Справа № 298/169/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 грудня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючої - судді Кожух О.А.,

суддів - Бисаги Т.Ю., Собослоя Г.Г.

з участю секретаря - Чичкало М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на рішення Великоберезнянського районного суду від 23 червня 2020 року (суддя Лютянська М.С.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», Публічного акціонерного товариства «Оксі Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія «УКРФІНАНС ГРУП» про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги за кредитними та іпотечним договорами,

в с т а н о в и в :

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», ПАТ «Оксі Банк», ТОВ Фінансова Компанія «Укрфінанс груп», у якому просив визнати недійсними:

1) договір про відступлення права вимоги за кредитними договорами №114/2-11 від 27.06.2019, укладений між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Оксі Банк» в частині відступлення права вимоги за кредитними договорами від 05.06.2006 № 014/02-2/185-М та від 22.09.2006 № 014/02-2/361-М, позичальником за якими є ОСОБА_1 ;

2) договір про відступлення права вимоги за кредитними договорами №114/2-11 від 27.06.2019, укладений між ПАТ «Оксі банк» та ТОВ Фінансова Компанія «Укрфінанс груп» в частині відступлення права вимоги за кредитними договорами від 05.06.2006 № 014/02-2/185-М та від 22.09.2006 № 014/02-2/361-М, позичальником за якими є ОСОБА_1 ;

3) договір відступлення права вимоги за договором іпотеки від 02.07.2019, укладений між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ«Оксі Банк» у частині відступлення права вимоги за іпотечним договором №014/02-2/185-Z від 08.06.2006, іпотекодавцем за яким є ОСОБА_1 ;

4) договір відступлення права вимоги за договором іпотеки від 02.07.2019, укладений між ПАТ «Оксі Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» у частині відступлення права вимоги за іпотечним договором №014/02-2/185-Z від 08.06.2006, іпотекодавцем за яким є ОСОБА_1 .

Позовні вимоги мотивовано тим, що 05.06.2006 між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №014/02-2/185-М, згідно умов якого останній отримав кредит у розмірі 16 000 доларів США строком до 04.06.2013 зі сплатою 14% річних. Для забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором №014/02-2/185-М, між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки від 08.06.2006 №014/02-2/185-Z, за умовами якого останній передав у іпотеку банку нерухоме майно: майнові права на автосервіс та автомийку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Крім цього, 22.09.2006 між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №014/02-2/361-М, до якого в подальшому укладено додаткову угоду від 27.11.2009 №014/02-2/361-М/1, згідно умов яких ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 13 300 доларів США строком до 04.06.2016 зі сплатою 15% річних.

27.06.2019 між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Оксі Банк» укладено договір відступлення права вимоги №114/2-11, згідно якого ПАТ «Оксі Банк» набуло права вимоги за кредитними договорами, у тому числі за кредитним договором від 05.06.2006 № 014/02-2/185-М та кредитним договором від 22.09.2006 № 014/02-2/361-М, що укладені з ОСОБА_1 (а.с. 129-135).

У той же день, 27.06.2019 між ПАТ «Оксі Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» укладено договір відступлення права вимоги, згідно якого останнє набуло права вимоги за кредитними договорами, у тому числі за кредитним договором від 05.06.2006 №014/02-2/185-М та кредитним договором від 22.09.2006 №014/02-2/361-М, укладеними із ОСОБА_1 (а.с. 142-148).

02.07.2019 між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Оксі Банк» укладено договір відступлення прав за договорами іпотеки, згідно якого ПАТ «Оксі Банк» набуло права вимоги за іпотечними договорами, у тому числі договором іпотеки від 08.06.2006 №014/02-2/185-Z, стосовно позичальника ОСОБА_1 за кредитним договором від 05.06.2006 №014/02-2/185-М та кредитним договором від 22.09.2006 №014/02-2/361-М (а.с. 137-140).

02.07.2019 між ПАТ «Оксі Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» укладено договір відступлення прав за договорами іпотеки, згідно якого ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» набуло права вимоги за іпотечними договорами, у тому числі договором іпотеки від 08.06.2006 №014/02-2/185-Z, стосовно позичальника ОСОБА_1 за кредитним договором від 05.06.2006 №014/02-2/185-М та кредитним договором від 22.09.2006 № 014/02-2/361-М (а.с. 149-152).

Позивач на обґрунтування своїх вимог зазначав, що договори відступлення права вимоги за кредитними договорами та договори відступлення прав за договором іпотеки є незаконними. Вказував, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 у справі № 909/968/16 розмежовано ознаки договору відступлення права вимоги (цесії) та договору факторингу. Вважає, що оспорювані договори відступлення права вимоги за кредитними договорами є договорами факторингу. Порушення вимог закону щодо форми, змісту, суб`єктивного складу договору факторингу, відповідно до статті 203 ЦК України зумовлюють його недійсність. З оскаржуваних договорів слідує, що сторони погодили вартість відступлення права вимоги, однак дана вимога не була ними виконана, а тому позивач вважає оспорювані договори недійсними з моменту їх укладення.

Посилаючись на дані обставини, позивач зазначав, що такі договори зачіпають його права як споживача кредитних послуг та просив його позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Великоберезнянського районного суду від 23 червня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено та визнано недійсними з моменту укладання:

договір №114/2-11, укладений 27.06.2019 між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Оксі Банк» про відступлення права вимоги та договір відступлення права вимоги за кредитними договорами в частині відступлення первісним кредитором новому кредитору права вимоги за кредитними договорами від 05.06.2006 №014/02-2/185-М, та від 22.09.2006 №014/02-2/361-М зі змінами і доповненнями, позичальником по якому є ОСОБА_1 ;

договір, укладений між ПАТ «Оксі Банк» та ТОВ Фінансова Компанія «Укрфінанс груп» про відступлення права вимоги від 27.06.2019 №114/2-11 за кредитними договорами в частині відступлення первісним кредитором новому кредитору права вимоги за кредитними договорами від 05.06.2006 №014/02-2/185-М та від 22.09.2006 №014/02-2/361-М зі змінами і доповненнями, позичальником по якому є ОСОБА_1 ;

договір відступлення права вимоги за договорами іпотеки, укладений 02.07.2019 між ПАТ «РайффайзенБанкАваль» та ПАТ «Оксі Банк» в частині відступлення первісним кредитором новому кредитору права вимоги за іпотечним договором №014/02-2/185-Z від 08.06.2006, позичальник та іпотекодавець по якому є ОСОБА_1 ;

договір відступлення права вимоги за договорами іпотеки, укладений 02.07.2019 між ПАТ «Оксі Банк» та ТОВ Фінансова Компанія «Укрфінанс груп» в частині відступлення первісним кредитором новому кредитору права вимоги за іпотечним договором №014/02-2/185-Z від 08.06.2006, позичальник та іпотекодавець по якому є ОСОБА_1 .

Стягнуто солідарно з ПАТ «РайффайзенБанкАваль», ПАТ «Оксі Банк», ТОВ Фінансова Компанія «Укрфінанс груп» витрати на оплату судового збору в розмірі 840,80 грн.

Не погодившись із даним рішенням суду АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ Фінансова Компанія «Укрфінанс груп» подали на нього апеляційні скарги.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 20.12.2022 закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія «Укрфінанс груп» на рішення Великоберезнянського районного суду від 23 червня 2020 року у даній справі з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст 362 ЦПК України, оскільки апелянтом не надано підтвердження того, що ОСОБА_2 , який підписав апеляційну скаргу, згідно із законом, статутом чи укладеним із останнім трудовим договором (контрактом) уповноважений діяти від імені ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп».

АТ «Райффайзен Банк Аваль» в апеляційній скарзі просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга АТ «Райффазен Банк Аваль» мотивована тим, що висновки місцевого суду не відповідають обставинам справи, оскільки договір про відступлення права вимоги, укладений між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Оксі Банк», містить у розділі 3 «Оплата та порядок розрахунків» положення про умови такого відступлення. Вартість прав, які відступаються за цим договором включено до ціни за договором про відступлення права вимоги за кредитним договором та підлягає сплаті на умовах, які визначені в п.3.1 договору. Вказзує , що заміна кредитора в зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, оскільки не впливає на характер обсяг і порядок виконання його зобов`язань, не погіршує становище боржника та не зачіпає його інтересів. ОСОБА_1 не довів, яким чином спірні договори порушують його права чи законні інтереси. Натомість спірні договори ніяким чином не впливають на обсяг зобов`язань позивача. Наведене є достатньою підставою для відмови в позові, що узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 23.06.2020 у справі № 924/348/19. Зазначає, що на час укладення договорів про відступлення права вимоги судом було ухвалено рішення Великоберезнянського районного суду від 14.05.2014 про стягнення заборгованості за відступленим кредитним зобов`язанням, за яким здійснюються виконавчі дії.

У заяві про зміни до апеляційної скарги, що надійшла до апеляційного суду 17.09.2020, АТ «Райффазен Банк Аваль» просив скасувати рішення Великоберезнянського районного суду в частині вирішення вимог про визнання недійсними договорів, стороною яких є АТ «Райффазен Банк Аваль».

Сторни та їх представники в судове засідання не з`явились. Про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник позивача надіслав заяву, в якій просив розглянути справу у відсутності позивача та його представника, апеляційну скаргу АТ «Райффайзен Банк Аваль» залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Судова колегія, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглянула справу за відсутності учасників справи та їх представників. Відповідно до положень ст. 247 ч. 2 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що відповідачами ПАТ «Оксі Банк», ТОВ Фінансова Компанія «Укрфінанс груп» не виконані умови договорів відступлення права вимоги, в яких визначена плата послуги за договором факторингу. Місцевий суд дійшов до висновку, що правочини відступлення права вимоги за кредитними договорами за своєю юридичною природою (незважаючи на їх назву як договори про відступлення права вимоги) є договорами факторингу. При цьому суд вважав, що оспорювані правочини відступлення права вимоги за кредитними договорами суперечать вимогам законодавства щодо суб`єктивного складу договору факторингу, а тому такі слід визнати недійсними. У зв`язку з цим підлягають визнанню недійсними також і договори відступлення права вимоги за договорами іпотеки.

Проте із такими висновками місцевого суду погодитися не можна.

Відповідно до статей 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Одним із випадків відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги).

Визначення факторингу міститься у статті 49 Закону України від 07 .12.2000 N 2121-III «Про банки і банківську діяльність», у якій зазначено, що факторинг це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів.

У статті 350 Господарського кодексу України факторинг визначений як передання чи зобов`язання банку передати грошові кошти за плату в розпорядження іншої сторони, яка відступає або зобов`язується відступити банку своє право грошової вимоги до третьої сторони.

У статті 1077 Цивільного кодексу України зазначено, що, за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06 лютого 2014 року N 352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03 квітня 2009 року N 231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.

Таким чином, у Цивільному кодексі України, як вбачається зі змісту його статей 512, 1077, проведено розмежування правочинів, предметом яких є відступлення права вимоги, а саме: правочини з відступлення права вимоги (цесія) та договори факторингу.

З аналізу статей 512-518 Цивільного кодексу України можна зробити такий висновок щодо суб`єктного складу правочинів з відступлення права вимоги: відповідно до статті 2 цього Кодексу учасниками цесії можуть бути будь-яка фізична або юридична особа.

Разом з тим, із частини першої статті 1077 Цивільного кодексу України, статті 350 Господарського кодексу України та частини п`ятої статті 5 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вбачається, що суб`єктний склад у договорі факторингу має три сторони: клієнта, яким може бути фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності (частина друга статті 1079 Цивільного кодексу України), фактора, яким може бути банк або інша банківська установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (частина третя статті 1079 Цивільного кодексу України) та боржник, тобто набувач послуг чи товарів за первинним договором.

У статті 350 Господарського кодексу України зазначено, що фактором може бути лише банк, разом з тим, у пункті 1 частини 1 статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» № 2664-III (далі: Закон № 2664-III), норми якого є спеціальними, вказано, що фінансовими установами є банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди й компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо передбачених законом, - інших послуг (операцій), пов`язаних із наданням фінансових послуг. У частинах першій, другій статті 7 Закону зазначено, що юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов`язана звернутися до відповідного органу державного регулювання ринків фінансових послуг протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ.

У разі якщо відповідно до закону надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій.

Отже, фактор для надання фінансової послуги повинен бути включеним до Державного реєстру фінансових установ.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 1 Закону № 2664-III, фінансова послуга це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. За змістом пункту 11 частини першої статті 4 Закону факторинг є фінансовою послугою.

За змістом пункту 11 частини першої статті 4 Закону № 2664-III факторинг є фінансовою послугою.

Метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права. Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника.

При цесії право вимоги може бути передано як за плату, так і безоплатно.

За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату.

Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Розмір винагороди фактора може встановлюватись по-різному, наприклад, у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю.

Якщо право вимоги відступається «за номінальною вартістю» без стягнення фактором додаткової плати, то в цьому випадку відносини факторингу відсутні, а відносини сторін регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов`язанні (частина третя статті 656 Цивільного кодексу України).

Договір факторингу спрямований на фінансування однією стороною другої сторони шляхом надання в її розпорядження певної суми грошових коштів. Вказана послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому, сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатись як плата за надану останнім фінансову послугу.

Плата за договором факторингу може бути у формі різниці між реальною ціною вимоги і ціною, передбаченої в договорі, право вимоги за яким передається.

Згідно з частиною першою статті 1084 Цивільного кодексу України якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові.

Також розмежування розглядуваних договорів здійснюється за їх формою: правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору (стаття 513 Цивільного кодексу України). Оскільки факторинг визначено пунктом 3 частини першої статті 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кредитною операцією, вимоги до такого договору визначені у статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 05.06.2006 між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №014/02-2/185-М, згідно умов якого останній отримав кредит у розмірі 16 000 доларів США строком до 04.06.2013 зі сплатою 14% річних.

Для забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором №014/02-2/185-М, між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки від 08.06.2006 №014/02-2/185-Z, за умовами якого останній передав у іпотеку банку нерухоме майно: майнові права на автосервіс та автомийку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Оскільки позичальник ОСОБА_1 свої зобов`язання належним чином не виконував, рішенням Великоберезнянського районного суду від 05.03.2015 у справі № 298/2/15-ц позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 014/02-2/185-М від 05.05.2006 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором в розмірі 159 489,57 грн, в тому числі: заборгованість за кредитом 6204,37 доларів США (77747,15 грн); заборгованість по простроченим та нарахованим відсоткам 2309,22 доларів США (28936,91 грн); пеню за невчасну сплату кредиту та відсотків 4213,98 доларів США (52805,51 грн) та судові витрати в розмірі 1594,89грн. (https://reyestr.court.gov.ua/Review/43000050).

Крім вищевказаного кредитного договору, 22.09.2006 між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №014/02-2/361-М, до якого в подальшому укладено додаткову угоду від 27.11.2009 №014/02-2/361-М/1, згідно умов яких ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 13 300 доларів США строком до 04.06.2016 зі сплатою 15% річних (а.с. 8-9 т. 1).

У зв`язку з тим, що позичальник ОСОБА_1 свої зобов`язання за таким кредитним договором належним чином не виконував, іншим рішенням Великоберезнянського районного суду від 14.05.2014 у справі 298/935/13-ц позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 014/02-2/361-М від 22.09.2006 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 солідарно на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором в розмірі 6 411,78 доларів США (51 249,39 грн в тому числі: заборгованість за кредитом 5 518,17 доларів США (44 106,73 грн; заборгованість по сплаті відсотків 794,68 доларів США (6 351,88 грн; пеню за невчасну сплату кредиту та відсотків 98,93 доларів США (790,78 грн) та судові витрати в розмірі 512,49 грн (https://reyestr.court.gov.ua/Review/38657822).

27.06.2019 між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Оксі Банк» укладено договір відступлення права вимоги №114/2-11, згідно якого ПАТ «Оксі Банк» набуло права вимоги за кредитними договорами, у тому числі за кредитним договором від 05.06.2006 №014/02-2/185-М та кредитним договором від 22.09.2006 №014/02-2/361-М, що укладені з ОСОБА_1 (а.с. 129-135 т. 1).

Відповідно до умов цього договору №114/2-11 від 27.06.2019:

- на умовах, встановлених цим договором та відповідно до ст. 512-519 ЦК України, первісний кредитор зобов`язується передає новому кредитору за плату, а новий кредитор приймає права вимоги до боржників, вказаним у Реєстрі боржників (Портфель заборгованості). Перелік кредитних договорів, боржників, розрахунок сум заборгованості боржника на дату підписання договору зазначені в Додатку 1 до Договору (Попередній реєстр боржників), що є його невід`ємною частиною (п. 2.1);

- внаслідок передачі портфеля заборгованості за цим договором, новий кредитор заміняє первісного кредитора у кредитних договорах, що входять до Портфеля заборгованості і відповідно вказані у Реєстрі боржників та набуває прав грошових вимог первісного кредитора, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань за кредитними договорами (п. 2.3);

- відступлення прав вимоги за договором здійснюється без згоди боржників за кредитними договорами та/або поручителів за договорами забезпечення (п. 2.6);

- загальна вартість прав вимоги за договором (ціна договору) становить 1783000 грн (п. 3.1).

Згідно з витягом з Реєстру боржників ПАТ «Оксі Банк» набуло права вимоги, зокрема за кредитним договором від 05.06.2006 №014/02-2/185-М та кредитним договором від 22.09.2006 №014/02-2/361-М, що були укладені з ОСОБА_1 (а.с. 134, 135 т. 1).

Відповідно до виписки по рахунку АТ «Оксі Банк» здійснило 27.06.2019 оплату згідно договору відступлення права вимоги №114/2-11 від 27.06.2019 у розмірі 1783000 грн (а.с. 141 т. 1).

У той же день 27.06.2019 між ПАТ «Оксі Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» укладено договір відступлення права вимоги, згідно якого останнє набуло права вимоги за кредитними договорами, у тому числі за кредитним договором від 05.06.2006 №014/02-2/185-М та кредитним договором від 22.09.2006 №014/02-2/361-М, укладеними із ОСОБА_1 (а.с. 142-148 т. 1).

Відповідно до умов цього договору від 27.06.2019:

- на умовах, встановлених цим договором та відповідно до ст. 512-519 ЦК України, первісний кредитор зобов`язується передає новому кредитору за плату, а новий кредитор приймає права вимоги до боржників, вказаним у Реєстрі боржників (Портфель заборгованості). Перелік кредитних договорів, боржників, розрахунок сум заборгованості боржника на дату підписання договору зазначені в Додатку 1 до Договору (Попередній реєстр боржників), що є його невід`ємною частиною (п. 2.1);

- внаслідок передачі портфеля заборгованості за цим договором , новий кредитор заміняє первісного кредитора у кредитних договорах, що входять до Портфеля заборгованості і відповідно вказані у Реєстрі боржників та набуває прав грошових вимог первісного кредитора, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань за кредитними договорами (п. 2.3);

- відступлення прав вимоги за договором здійснюється без згоди боржників за кредитними договорами та/або поручителів за договорами забезпечення (п. 2.6);

- загальна вартість прав вимоги за договором (ціна договору) становить 1792000 грн (п. 3.1).

Згідно з витягом з Реєстру боржників ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» набуло права вимоги, зокрема за кредитним договором від 05.06.2006 №014/02-2/185-М та кредитним договором від 22.09.2006 №014/02-2/361-М, що були укладені з ОСОБА_1 (а.с. 147, 148 т. 1).

Відповідно до платіжного доручення № 304 від 27.06.2019 ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» здійснило оплату на користь АТ «Оксі Банк» згідно договору відступлення права вимоги від 27.06.2019 у розмірі 1792000 грн (а.с. 153 т. 1).

Наведені обставини щодо здійснення оплати за договорами відступлення права вимоги спростовують доводи позивача ОСОБА_1 про те, що сторони договорів погодивши вартість відступлення права вимоги, не дотрималися вимог щодо її сплати.

При цьому, колегія суддів зауважує, що обставини проведення розрахунків між сторонами договору відступлення права вимоги не впливають у даному випадку на права і обов`язки позивача ОСОБА_1 як боржника у кредитному зобов`язанні.

Подібні висновки щодо проведення розрахунків між сторонами договору відступлення права вимоги наведено у постанові Верховний Суд від 18 травня 2022 року у справі № 592/11042/20.

02.07.2019 між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Оксі Банк» укладено договір відступлення прав за договорами іпотеки, згідно якого ПАТ «Оксі Банк» набуло права вимоги за іпотечними договорами, у тому числі договором іпотеки від 08.06.2006 №014/02-2/185-Z, стосовно позичальника ОСОБА_1 за кредитним договором від 05.06.2006 №014/02-2/185-М та кредитним договором від 22.09.2006 №014/02-2/361-М (а.с. 137-140 т. 1).

02.07.2019 між ПАТ «Оксі Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» укладено договір відступлення прав за договорами іпотеки, згідно якого ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» набуло права вимоги за іпотечними договорами, у тому числі договором іпотеки від 08.06.2006 №014/02-2/185-Z, стосовно позичальника ОСОБА_1 за кредитним договором від 05.06.2006 №014/02-2/185-М та кредитним договором від 22.09.2006 №014/02-2/361-М (а.с. 149-152 т. 1).

Також встановлено, що у виконавчому провадженні щодо виконання судового рішення у справі N 298/935/13-ц замінено сторону стягувача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на його правонаступника ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп», згідно з постановою Закарпатського апеляційного суду від 02.03.2020 у справі № 298/935/13-ц (https://reyestr.court.gov.ua/Review/88561963).

При цьому встановлено, що згідно свідоцтва про реєстрацію фінансової установи, виданого 21.04.2016 серії ФК № 741 ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» зареєстровано як фінансова установа (а.с. 124-125 т. 1).

Згідно розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 11.05.2017 № 1574 ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» видано ліцензію на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг, а саме: надання послуг факторингу, надання послуг фінансового лізингу, надання гарантій та поручительств, надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (а.с. 126 т. 1).

Таким чином встановлено, що договір про відступлення права вимоги від 27.06.2019 №114/2-11 укладено між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Оксі Банк», тобто між банками, які є фінансовими установами, що можуть надавати фінансові послуги, у тому числі у формі факторингу.

З укладенням між ПАТ «Оксі Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» договору про відступлення права вимоги від 27.06.2019 №114/2-11, відбулася заміна кредитодавця банку на ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп», що є фінансовою установою, котра має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, належить до фінансових установ у розумінні Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», та може надавати фінансові послуги, у тому числі у формі факторингу на час укладення спірного договору.

Таким чином, оспорювані правочини відступлення права вимоги за кредитними договорами не суперечать приписам цивільного законодавства України щодо суб`єктного складу договору факторингу, тому не підлягають визнанню недійсним з цих підстав.

Обставини, встановлені у справі, яка розглядається апеляційним судом, відрізняються від обставин, що були встановлені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 у справі № 909/968/16, де було встановлено заміну кредитодавця-банку на товариство, котре не може надавати фінансові послуги та не відноситься до фінансових установ у розумінні Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

З урахуванням викладеного, висновок суду першої інстанції про те, що правочини відступлення права вимоги за кредитними договорами суперечать вимогам законодавства щодо суб`єктивного складу договору факторингу є помилковим.

За результатами розгляду спору про визнання правочинів недійсними вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочинів і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

ОСОБА_1 не довів обставин, на які посилався як на підставу для визнання недійсними оспорюваних договорів, не довів порушень вимог закону щодо форми, змісту, суб`єктивного складу таких договорів, не довів наявності підстав за яких ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», ПАТ «Оксі Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» не мали права укладати оспорювані договори (у частині відступлення права вимоги щодо позичальника та іпотекодавця ОСОБА_1 ), не довів, що відповідачами на момент укладення оспорюваних договорів не було додержано вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Також позивач ОСОБА_1 не довів, що укладеними договорами між фінансовими установами про відступлення права вимоги було порушено його права, у тому числі як споживача кредитних послуг.

Як зазначено вище обставини проведення розрахунків між сторонами договору відступлення права вимоги не впливають у даному випадку на права і обов`язки позивача ОСОБА_1 як боржника у кредитному зобов`язанні.

З урахуванням меж доводів апеляційної скарги АТ «Райффайзен Банк Аваль», встановлена апеляційним судом відсутність (недоведеність) порушеного права позивача оспорюваними договорами є підставою для відмови в задоволенні позову в цілому.

У постановах Верховного Суду від 24.04.2019 у справі № 926/1172/18, від 28.01.2020 у справі № 924/1208/18 вказано, що виходячи зі змісту статей 4 ГПК України та 15, 16 ЦК України, підставою для захисту судом цивільного права чи охоронюваного законом інтересу є його порушення, невизнання або оспорення. Згідно з вимогами ст. ст. 215, 216 Цивільного кодексу України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути пред`явлена однією зі сторін правочину або заінтересованою стороною, права яких були порушені укладенням спірного правочину. Позивач, реалізуючи право на судовий захист, звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого не є, зобов`язаний довести в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує його права та законні інтереси. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Окрім того, законодавством не встановлено підстав недійсності договору щодо відступлення права вимоги у разі передачі вимоги за зобов`язанням, із розміром якого сторона не погоджується, або якщо окремі складові такої заборгованості нараховані безпідставно. Обставини, пов`язані з фактичним виконанням чи невиконанням, чи частковим виконанням зобов`язань за відповідним договором не визначаються нормами матеріального права як підстава для визнання недійсним правочину щодо відступлення права вимоги за такими договорами (договору цесії). Питання про належне чи неналежне виконання сторонами зобов`язань за договором кредиту, право вимоги за яким передавалося за оспорюваним договором, підлягає дослідженню у межах спору про стягнення заборгованості та не впливає на правомірність та дійсність договору про відступлення права вимоги.

Відповідний висновок зробив Верховний Суд у постанові від 10.03.2021 в справі № 278/2083/18. Тому сам по собі факт укладення договору відступлення права вимоги не створює для позичальника безумовного обов`язку сплатити борг саме у такому розмірі, який зазначено у оспорюваному договорі під час його виконання. У разі отримання відповідної вимоги від нового кредитора, боржник не позбавлений права висловлювати свої заперечення проти такої вимоги на підставі наявних у нього доказів за основним зобов`язанням, що виникло на підставі кредитного договору.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти та відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, не відповідає обставинам справи та ухвалене з неправильним застосування норм матеріального права, унаслідок чого воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Внаслідок залишення позову без задоволення, судовий збір не може бути покладеним на ОСОБА_1 , оскільки він як особа з інвалідністю II групи, звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст. 368, ст. 376, ст. ст. 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Райффазен Банк Аваль» задовольнити.

Рішення Великоберезнянського районного суду від 23 червня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», Публічного акціонерного товариства «Оксі Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія «УКРФІНАНС ГРУП» про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги за кредитними та іпотечним договорами відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 30 грудня 2022 року.

Головуюча:

Судді: