рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

Справа № 495/6324/20

Номер провадження 2/495/537/2022

21 листопада 2022 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області

в складі головуючого судді - Боярського О.О.,

за участі секретаря судових засідань Саханова О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Білгород-Дністровському цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Салганської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, третя особа - приватний нотаріус Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Тітова Тетяна Сергіївна про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог.

16 жовтня 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Салганської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, третя особа - приватний нотаріус Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Тітова Тетяна Сергіївна про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини.

В обґрунтування позову зазначає, що спадкодавець ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . За життя спадкодавцем був складений заповіт, згідно якого усе своє майно він заповів матері позивача - ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Оскільки позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом після смерті своєї матері, тому просить визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини після померлого ОСОБА_2 за правом спадкової трансмісії після померлої ОСОБА_3 .

Процесуальні дії.

Ухвалою суду від 19.10.2020 року провадження по справі відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 06.04.2021 року було задоволено заяву адвоката Цапліна О.К., який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 про проведення судових засідань в режимі відеоконференції по даній справі.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, проте адвокат Цаплін О.К., який діє в його інтересах позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Представник відповідача Салганської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області не з`явився, проте представник Шабівської сільської ради надав на адресу суду заяву, згідно якої пояснив, що Салганська сільська рада як самостійний орган місцевого самоврядування припинила своє існування.

Третя особа - приватний нотаріус Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Тітова Тетяна Сергіївна в судове засідання не з`явилась, проте надала на адресу суду письмові пояснення, згідно яких стверджує, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, адже спадкової трансмісії не має, оскільки померла ОСОБА_3 пропустила шестимісячний строк для прийняття спадщини.

Згідно з ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.

Фактичні обставини справи.

Судом встановлено, що спадкодавець ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 12 лютого 2018 року Магдалинівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №21.

За життя ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ОД №000385, виданого 09.04.2004 року належала земельна ділянка площею 4,53 га, що розташована на території Салганської сільської ради Білгород-Дністровського району, Одеської області, цільове призначення (використання) - ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

За життя ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , було складено заповіт, посвідчений 27 січня 2017 року приватним нотаріусом Магдалинівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області, зареєстрованого в реєстрі за №104, згідно якого він заповів зазначену вище земельну ділянку матері позивача - ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Те, що померла ОСОБА_3 є матір`ю позивача ОСОБА_1 підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданого 12 грудня 2018 року Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №2192.

Згідно повідомлення приватного нотаріуса Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Тітової Тетяни Сергіївни №13/01-16 від 25.01.2021 року, станом на теперішній час ні ОСОБА_4 , ні ОСОБА_3 , на користь яких померлим ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , було складено заповіти від 03.06.2015 року не мають права на отримання спадщини за заповітами, адже заповіт відносно ОСОБА_4 був скасований наступним заповітом на користь ОСОБА_3 . Однак, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 та не вступила у спадщину, тому станом на теперішній час спадкоємцями усього майна ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є спадкоємці за законом. Окрім того, у вказаному листі нотаріуса зазначається, що у випадку ОСОБА_3 спадкової трансмісії немає, оскільки спадкова трансмісія наступила би тоді, коли б ОСОБА_3 померла у шестимісячний строк з моменту смерті ОСОБА_2 , а вона пропустила шестимісячний строк для прийняття спадщини, тому у даному випадку не має місце спадкова трансмісія.

Окрім того, згідно листа Шабівської сільської ради №846/03-05/1318 від 02.06.2022 року вбачається, що Салганська сільська рада, як самостійний орган місцевого самоврядування припинила свої повноваження та увійшла до Шабівської територіальної громади (Шабівська сільська рада), у зв`язку з чим позов пред`явлений до неналежного відповідача.

Позиція суду та оцінка аргументів сторін.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За змістом ст.ст.43,49,51,175 ЦПК України на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. Водночас позивач не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про залучення до участі у справі співвідповідачів і третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог.

Згідно ст.48 ЦПК України сторонами в справі можуть бути як фізичні, так і юридичні особи. Відповідачем в цивільному процесі є особа, яка на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у справі для відповіді за пред`явленими позовними вимогами.

Тільки на сторони поширюються матеріально-правова сила судового рішення і залежно від судового рішення змінюється обсяг їх суб`єктивних особистих та матеріальних прав.

Згідно з положеннями цивільного процесуального законодавства відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

У відповідності до абз. 8 постанови пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Таким чином,пред`явлення позову до неналежного відповідача є однією з підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.

Отже, неналежне визначення сторін у позові є самостійною підставою для відмови у позові. Відповідна правова позиція викладена Верховним судом у постанові від 14 листопада 2019 року у справі №307/2201/15-ц.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 55 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Однак, клопотання про залучення у якості належного відповідача Шабівської сільської ради від сторони позивача ОСОБА_1 до суду не надходило, що одночасно виключає можливість задоволення позову як такого, який пред`явлений до неналежного відповідача.

Разом з тим, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Відповідач є обов`язковим учасником цивільного процесу - його стороною. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Крім того, відповідач є тією особою, на яку вказує позивач як на порушника свого права.

Тобто, відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. При цьому неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (пункт 41 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.

Аналогічні висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц; від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц; від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц; від 13 листопада 2019 року у справі № 755/9215/15-ц.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача (або непред`явлення позову до належного відповідача (співвідповідача)) не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. Вказане може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог по суті заявлених вимог.

Зазначене відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтями 15,16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідност.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або законом.

Відповідно до ст.ст.1220,1221,1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна.

Згідно ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Ст. 1270 ЦК України обумовлено строк для прийняття спадщини - шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини

На підставі ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Так, правила вказаної норми можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними.

Відповідно до п. 24постанови Пленуму Верховного Суду України №7від 30травня 2008р.«Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Згідно вищезазначеного пункту Постанови Пленуму Верховного Суду України, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. У резолютивній частині рішення суд повинен вказати відповідно певний період часу з моменту набрання судовим рішенням законної сили, протягом якого спадкоємець може подати заяву про прийняття спадщини, а не конкретну календарну дату, до якої спадкоємець може подати заяву про прийняття спадщини. Додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини, не може перевищувати шестимісячного строку, встановленого статтею 1270 ЦК для прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців.

Разом з тим, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 не має право на спадкування в порядку спадкової трансмісії після смерті ОСОБА_3 , оскільки спадкова трансмісія наступила би тоді, коли б ОСОБА_3 померла у шестимісячний строк з моменту смерті ОСОБА_2 , а вона пропустила шестимісячний строк для прийняття спадщини, тому у даному випадку не має місце спадкова трансмісія.

Європейський суд з прав людини у справі "Ільхан проти Туреччини" від 27 червня 2000 року зазначив, що при вирішенні питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду у справі ВС/КЦС №565/1145/17 від 26.06.2019 року, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Судом установлено, що, позивач звернувся із позовом до неналежного відповідача, окрім того станом на теперішній час у позивача ОСОБА_1 відсутнє право на спадкування в порядку ст.1276 ЦК України, після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , адже до майна померлої ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 таке право не входить, оскільки вона за життя пропустила шестимісячний строк на прийняття спадщини після ОСОБА_1 .

Висновки за результатами розгляду справи

Дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до переконання про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Салганської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, третя особа - приватний нотаріус Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Тітова Тетяна Сергіївна про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 10, 12, 13, 19, 49, 200, 206, 247, 258, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Салганської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, третя особа - приватний нотаріус Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Тітова Тетяна Сергіївна про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи,якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О.О.Боярський