КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 359/2450/21 Головуючий у 1 інстанції: Журавський В.В.
Провадження № 22-ц/824/3603/2022 Доповідач: Шебуєва В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шебуєвої В.А.,

суддів Верланова С.М., Матвієнко Ю.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 жовтня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Товариство з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа-Гарант», Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС», про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

в с т а н о в и в:

В березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Товариство з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа-Гарант» (далі - ТДВ СК «Альфа-Гарант»), Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» (далі - ПрАТ «СГ ТАС»), про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Зазначив, що 20 березня 2018 року на 25 км + 400 м автодороги «Бориспіль-Дніпро» сталась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «Mazda», модель СХ-7, номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та транспортного засобу марки «Renault», модель Master, номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 . На момент дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 перебував в транспортному засобі марки «Renault», модель Master, номерний знак НОМЕР_2 , та отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого уламкового перелому правої вертлюгової впадини зі зміщенням уламків та вивиху головки правої стегнової кістки. По факту дорожньо-транспортної пригоди 21 березня 2018 року було зареєстроване кримінальне провадження №0000729. Посилаючись на те, що він має право на відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини володільців транспортних засобів, ОСОБА_1 просив стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на свою користь майнову шкоду, пов`язану із стаціонарним лікуванням, в розмірі 14892,00 грн., майнову шкоду у вигляді вартості оплаченого лікування в розмірі 126 273,50 грн., майнову шкоду у вигляді транспортування потерпілого у розмірі 5500,00 грн., пеню, три відсотки річних від простроченої суми та інфляційне збільшення боргу у розмірі 64506,39 грн., судові витрати на отримання юридичної консультації у розмірі 2500,00 грн., та моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 жовтня 2021 року в позові ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі. Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне встановлення судом першої інстанції обставини, що мають значення для справи. Суд виходив з відсутності доказів притягнення до відповідальності одного із учасників дорожньо-транспортної пригоди, проте предметом його позову було відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки. Така шкода має бути відшкодована незалежно від наявності вини.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України справа призначена до розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи за наявними в матеріалах справи документами.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 20 березня 2018 року близько 20 години 10 хвилин на 25 км+400 м автодороги «Бориспіль-Дніпро» відбулося зіткнення автомобіля марки «Mazda», модель СХ-7, номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , який рухався в напрямку м. Бориспіль та, наїхавши на нерівність дорожнього покриття, виїхав на зустрічну смугу руху, та фургона марки «Renault», модель Master, номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , який рухався в напрямку м. Дніпро.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир фургона марки «Renault», модель Master, номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , позивач ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого уламкового перелому правої вертлюгової впадини зі зміщенням уламків, вивиху головки правої стегнової кістки, які згідно висновку судово-медичної експертизи №53д від 18 червня 2018 року відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Вказані обставини підтверджуються постановою про закриття кримінального провадження від 07 серпня 2018 року, винесеною старшим слідчим СВ Бориспільського ВП ГУ НП в Київській області Юрченко В.В.

В період з 21 березня 2018 року по 01 квітня 2018 року ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в ортопедо-травматологічному відділенні КЗ «ЧОЛ Черкаської обласної ради», де внаслідок отриманих під час дорожньо-транспортної пригоди травм йому було проведено оперативне лікування металостеосинтез кісток тазу (а.с. 9).

Згідно листів непрацездатності з 02 квітня 2018 року по 16 листопада 2018 року ОСОБА_1 перебував на амбулаторному лікуванні, (а.с. 22-24).

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 зазначив, що за вищевказаний період лікування ОСОБА_1 витратив на придбання медикаментів та проходження обстежень 41943,50 грн., а також на придбання лікарського обладнання, необхідного для проведення повторної операції у 84330,00 грн. (а.с. 25-27,113-114).

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що постановою старшого слідчого Бориспільського ВП ГУ НП в Київській області Юрченка В.В. за наслідком розгляду матеріалів досудового розслідування, що внесені до ЄРДР за №0000729 від 21 березня 2018 року за фактом дорожньо-транспортної пригоди кримінальне провадження було закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. Тобто дії відповідачів на час розгляду справи не визнані неправомірними, відтак відсутній причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями та шкодою, заподіяною позивачу, у зв`язку із чим, відсутні правові підстави для покладення на відповідачів відповідальності по відшкодуванню шкоди.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції. Судом першої інстанції порушено норми матеріального права, а висновки суду першої інстанції не відповідають матеріалам справи.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку

Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Згідно з ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Частиною 2 ст. 1188 ЦК України визначено, що якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим мають однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція завдавача шкоди.

Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання.

При цьому відсутність вини водія транспортного засобу та закриття кримінального провадження стосовно нього не звільняє від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

Аналогічні висновки були викладені в постанові Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі № 184/1461/20-ц (провадження № 61-14226св21).

Як було встановлено судом, внаслідок ДТП, яка сталась 20 березня 2018 року близько 20 години 10 хвилин на 25 км+400 м автодороги «Бориспіль-Дніпро» за участю автомобіля марки «Mazda», модель СХ-7, номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та фургона марки «Renault», модель Master, номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , позивач отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості, у зв`язку з чим поніс майнову та моральну шкоду.

Відповідачами не доведено, що шкода була завдана внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відтак, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в позові ОСОБА_1 , пославшись на те, що кримінальне провадження за фактом дорожньо-транспортної пригоди №0000729 від 21 березня 2018 року було закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, та на відсутність причинно-наслідкового зв`язку між неправомірними діями відповідачів та шкодою, заподіяною позивачу.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи, в період з 21 березня 2018 року по 01 квітня 2018 року ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в ортопедо-травматологічному відділенні КЗ «ЧОЛ Черкаської обласної ради» внаслідок отриманих під час дорожньо-транспортної пригоди травм та йому було проведено оперативне лікування металостеосинтез кісток тазу. В подальшому з 02 квітня 2018 року по 16 листопада 2018 року ОСОБА_1 перебував на амбулаторному лікуванні. Відповідно до наданих ОСОБА_1 пояснень та копій платіжних документів за вищевказаний період лікування він витратив грошові кошти на придбання медикаментів, матеріалів та проходження обстежень у розмірі 41 943,50 грн.

Відповідно до договору № 210318/2 від 21 березня 2018 року на перевезення пацієнта, позивач також оплатив послугу перевезення його до КНП «Черкаська обласна лікарня Черкаської обласної ради» в сумі 5500,00 грн.

Зазначені витрати пов`язані із дорожньо-транспортною пригодою 20 березня 2018 року та є вимушеними, а тому, підлягають відшкодуванню відповідачами.

При цьому відповідачами не надано суду доказів на спростування понесення позивачем вказаних витрат у зв`язку із його лікуванням і перевезенням та на спростування розміру таких витрат.

Заперечуючи проти позову, відповідач ОСОБА_3 посилався на те, що на момент дорожньо-транспортної пригоди його відповідальність була застрахована у АТ «СГ «ТАС» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, ОСОБА_1 не звертався до АТ «СГ «ТАС» із заявою про виплату йому страхового відшкодування.

Разом з тим, у відповідь на заперечення відповідача ОСОБА_1 надав суду копії заяв, з яких вбачається, що 17 квітня 2018 року та 30 травня 2018 року він звертався із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та заявою про виплату страхового відшкодування до ТДВ СК «Альфа-Гарант», в якій було застраховано цивільно-правову відповідальність ОСОБА_2 , 18 березня 2021 року він звертався із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та заявою про виплату страхового відшкодування до АТ «СГ «ТАС», в якій було застраховано цивільно-правову відповідальність ОСОБА_3 , зазначивши, що ні ТДВ СК «Альфа-Гарант», ні АТ «СГ «ТАС» страхове відшкодування йому виплачене не було. При цьому, відповідачами, які є сторонами за договорами стахування та зацікавленими особами не було надано доказів того, що страховиками ТДВ СК «Альфа-Гарант» та АТ «СГ «ТАС» прийнято рішення про виплату або виплачено позивачу страхове відшкодування. Відповідачі також не надали суду доказів, що вони зверталися до страховиків із приводу виплати відшкодування. А відтак, колегія суддів вважає за можливе стягнення завданої шкоди безпосередньо з самих відповідачів.

Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідачів майнової шкоди у зв`язку із втратою працездатності за період стаціонарного лікування у розмірі 14 892, 00 грн.

Як на правову підставу для задоволення таких вимог позивач посилався на положення Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортів», вказану суму позивач обраховував, виходячи із мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України «Про державний бюджет за 120 днів перебування його на стаціонарному лікуванні.

Разом з тим, відповідно до преамбули Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортів» цей Закон регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а отже не поширюється на спірні правовідносини. Тому такі вимоги ОСОБА_1 , які ґрунтуються на положеннях вказаного Закону не можуть бути задоволені.

Крім того, в позовній заяві ОСОБА_1 зазначав, що він перебував на стаціонарному лікуванні 241 день, за 120 з яких просив стягнути йому втрати працездатності за період стаціонарного лікування. Водночас, як було зазначено, ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в ортопедо-травматологічному відділенні КЗ «ЧОЛ Черкаської обласної ради» в період з 21 березня 2018 року по 01 квітня 2018 року. Позивачем не було надано суду доказів на підтвердження свого середнього заробітку.

За таких обставин у суду відсутні підстави для задоволення вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідачів майнової шкоди у зв`язку із втратою працездатності за період стаціонарного лікування у розмірі 14 892, 00 грн.

Також ОСОБА_1 просив стягнути з відповідачів пеню, яку він нарахував відповідно до ст. 129 ПК України із розрахунку 100 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на кожний такий день, в сумі 49 183,17 грн., три проценти річних в сумі 5456,00 грн. і інфляційну складову в сумі 9867,22 грн. на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Такі вимоги позивача не ґрунтуються на Законі, оскільки ст. 129 ПК України визначено підстави та порядок нарахування пені за прострочення податкового зобов`язання, а тому, положення даної норми не підлягають застосуванню до спірних відносин. Вимоги ОСОБА_1 є такими, що виникли з деліктних правовідносин, при цьому, як було встановлено, відсутнє судове рішення, яким би було встановлено обов`язок відповідачів та розмір шкоди, яка підлягає відшкодування. Вирішення даних питань є предметом даного спору.

Відтак, колегія суддів не вбачає підстав для стягнення із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 вказаних сум.

Колегія суддів також не вбачає підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 про відшкодування понесених ним витрат на придбання лікарського обладнання, а саме, безцементного ендопротезу кульшового суглобу з кобальтовою голівкою, леза для осцилюючої пилки, комплекту покриттів операційних для ортопедії, плівки стерильної, компресійних панчох, пов`язки плівкової, бинту когезивного фіксуючого, рукавичок стерильних та системи імпульсивного промивання на загальну суму 84 330,00 грн., відповідно до квитанцій від 06 липня 2021 року, які він заявив додатково в ході розгляду справи.

Позивач ОСОБА_1 посилався на те, що вказане додаткове обладнання було йому необхідне для проведення повторної операції у зв`язку з отриманими ушкодженнями під час ДТП.

Разом з тим, позивач не надав суду першої інстанції доказів того, що повторне оперативне втручання йому було призначене лікарем, а дані витрати були необхідними для проведення операційного втручання, пов`язаного із наслідками дорожньо-транспортної від 20 березня 2018 року.

Саме по собі придбання ОСОБА_1 вказаного лікарського обладнання не може бути підставою для відшкодування його вартості.

При цьому колегія суддів враховує, що дорожньо-транспортна пригода мала місце 20 березня 2018 року. Відповідно до наданих суду документів додаткове лікарське обладнання було придбане 30 червня 2021 року та 01 липня 2021 року, тобто, більше ніж через три роки після дорожньо-транспортної пригоди.

За таких обставин у колегії суддів відсутні достатні підстави вважати доведеним, що вказані витрати пов`язані із дорожньо-транспортною пригодою від 20 березня 2018 року.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода, може полягати, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України якщо шкода завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки особі відшкодовується моральна шкода незалежно від вини особи, яка її завдала.

Частиною 3 ст. 23 ЦК України визначено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до позовної заяви, обґрунтовуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, ОСОБА_1 зазначив, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди ним були понесені фізичні та душевні страждання, які він зазнав у зв`язку із отриманням тілесних ушкоджень та зазначив, що він вважає, що завдана йому моральна шкоди складає 50 000,00 грн.

Колегія суддів вважає визначений позивачем розмір моральної шкоди завищеним.

З матеріалів справи вбачається, що внаслідок отриманих травм внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 не міг в певний час пересуватися самостійно, переніс оперативне втручання, що викликало в нього фізичну біль та душевні страждання.

Разом з тим, враховуючи характер завданої шкоди, її тривалість та надані докази в обґрунтування заявлених вимог, а також характер дій відповідачів, вимоги розумності та справедливості, з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню солідарно компенсація за спричинену моральну шкоду, яку суд визначає в розмірі 20 000,00 грн.

Враховуючи викладене, всього з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню майнова шкода в розмірі 47 443,50 грн. та моральна шкода в розмірі 20 000,00 грн.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 жовтня 2021 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційно до задоволених вимог з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягає компенсацію 794,23 грн. судового збору, сплаченого в суді першої інстанції, та 867,14 грн. судового збору, сплаченого в суді апеляційної інстанції, а всього 1661,37 грн. судового збору - по 830,69 грн. судового збору з кожного.

Також, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 просив стягнути на його користь понесені ним витрати на правничу допомогу в розмірі 2500 грн., понесені ним за договором №143/21 від 01 лютого 2021 року, укладеним із фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 .

Відповідно до ст. 133 ЦПК Україна, правнича допомога є складовою судових витрат.

Частинами 2-4 ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Проте, ОСОБА_1 не надав суду доказів на підтвердження того, що фізична особа-підприємець ОСОБА_4 є адвокатом.

Позивач надав копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, в якій визначено видом діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 діяльність у сфері права. Разом з тим, зазначення у Реєстрі у графі даних про основний вид економічної діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 діяльність у сфері права не свідчить про те, що ОСОБА_4 є адвокатом.

Також, ОСОБА_1 не надав суду детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, як передбачено ст. 137 ЦПК України.

Відтак, у задоволенні таких вимог ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 жовтня 2021 року та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Товариство з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа-Гарант», Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС», про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 солідарно на користь ОСОБА_1 майнову шкоду в розмірі 47 443,50 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 солідарно на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 20 000, 00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 830,69 грн. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 830,69 грн. судового збору.

Дані учасників справи:

ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП невідомий

ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Товариство з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа-Гарант», місцезнаходження: 01133, м. Київ, бульв. Лесі Українки, 26, .

Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС», місцезнаходження: 03117, м. Київ, пр-т. Перемоги, 65, м. Київ, 03062, .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач Шебуєва В.А.

Судді Верланов С.М.

Матвієнко Ю.О.