Справа № 486/2119/21
Провадження № 2/486/276/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2022 року Южноукраїнський міський суд Миколаївської області

в складі: головуючого судді Савіна О.І.

при секретарі Коршак О.В.

за участі: позивача ОСОБА_1

представника відповідача Черненко Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Южноукраїнську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Южноукраїнського міського відділу Державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа: Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк", про зняття арешту з коштів боржника,

без участі представника третьої особи,

ВСТАНОВИВ:

28.12.2021 року позивач звернувся до суду із вказаною позовною заявою про зняття арешту з карткового рахунку для зарахування заробітної плати. В обґрунтування позовної заяви зазначає, що на примусовому виконанні в Южноукраїнському міському відділі Державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває виконавче провадження № 66074507. В рамках даного виконавчого провадження державним виконавцем Южноукраїнському міському відділі Державної виконавчої служби було винесено постанову про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунку в АТ КБ «ПриватБанк», на який йому зараховується заробітна плата, що повністю позбавило його коштів на існування та поставило родину у скрутне матеріальне становище. Позивач звертався до відділу виконавчої служби з вимогою про скасування арешту з коштів, однак, йому було відмовлено та рекомендовано вирішити дане питання в іншому порядку. Вважає, що накладення арешту на кошти, які знаходяться на картковому рахунку АТ КБ «ПриватБанк», порушує його права та інтереси, а тому просить суд припинити обтяження, шляхом зняття арешту з карткового рахунку в АТ КБ «ПриватБанк», який відкрито на його ім`я а на який здійснюється зарахування заробітної плати.

14.02.2022 року відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що не визнає позов та зазначає, що на виконанні у відділі ДВС 13.07.2021 перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа Южноукраїнського міського суду від 22.06.2021 № 486/1681/20 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 21 829,57 грн. та судового збору у сумі 1459,84 грн. Державним виконавцем 13.07.2021 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копії якої направлено сторонам виконавчого провадження. Згідно відповіді Пенсійного фонд України від 26.07.2021 боржник працює у ПАТ «Юженергобуд». Враховуючи викладене, 20.09.2021 державним виконавцем на адресу бухгалтерії ПАТ «Юженергобуд» скеровано постанову про звернення стягнення на заробітну плату боржника. У зв`язку з відсутністю надходжень грошових коштів, стягнутих із заробітної плати ОСОБА_1 , на депозитний рахунок відділу, державним виконавцем 15.12.2021 винесено постанову про арешт коштів боржника, копії яких за допомогою електронного цифрового підпису передано до ряду банківських установ в тому числі АТ КБ «ПриватБанк», для виконання. Згідно отриманої відповіді АТ КБ «ПриватБанк», постанова про арешт коштів була прийнята до виконання. Акцентує увагу суду, що ОСОБА_1 у своїй позовній заяві, вказує про арешт банківського рахунку, на який отримує заробітну плату, однак в позовних вимогах просить взагалі скасувати постанову про арешт коштів боржника, що є недоцільним, оскільки ОСОБА_1 має рахунки у інших банківських установах та станом на даний час рішення суду боржником не виконано. Вважає, що постанова про арешт коштів боржника від 15.12.2021 винесена державним виконавцем відповідно до вимог чинного законодавства, а тому просить відмовити у задоволенні позову.

Третя особа АТ КБ «ПриватБанк» 09.02.2022 року надав пояснення до позовної заяви, в якому просив розглянути справу без участі третьої особи та надав виписку з карткового рахунку позивача, зазначивши, що позивачем 13.01.2022 року було погашено заборгованість сумі 1608.85 грн., 18.01.2022 року 6644.55 грн..

Позивач в судовому засіданні просив задовольнити позов з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача просила відмовитиу задоволенні позову пославшись на відзив на позовну заяву.

З`ясувавши правові позиції сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що в провадженні Южноукраїнського міського суду Миколаївської області перебувала цивільна справа № 486/1681/20 за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

На підставі рішення у вказаній справі 22.06.2021 судом видано виконавчий лист, відповідно до якого з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» стягується заборгованість за кредитним договором у розмірі 21 829.57 грн. та судовий збір 1459.84 грн..

Южноукраїнським міським відділом Державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) порушено виконавче провадження № 66074507 щодо примусового виконання за виконавчим листом № 486/1681/20.

Постановою про арешт коштів боржника від 15.12.2021, винесеною в межах виконавчого провадження № 66074507, державним виконавцем Южноукраїнського міського відділу Державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать останньому, у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 24281,52 грн. Постанова може бути оскаржена у порядку та строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження».

Доказів того, що позивачем оскаржувалась означена постанова, суду не надано.

Позивач зазначає, що звертався до державного виконавця відділу державної виконавчої служби та пояснював, що має місце роботи та не відмовляється від сплати заборгованості, однак йому було відмовлено в скасуванні обмежень.

Будь-якого письмового підтвердження матеріали справи не містять.

Державний виконавець зазначає, що у зв`язку з відсутністю надходжень грошових коштів, стягнутих із заробітної плати ОСОБА_1 , на депозитний рахунок відділу, державним виконавцем 15.12.2021 винесено постанову про арешт коштів боржника.

Згідно виписки по рахунку, відкритому в АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 , позивачем в рахунок погашення заборгованості 13.01.2022 року внесено кошти в сумі 1608.85 грн., 18.01.2022 року 6644.55 грн..

Доказів на підтвердження того, що даний рахунок має спеціальний режим призначення матеріали справи не містять.

Натомість, згідно копії довідки АТ «ОТП Банк» від 17.12.2021 року, АТ «ОТП Банк» повідомляє, що ОСОБА_1 має у Банку відкритий картковий рахунок, який було відкрито в рамках реалізації зарплатного проекту та передбачає можливість зарахування заробітної плати (а.с. 8).

Надаючи правову оцінку відносинам, що склались між сторонами спору, суд виходить із наступного.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно з частиною першою статті 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Європейський суд з прав людини вказує, що "право на суд" було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду" (HORNSBY v. GREECE, N 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

За змістом статей 1, 5 Закону України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року N 1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно з пунктом 7 частини третьої статті 18 Закону N 1404-VIII, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Статтею 56 Закону N 1404-VIII передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Пунктом 2 частини другої статті 48 Закону N 1404-VIII заборонено звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України "Про теплопостачання", статті 18-1 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Відповідно до частини третьої статті 52 Закону N 1404-VIII, не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Згідно з абзацом другим частини другої статті 59 Закону N 1404-VIII, виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 59 Закону N 1404-VIII, підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Відповідно до пункту 3 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року N 492, поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. До поточних рахунків також належать рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України.

З наведених норм права вбачається, що судове рішення є обов`язковим до виконання. У разі невиконання боржником рішення суду добровільно державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання. Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах. При цьому стаття 48 Закону N 1404-VIII встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.

Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону N 1404-VIII повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону N 1404-VIII.

Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону N 1404-VIII).

Кошти, переказані платником отримувачу, з моменту їх зарахування на банківський рахунок переходять у власність останнього, який має виключне право розпорядження ними, а банк у свою чергу в межах договору та відповідно до вимог законодавства виконує функції з обслуговування банківського рахунка клієнта (здійснює зберігання коштів, за розпорядженням клієнта проводить розрахунково-касові операції за допомогою платіжних інструментів тощо) і не є набувачем цих коштів.

Кошти після зарахування на рахунок отримувача є його власністю, втратили свій цільовий статус (пенсії, соціальних виплат), та набули статус вкладу.

Такого висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд України у постанові від 24 червня 2015 року у справі N 6-535цс15.

Із змісту постанови державного виконавця від 15.12.2021 року про накладення арешту на кошти боржника вбачається, що виконавець визначив банківським установам порядок її виконання, із застереженням щодо накладення арешту на рахунки та/або звернення стягнення на які заборонено законом та які належать боржнику.

АТ КБ "ПриватБанк", на яке нормами статті 52 Закону N 1404-VIII покладений обов`язок визначати статус рахунка та можливість накладення арешту на кошти на ньому, постанову виконавця про накладення арешту на кошти боржника на рахунку виконало. Зазначене свідчить про те, що банк також не визнав цей рахунок та кошти на ньому такими, на які законом заборонено накладати арешт та звертати стягнення.

За таких обставин, рахунок ОСОБА_1 не відноситься до рахунків зі спеціальним чи обмеженим режимом використання, накладення арешту на кошти на якому заборонено.

Зняття арешту здійснюється виконавцем відповідно до частини четвертої статті 59 Закону N 1404-VIII на підставі поданих боржником документів, підтверджуючих, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону. Також арешт може бути знятий судом у порядку оскарження відмови виконавця зняти арешт з коштів, призначених для виплати заробітної плати.

Таких же висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.05.2020 року у справі N 905/361/19 (провадження N 12-28гс20).

Окрім того, статтею 24 Закону України "Про оплату праці" передбачено, що виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи. За особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов`язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця.

Отже, арешт на рахунок боржника не унеможливлює отримання заробітної плати ним, за його бажанням, готівкою через касу роботодавця або поштовими переказами на вказаний ним рахунок (адресу).

Враховуючи викладене вище, суд не вбачає законних підстав, для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 141 ,258, 259, 265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Южноукраїнського міського відділу Державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа: Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк", про зняття арешту з коштів боржника, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду.

У зв`язку з оголошенням в судовому засіданні вступної і резолютивної частини рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Южноукраїнського

міського суду Олександр САВІН

Повне рішення складено 25.02.2022 року.