Дата документу 13.07.2022 Справа № 336/433/21
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 336/433/21Головуючий у 1-й інстанції Карабак Л.Г.
Пр. № 22-ц/807/158/22Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Кухаря С.В., Маловічко С.В.

за участі секретаря Камалової В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики

ВСТАНОВИВ:

У січні 2021 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вищезазначеним позовом (а.с. 2-5), в якому просив стягнути з відповідача на свою користь 378000,00 грн. суми основного боргу, 20603,23 грн. суми інфляційних витрат, 18112,93 грн. 3% річних, а всього 416716,16 грн.

В обґрунтування вищезазначеного позову позивач зазначав, що 09.04.2019 року між ним та відповідачем було укладено договір позики грошових коштів, відповідно до умов якого позивач передав, а відповідач прийняв грошові кошти у розмірі 378000,00 грн. та зобов`язався повернути вказані кошти у строк до 09.06.2019 року. Факт передачі та отримання коштів підтверджується власноручно написаною відповідачем розпискою.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Карабак Л.Г. (а.с. 12).

Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 21) провадження у цій справі відкрито.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 червня 2021 року (а.с. 85-87) позовну заяву ОСОБА_3 у цій справі задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) 378000,00 грн. суму основного боргу, 20603,23 грн. суму інфляційних витрат, 18112,93 грн., трьох відсотків річних, а всього 416716,16 грн.

Судові витрати у вигляді судового збору покладено на відповідача.

Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) 4167,16 грн. сплаченого судового збору.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 94-95) просив рішення суду першої інстанції у цій справі скасувати та у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кухаря С.В. та Подліянова Г.С. (а.с. 99-101).

В автоматизованому порядку суддею Маловічко С.В. у цій справі замінено суддю Подліянову Г.С. у зв`язку із тривалою відпусткою останньої (а.с. 107-108).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 28 вересня 2021 року (а.с. 109), дану справу призначено до апеляційного розгляду (а.с. 110, 124), з урахуванням відповідного навантаження судді-доповідача та колегії суддів апеляційного суду (в Запорізькому апеляційному суді працює фактично 15 суддів, з яких 11 суддів складають судді судової палати з розгляду цивільних справ, які за рішенням загальних зборів суддів Запорізького апеляційного суду з липня 2021 року також приймають участь у розгляді кримінальних проваджень).

Сторона позивача не скористалась своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу сторони відповідача у цій справі у встановлений апеляційним судом 15-денний строк з дня отримання копії ухвали апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження - 07.10.2021 року (поштове повідомлення про вручення а.с. 117).

Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

Розгляд цієї справи, призначений апеляційним судом на 30 березня 2022 року, не відбувся та був відкладений через відпустку судді доповідача (а.с. 139-146).

У дане судове засідання належним чином повідомлені апеляційним судом про дату, час і місце розгляду цієї справи, у тому числі відповідач ОСОБА_1 через свого представника адвоката Пузіна Д.М. (а.с. 96-97, 143), що узгоджується із вимогами ст. 130 ч. 5 ЦПК України, (а.с. 139-146) всі учасники цієї справи не з`явились.

При цьому, позивач ОСОБА_3 подав апеляційному суду заяву (а.с. 148-149), в якій просив розглядати дану справу за його відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Пузін Д.М. подав апеляційному суду заяву (а.с. 150-151), в якій просив відкласти розгляд цієї справи, оскільки в Україні введено воєнний стан та відповідач і він, як його представник, знаходяться поза межами міста Запоріжжя, при цьому, не надаючи апеляційному суду будь-яких доказів на підтвердження знаходження їх поза межами міста Запоріжжя взагалі.

Також, встановлено, що апеляційним судом не визнавалась обов`язковою явка відповідача ОСОБА_1 чи його представника - адвоката Пузіна Д.М. у цій справі.

За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

Крім того, встановлено, що адвокат Пузін Д.М. завчасно до даного судового засідання ще 16.05.2022 року (поштове повідомлення а.с. 143) отримав судову повістку у цій справі.

Адвокат Пузін Д.М. є особою, обізнаною у галузі права, та, відповідно, йому достовірно відомо про його право та право його довірителя, як учасників цієї справи, якщо вони дійсно бажали приймати участь у цій справі у судовому засіданні безпосередньо, заявити клопотання перед апеляційним судом про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, у тому числі з використанням власних технічних засобів поза межами приміщення суду.

Проте, сторона відповідача не скористалась своїм таким правом у цій справі на свій власний розсуд. Оскільки, право на захист особа здійснює на свій розсуд (ст. 20 ч. 1 ЦК України).

В силу вимог ст. 44 ч. 1 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Крім того, в силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Апеляційне провадження у цій справі було відкрито ще 28 вересня 2021 року (ухвала а.с. 109).

При вищевикладених обставинах, на підставі ст. ст. 371-372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив: у задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Пузіна Д.М. відмовити, заяву позивача ОСОБА_3 задовольнити, розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю всіх учасників цієї справи.

За змістом ст. 247 ч. 2 ЦПК України у разі неявки в судове засіданні всіх учасників справи…, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши у даному судовому засіданні доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цієї справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у цій справі підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача у цій справі, керувався керуючись ст.ст. 11, 204, 218, 526, 545, 599, 625, 629, 1046, 1047, 1049, 1051 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 5, 10, 12, 13, 18, 76-81, 89, 90, 95, 213, 228-230, 235, 258, 259, 263-265, 268, 272 ЦПК України та виходив із обґрунтованості та доведеності всіх позовних вимог позивача у цій справі.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції - таким, що ухвалено з додержанням вимог закону, є обґрунтованим та законним.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції у цій справі відповідає.

Так, суд першої інстанції при вирішенні цієї справи правильно виходив із такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

В силу вимог ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно із ч. 2 ст. 10 ЦПК України суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За змістом ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст. 13 ЦПК України).

Згідно із ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За змістом ч. 4 ст. 77 ЦПК України суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

В силу вимог ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Так, судом першої інстанції під час розгляду цієї справи було досліджено оригінали письмових доказів: - договір позики грошових коштів від 09.04.2019 року, укладений між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_1 , - розписку відповідача ОСОБА_1 від 09.04.2019 року, наданих суду позивачем, який має усі обов`язкові реквізити та ознаки договору позики.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_1 09.04.2019 року було укладено договір позики грошових коштів, відповідно до умов якого позивач передав, а відповідач прийняв грошові кошти у розмірі 378000,00 грн. та зобов`язався повернути вказані кошти у строк до 09.06.2019 року, що підтверджується договором позики грошових коштів від 09.04.2019 року (копія а.с. 6-7), розпискою відповідача ОСОБА_1 від 09.04.2019 року (копія а.с. 8).

Відповідно до вищезазначеного договору позики грошових коштів від 09.04.2019 року, зокрема:

- п. 1: позикодавець ( ОСОБА_3 ) передав, а позичальник ( ОСОБА_1 ) прийняв у власність грошові кошти у сумі 378000,00 (триста сімдесят вісім тисяч) гривень 00 копійок. Позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів без процентів, визначених цим договором;

- п. 2: факт одержання грошей підтверджується розпискою, власноручно написаною позичальником в момент передачі йому суми позики;

- п. 3: позичальник зобов`язаний повернути Позикодавцеві позику у сумі 378000,00 (триста сімдесят вісім тисяч) гривень 00 копійок, до «09» червня 2019 року (дев`ятого червня дві тисячі дев`ятнадцятого року);

- п. 5: позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця, або в інший не заборонений діючим законодавством спосіб.

Згідно із розпискою ОСОБА_1 від 09.04.2019 року (а.с. 8), він отримав від ОСОБА_3 суму в розмірі 378000,00 (триста сімдесят вісім тисяч) грн. за договором позики, укладеним між ними 09.04.2019 року.

Відповідач своїх зобов`язань до 09.06.2019 року за договором позики грошових коштів від 09.04.2019 року не виконав внаслідок чого в нього перед позивачем утворилась заборгованість в розмірі 378000,00 (триста сімдесят вісім тисяч) грн., що підтверджується договором позики грошових коштів від 09.04.2019 року та оригіналом боргового документа (розписки відповідача від 09.04.2019 року), наявним саме на руках у кредитора (позикодавця, позивача).

До позовної заяви додано розрахунок інфляційних втрат та трьох відсотків річних (а.с. 9-10), складений позивачем, відповідно до якого: інфляційні втрати складають 2060,23 грн., три відсотка річних 18112,93 грн.

Відповідач та його представник заперечень щодо їх розміру та складеного ним розрахунку суду першої інстанції у цій справі не надали.

Разом з тим, у своїх висновках сторона відповідача спиралась на те, що належними та допустимими доказами повернення боргу є об`єктивні дані, які випливають з письмових документів (розписки, акти, тощо), з огляду на те, що за змістом ст.ст. 218, 545, 1051 ЦК України, ч. 2 ст. 78 ЦПК України, факт виконання зобов`язання за договором позики, на що посилався представник відповідача як на підставу своїх заперечень проти позову, не може доводитись поясненнями. Належних та допустимих доказів повернення боргу, сторона відповідача суду першої інстанції у цій справі не надала.

Вищевказаний висновок суду узгоджується з висновками щодо застосування норм права, викладеними в постановах Верховного Суду від 02.09.2020 року у справі № 569/24347/18 та від 18.07.2018 року у справі № 143/280/17, які є обов`язковими для врахування загальними судами в силу вимог ст. 263 ч. 4 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За змістом ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

В силу вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ч. 1 ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно із ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ч. 1 ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

В силу вимог ч. 3 ст. 545 ЦК України наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

В силу вимог ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 дублюють доводи заперечень сторони відповідача проти позову позивача у суді першої інстанції, яким останній вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд.

Ці доводи є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію відповідача, яку він та його представник вважають єдино правильною та єдино можливою, ґрунтуються на припущеннях, що суперечить вимогам ст. 81 ч. 6 ЦПК України.

Суд першої інстанції правильно виходив у цій справі із презумпції правомірності правочину вищезазначеного договору позики сторін.

Оскільки, в силу вимог ст. 204 ЦК України (Презумпція правомірності правочину) правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Сторона відповідача у цій справі зустрічного позову про визнання вищезазначеного договору позики сторін недійсним з будь-яких правових підстав не заявляла.

Також, стороною відповідача суду першої інстанції у цій справі не було надано суду будь-якого рішення будь-якого рішення в будь-якій іншій справі про визнання недійсним вищезазначеного договору позики сторін недійсним з будь-яких правових підстав.

В силу вимог ст. 78 ч. 1 ЦПК України (допустимість доказів) обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування (у даному випадку передача коштів відповідачем, як позичальником, позивачу, як позикодавцю, розпискою останнього про їх отримання чи передачею оригіналу боргової розписки позивачем відповідачу) не може підтверджуватись показами будь-яких свідків (клопотання сторони відповідача про допит свідків а.с. 66-67) взагалі.

Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України.

За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення від доказування відповідача ОСОБА_1 , передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Відповідач та його представник не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень проти позову позивача та, відповідно, у спростування позову позивача у цій справі.

Апеляційний суд на виконання вимог ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги сторони відповідача.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасник справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Проте докази, передбачені ст. 367 ч. ч. 2, 3 ЦПК України, у цій справі відсутні, та зокрема стороною відповідача апеляційному суду не надані.

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення.

В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.

Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.

Оскільки, суд першої інстанції за наявності клопотання представника відповідача від 18.08.2021 року про відкладення розгляду даної справи 24.06.2021 року через перебування його в цей день поза межами Запорізької області у зв`язку із відрядженням і залишенням без розгляду його клопотання про участь у даному судовому засіданні в режимі відеоконференції саме за заявою останнього (а.с. 82-83) мав право розглядати дану справу у судовому засіданні 24 червня 2021 року за відсутністю відповідача та його представника та ухвалити оскаржуване рішення, оскільки це була вже не перша неявка сторони відповідача у судові засідання у цій справі та поважність причини неявки, а саме: факт відрядження представника відповідача не був підтверджений взагалі будь - якими доказами (до заяви не було додано будь-яких доказів останнього взагалі: копії наказу про відрядження, квитків тощо) у цій справі у суді першої інстанції та у подальшому в апеляційному суді.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

Крім того, судом першої інстанції правильно, з додержанням вимог ст. 141 ЦПК України у цій справі було вирішено питання про розподіл між сторонами понесених судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни.

Також, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови відповідачу у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок позивача будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 червня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 14.07.2022 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кухар С.В.Маловічко С.В.