробіття, провадження збору та акумуляції страхових внесків, контролю за використанням коштів, виплати забезпечення та надання соціальних послуг, здійснення інших функцій згідно із цим Законом і статутом Фонду.

Відповідно до пункту частини 1 статті 4 Закону України «Про зайнятість населення» в Україні до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти у закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти та поєднують навчання з роботою.

Вимогами частини 1 статті 2 цього Закону передбачено, що безробітний - це особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи.

Згідно із п.1 ч.1 ст.43 Закону України «Про зайнятість населення» статусу безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи та п.2 ч.1 ст.43 Закону України «Про зайнятість населення» передбачає, що статусу безробітного може набути особа з інвалідністю, яка не досягла встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійного віку та отримує пенсію по інвалідності або соціальну допомогу відповідно до законів України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» та «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю».

Відповідно до п.4 ч.2 ст.44 вказаного Закону зареєстровані безробітні зобов`язані інформувати територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, протягом трьох робочих днів про обставини припинення реєстрації, визначені у частині першій статті 45 цього Закону.

Згідно п.13 ч.1 ст.45 Закону України «Про зайнятість населення», реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі досягнення особою встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійного віку або призначення пенсії на пільгових умовах, або за вислугу років.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» виплата допомоги припиняється у разі призначення чи отримання права на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, пенсії за вислугу років або досягнення особою встановленого законом пенсійного віку.

Згідно ч.3 ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , будучи звільненим 06.05.2019 року із Західного територіального управління національної гвардії України, з 07.05.2019 року набув права на пенсію за вислугою років.

Як вбачається із довідки, виданої Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області №1577 від 18.03.2021 року ОСОБА_2 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області як отримувач пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» по лінії НГ України пенсія призначена з 07.05.2019 року.

Згідно довідки, виданої Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області №6133 від 08.09.2021 року ОСОБА_2 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області як отримувач пенсії за вислугу років з 07.05.2019 року відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» по лінії НГ України. У період з 27.09.2019 року по 30.06.2020 року отримував пенсію по інвалідності, а з 01.07.2020 року отримує пенсію за вислугу років.

Згідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12ААБ №311282 від 25.06.2019 року ОСОБА_2 визнаний особою з інвалідністю війни 3 групи, яка встановлена з 25.06.2019 року по 01.07.2020 року.

29.03.2019 року згідно з наказом командувача Національної гвардії України №47о/с відповідно до підпункту «б» пункту 2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за станом здоров`я на підставі рішення медичної (військово-лікарської комісії) ДУ «ТМО МВС України по Львівській області» від 28.02.2019 року №32 (непридатний для проходження служби в мирний час обмежено придатний у воєнний час, захворювання пов`язане з проходженням військової служби) був звільнений в запас Збройних Сил України. Виключений зі списків особового складу Західного територіального управління НГ України 06.05.2019 року наказом начальника ЗТУ НГ України №115 с/ч. рішенням МСЕК 25.06.2019 року визначена 3 група інвалідності.

З 07.05.2019 року ОСОБА_2 набув право на отримання пенсії за вислугою років, яка йому призначена та виплачувалася.

07.10.2019 року ОСОБА_2 звернувся до Львівського міського центру зайнятості.

У період з 27.09.2019 року по 30.06.2020 року отримував пенсію по інвалідності.

А з 01.07.2020 року - отримує пенсію за вислугою років.

Статус безробітного ОСОБА_2 було надано 07.10.2019 року на підставі заяви відповідно до Закону України «Про зайнятість населення».

Як вбачається із підписаної ОСОБА_2 заяви про надання/поновлення статусу безробітного від 07.10.2019 року, відповідач підтвердив, що «…пенсію на пільгових умовах та за вислугою років не отримую», а також підтвердив, що ознайомлений з правами та обов`язками зареєстрованого безробітного та відповідальністю за подання недостовірних даних та документів, на підставі яких приймається рішення про надання статусу безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, що визначені Законами України «Про зайнятість населення» та Законами України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та засвідчив особистим підписом.

Судом встановлено, що згідно витягів із наказів Львівського обласного центру зайнятості ОСОБА_2 07.10.2019 року надано статус безробітного, та починаючи з 14.10.2019 року призначено та розпочато виплату допомоги по безробіттю, яка за період з 14.10.2019 року по 09.06.2020 року складає 65659,82 грн.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_2 з 07.05.2019 року була призначена пенсія за вислугою років, відтак він мав дохід, який йому гарантувала держава.

При цьому, суд приходить до переконання, що в даній справі при зверненні до Львівського міського центру зайнятості був відсутній страховий випадок для призначення та виплати допомоги по безробіттю, оскільки ОСОБА_2 після звільнення реалізовано право на пенсію за вислугою років.

Тож, з огляду на наведене у відповідача були відсутні підстави для отримання допомоги по безробіттю.

Відповідно до положень ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З урахуванням вищевикладених норм чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини сторін, та встановлених обставин даної справи, суд дійшов висновку про задоволення позову, відтак з відповідача підлягає стягненню кошти в сумі 65659,82 грн.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно із пунктом 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 року у справі №545/1149/17 (провадження N 14-730цс19) зазначено, що «відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону №3674-VI учасники бойових дій під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються від сплати судового збору у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав. Разом з тим, зазначена норма має відсильний характер та не містить вичерпного переліку справ, в яких учасники бойових дій та прирівняні до них особи звільняються від сплати судового збору. Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей, встановлені Законом України від 22 жовтня 1993 року N 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». У статті 22 цього ж Закону передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акта, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань. Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначені у статті 12 цього Закону. Отже, вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI суд має враховувати предмет та підстави позову; перевіряти чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень статтей 12, 22 Закону № 3551-XII. Подібну правову позицію щодо застосування та тлумачення пункту 13 частини першої статті 5 Закону №3674-VI викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі №9901/311/19 (провадження N 11-795заі19) та постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21.03.2018 року у справі № 490/8128/17 (провадження № К/9901/166/18, К/9901/30220/18)».

ОСОБА_2 є відповідачем у даній справі, предметом позову є стягнення безпідставно набутих коштів.

Отже, позов у цій справі не стосується соціального і правового захисту учасників бойових дій.

Отже, ОСОБА_2 слід сплатити судовий збір у порядку та розмірі, визначених Законом України «Про судовий збір».

Враховуючи викладене, з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2270 грн., сплачений позивачем при зверненні до суду.

Керуючись ст.ст.4, 5, 12, 13, 76-82, 141, 259, 263-265, 268, 273-279 ЦПК України, суд,

ухвалив :

Позов Львівського міського центру зайнятості до ОСОБА_2 про стягнення коштів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Львівського міського центру зайнятості (рахунок UA0706219, одержувач: Львівський міський центр зайнятості, банк: Держказначейська служба України м.Київ, , МФО 820172, КЕКВ 2710 - повернення допомоги з безробіття від ОСОБА_2 ) кошти у розмірі 65659 (шістдесят п`ять тисяч шістсот п`ятдесят дев`ять) грн. 82 коп..

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Львівського міського центру зайнятості (рахунок UA0706219, одержувач: Львівський міський центр зайнятості, банк: Держказначейська служба України м.Київ, , МФО 820172, КЕКВ 2800 - повернення судового збору від ОСОБА_2 ) судовий збір у розмірі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Львівського апеляційного суду або через Франківський районний суд м.Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного текста рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони:

Позивач: Львівський міський центр зайнятості, м.Львів, вул.Кн.Ольги, 122, рахунок UA0706219, Банк Держказначейська служба України м.Київ, , МФО 820172.

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя Х.В.Гладишева