КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
унікальний номер справи 303/3844/19
апеляційне провадження № 22-ц/824/367/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Білич І.М.

суддів Коцюрби О.П., Слюсар Т.А.

секретаря Рагушіна І.В.

за участі: представника відповідача Пономаренко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Таскомбанк" на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 вересня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Осаулова А.А.,

у цивільній справі №303/3844/19 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Таскомбанк" про повернення коштів,-

в с т а н о в и л а:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Мукачівського міськрайоного суду Закарпатської області з позовом до Акціонерного товариства "Таскомбанк", за результатами розгляду просив суд стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти у розмірі 237 293 грн. 12 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 25 000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ним 05 грудня 2017 року було сплачено на рахунок відповідача грошові кошти у розмірі 237 293 грн. 12 коп. в рахунок погашення кредитних зобов`язань за кредитним договором №KU010143 від 21 березня 2011 року МП «Нова» згідно договору поруки №KU010143/S-2. Між тим, під час розгляду справи№303/8746/13-ц було встановлено факт погашення боргу за кредитним договором №KU 010143 від 21 березня 2011 року. 18 квітня 2019 року позивачем подано заяву до АТ "Таскомбанк" про повернення надміру виплачених коштів по кредитному договору, яка залишена без задоволення, а грошові кошти на рахунок позивача повернуті не були, що стало підставою звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 червня 2019 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено проводити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 23 вересня 2019 року ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 червня 2019 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Шевченківського районного суду м. Києва.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 03 червня 2020 року стягнуто з АТ «Таскомбанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 237 293 грн. 12 коп., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн. та судовий збір у розмірі 2372 грн. 90 коп.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2020 року заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03 червня 2020 року було скасовано і справу призначено до розгляду в спрощеному позовному провадженні.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27 вересня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з Акціонерного товариства "Таскомбанк" на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 237 293 грн. 12 коп., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн. та судовий збір у розмірі 2372 грн.90 коп.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, АТ "Таскомбанк" звернулося з апеляційною скаргою, за результатами розгляду якої просили рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, за яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник посилався на те, що рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Судові справи на які посилався позивач не спростовують правомірність звернення кредитодавця з позовом до суду і не визнають недійсним підстави для такого звернення - зазначене звернення позивача до суду мало на меті, вочевидь визнати виконавчі документи такими, що не підлягають виконанню як раз у зв`язку з визнанням та добровільним виконанням зобов`язання в розмірі, що існувала на дату позову.

Вочевидь, здійснюючи сплату спірних коштів вже у 2017 р. без будь-якого впливу та примусу, позивач усвідомлював існування невиконаних зобов`язань перед банком та необхідність їх погашення у встановленому порядку. Позивач з власної волі сплатив кошти при наявності вже рішення суду про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. Можливо ОСОБА_1 зазначив не той номер кредитного договору, адже він має і інші зобов'язання перед банком. Помилковість зазначення реквізитів у платіжних документах не може вважатись відповідальністю банка і не робить зарахування сплачених коштів неправомірними як подальшу підставу для їх стягнення на користь позивача.

31 грудня 2021 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив відповідача на апеляційну скаргу, в якому він, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, просив апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав подану апеляційну скаргу та просив суд задовольнити її в повному обсязі.

Позивач в судове засідання не з'явився, про дату час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином.

Колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у відсутність відповідача, в силу вимог передбачених положеннями ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 27 жовтня 2015 року Мукачівським міськрайонним судом було ухвалено рішення, яким стягнуто солідарно з МП «Нова» та ОСОБА_2 , з МП «Нова» та ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВіЕс Банк» заборгованість у розмірі 102611,54 грн. та судові витрати.

Вказаним судовим рішенням встановлено, що відповідно до кредитного договору №KU010143 від 21 березня 2011 року ПАТ «Фольксбанк» (назву якого замінено на ПАТ «ВіЕс Банк») надав відповідачу МП «Нова» кредит у розмірі 34500 доларів США, кінцевим терміном повернення не пізніше 21 березня 2014 року.

Відповідно до договорів поруки від 21 березня 2011 року за №KU010143/S-1, №KU010143/S-2 та №KU010143/S-3, укладених між ПАТ «Фольксбанк» та ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ТзОВ «Ківін», останні взяли на себе зобов`язання відповідати перед ПАТ «Фольксбанк» по зобов`язаннях МП «Нова», що випливають з кредитного договору №KU010143 від 21 березня 2011 року.

Згідно з статутом ПАТ «ВіЕс Банк», останній являється правонаступником усіх прав і обов`язків ПАТ «Фольксбанк», якого перейменовано згідно з рішенням позачергових Загальних зборів акціонерів (протокол №48 від 11 жовтня 2011 року).

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 06 грудня 2016 року у справі №303/8746/13-ц, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 12 квітня 2017 року, визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий лист №2/303/2318/15, виданий на виконання рішення Мукачівського міськрайонного суду від 27 жовтня 2015 року у справі №303/8746/13-ц згідно з квитанцією №ПН67948 від 12 жовтня 2015 року повністю сплатив визначену цим рішенням суму.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, під час розгляду справи №303/8746/13-ц було встановлено факт погашення боргу за кредитним договором №KU010143від 21 березня 2011 року.

Натомість як вбачається із квитанцій від 05 грудня 2017 року, ОСОБА_1 були перераховані кошти на рахунок ПАТ «ВіЕс Банк» у сумі 6698,60 грн., 170593,51 грн. та 63001,01 грн. а всього - 240293,12 грн.

В призначені платежів вказано:

оплата судових витрат згідно кредитного договору №KU010143 від 21 березня 2011 року МП «Нова» згідно договору поруки №KU010143/S-2 від 21 березня 2011 року (а.с.15),

повна оплата тіла кредиту згідно кредитного договору №KU010143 від 21 березня 2011 року МП «Нова» згідно договору поруки №KU010143/S-2 від 21 березня 2011 року

повна оплата відсотків згідно кредитного договору №KU010143 від 21 березня 2011 року МП «Нова» згідно договору поруки №KU010143/S-2 від 21 березня 2011 року (а.с. 16).

З 12 жовтня 2018 року правонаступником всього майна, прав та обов`язків Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» стало Акціонерне товариство «Таскомбанк» у зв`язку з реорганізацією шляхом приєднання ПАТ «ВіЕс Банк» до АТ «Таскомбанк». Відповідне рішення було затверджено 16 жовтня 2018 року Загальними зборами акціонерів двох банків.

22 квітня 2019 року ОСОБА_1 звертався до банку з заявою про повернення сплачених коштів, яка банком залишені поза увагою.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивач в платіжних дорученнях чітко визначив призначення платежу, надав повну інформацію про платіж (спрямування коштів), зазначивши в рахунок якої заборгованості мають бути спрямовані сплачені ним грошові кошти, а тому відповідач не міг на власний розсуд здійснювати зарахування цих платежів в рахунок боргу за рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 серпня 2015 року у справі № 303/7705/13-ц, погашення якої не було зазначено позивачем в платіжних дорученнях. До того ж позивачем було надано ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 березня 2020 року у справі № 303/7705/13-ц про визнання виконавчого листа виданого 20 червня 2016 року у справі № 303/7705/13-ц, таким, що не підлягає виконанню.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Згідно з ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За змістом цієї статті безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17 (провадження № 12-83гс18).

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України».

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі (ч. 1 ст. 1213 ЦК України).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 зазначав його підставами помилковість внесення (сплати) ним на рахунок відповідача грошові кошти у розмірі 237 293 грн. 12 коп. в рахунок погашення кредитних зобов`язань.

Так як постановою Верховного Суду від 26 лютого 2019 року №907/9/17 було встановлено, що заборгованість за договором застави, як похідних від зобов`язань за кредитним договором №KU010143 від 21 березня 2011 року, не має (постанова Львівського апеляційного господарського суду від 06 липня 2017 року, залишена без змін постановою Верховного Суду від 26 лютого 2019 року). Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 27 жовтня 2015 року у справі №303/8746/13-ц було задоволено позов ПАТ «ВіЕс Банк» з позичальника за кредитним договором МП «Нова» та поручителів стягнуто заборгованість за кредитним договором. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 06 грудня 2016 року у справі, залишеної без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 12 квітня 2015 року, визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий лист з тих підстав, що боржник до ухвалення рішення Мукачівського міськрайоного суду від 27 жовтня 2015 року у справі № 303/8746/13-ц згідно з квитанцією від 12 жовтня 2015 року повністю сплатив визначену цим рішенням суму.

Відтак, 18 квітня 2019 року позивачем подано заяву до АТ "Таскомбанк" про повернення надміру виплачених коштів по кредитному договору, яка залишена без задоволення, а грошові кошти на рахунок позивача повернуті не були, що стало підставою звернення до суду з даним позовом.

Спеціальним нормативно-правовим актом в сфері безготівкового переказу коштів є Закон України «Про платіжні системи і переказ коштів в Україні», який визначає загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлює відповідальність суб`єктів переказу.

У пункті 32.3 ст.32 вказаного Закону встановлено, що банки зобов`язані виконувати доручення клієнтів, що містяться в документах на переказ, відповідно до реквізитів цих документів та з урахуванням положень, встановлених пунктом 22.6 статті 22 Закону.

Відповідно до п.п. 3.1, 3.8 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку України №22 від 21 січня 2004 року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 29 березня 2004 р. за №377/8976 (далі-Інструкція), платіжне доручення оформляється платником за формою, наведеною в додатку 2 до цієї Інструкції, згідно з вимогами щодо заповнення реквізитів розрахункових документів, що викладені в додатку 8 до цієї Інструкції, та подається до банку, що обслуговує - його, у кількості примірників, потрібних для всіх учасників безготівкових розрахунків.

Реквізит "призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України.

Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення "призначення платежу". Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність вимогам, викладеним у цій главі, лише за зовнішніми ознаками.

Пунктом 2.9 зазначеної Інструкції передбачено, що банк не має права робити виправлення в розрахунковому документі клієнта, за винятком випадків, обумовлених пунктом 2.26 цієї глави та іншими нормативно-правовими актами Національного банку.

Відповідно до п.2.29 вищезазначеної Інструкції платник має право в будь-який час до списання платежу з рахунку відкликати з банку, що його обслуговує, платіжні доручення в порядку, визначеному внутрішніми правилами цього банку. Платіжні доручення відкликаються лише в повній сумі.

У розумінні наведених норм визначення призначення платежу належить виключно платнику. Платник може змінити реквізит "призначення платежу" до списання коштів з його рахунку, оформивши нове платіжне доручення. Відповідно отримувач коштів в свою чергу не вправі самостійно визначати порядок зарахування коштів, якщо платником чітко визначено призначення платежу. Спрямування коштів на погашення інших заборгованостей, ніж ті що визначені в призначенні платежу, може мати місце у випадку відсутності чіткого зазначення призначення платежу.

Отже, у даному випадку, позивач в платіжних дорученнях чітко визначив призначення платежу, надав повну інформацію про платіж (спрямування коштів), зазначивши в рахунок якої заборгованості мають бути спрямовані сплачені ним грошові кошти, а тому відповідач не міг на власний розсуд здійснювати зарахування цих платежів в рахунок боргу за рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 серпня 2015 року у справі №303/7705/13-ц, погашення якої не було зазначено позивачем в платіжних дорученнях. До того ж, позивачем було надано ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 березня 2020 року у справі №303/7705/13-ц про визнання виконавчого листа, виданого 20 червня 2016 року у справі №303/7705/13-ц, таким, що не підлягає виконанню.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо помилкової сплати позивачем 05 грудня 2017 року коштів на рахунок ПАТ «ВіЕс Банк», правонаступником якого АТ «Таскомбанк» у той час, коли борг за кредитним договором № KU 010143 від 21 березня 2011 року погашено. При цьому, зобов`язання, які випливають з даного договору припинені в зв`язку з їх повним виконанням, що свідчить про відсутність договірного характеру відносин між сторонами щодо договору № KU 010143 від 21 березня 2011 року станом на 05 грудня 2017 року.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування за наведених доводів апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Таскомбанк" залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 вересня 2021 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 січня 2023 року.

суддя-доповідач:

судді: