Справа № 188/524/22
Провадження № 2-о/188/25/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2022 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Бурди П.О.,

при секретарі судового засідання Фесик Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Петропавлівка заяву ОСОБА_1 , представник заявника ОСОБА_2 , заінтересована особа Подільський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про встановлення факту смерті особи на окупованій території України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі заявник) звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, посилаючись на те, що її донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Алчевськ Луганської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 , виданим 21.09.2021 міським відділом ЗАЦС Алчевського міського управління юстиції Міністерства юстиції Луганської Народної Республіки та довідкою про причину смерті № 948 від 13.09.2021, у якій зазначено, що ОСОБА_3 померла внаслідок хронічного гепатиту.

Заявник не зверталася до органів реєстрації актів цивільного стану для реєстрації факту смерті своєї померлої на тимчасово окупованій території дочки, оскільки відповідно до листа-роз`яснення Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 22.04.2021р. №985/0/208-21 щодо скасування вимоги отримання відмови від органів державної реєстрації актів цивільного стану, таке звернення та отримання письмової відмови не є обов`язковим.

Посилаючись на ст.ст. 293, 315 Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК) України, заявник просить суд встановити факт смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, місце народження: Ворошиловградська (Луганська) область, місто Коммунарськ (Алчевськ), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Алчевськ Луганської області, Україна, причина смерті: хронічний гепатит, та похована в місті Алчевську Луганської області ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою подальшої реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану та отримання відповідного свідоцтва про смерть.

Ухвалою суду від 14.06.2022 заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Подільський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про встановлення факту смерті особи на окупованій території України прийнято до розгляду, відкрито окреме спрощене провадження у справі і призначено відкрите судове засідання на 10 годину 00 хвилин 17 червня 2022 року.

Заявник в судове засідання не з`явилася, представник заявника надала до суду письмове клопотання про розгляд заяви без її участі та участі заявника, у якому заяву підтримала, прохає задовольнити з метою реєстрації цього факту в органах державної реєстрації актів цивільного стану та отримання відповідного свідоцтва про смерть.

Заінтересована особа Подільський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) в судове засідання представника не направила, заяв та клопотань не надала.

Вивчивши заяву та додані до неї заявником докази, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до п. 8 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

В п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995р. зазначено, що рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Це роз`яснення відповідає змісту ч. 2 ст. 319 ЦПК України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі, зокрема, рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час.

За приписами ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 2 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Відповідно до ст. 18 цього Закону громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території; гарантії прав, свобод та законних інтересів осіб, які переселилися з тимчасово окупованої території України та перебувають на території України на законних підставах, визначаються Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

Відповідно до п.11 ч.1 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщена особа має право на проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання за місцем перебування.

Судом встановлено, що заявник є громадянкою України, ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується паспортом серії НОМЕР_2 , виданим Алчевським МВ УМВС України в Луганській області 09 грудня 1996 року; внутрішньо переміщеною особою, що вбачається з довідки від 23.10.2014 № 3010-355 про взяття його на облік управлінням праці та соціального захисту населення Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації.

Померла є дочкою заявника ОСОБА_1 , що підтверджується:

свідоцтвом про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , серія НОМЕР_3 , виданим 20.12.1982р. міськвідділом ЗАГС м. Комунарськ Ворошиловградської області;

свідоцтвом про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , серія НОМЕР_4 , виданим 25.01.1962 р. міськвідділом ЗАГС м. Комунарськ Луганської області;

витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 7, виданого Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 24.04.2019р.;

витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 7, виданого Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 24.04.2019р.

свідоцтвом про розірвання шлюбу між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 серія НОМЕР_5 , виданим відділом ДРАЦС Алчевського міського управління юстиції у Луганській області 06.09.2011р.

Єдиними наявними документами, що підтверджують факт смерті померлої на території, непідконтрольній державній владі території України, що відповідно до Постанови Верховної ради України від 17.03.2015 року №254-УІІІ «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької-та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» одночасно є тимчасово окупованою територією України, є видані на цій території довідка про причину смерті та свідоцтво про смерть.

Суд вважає допустимими доказами в сенсі ч.1 ст.78 ЦПК України і бере до уваги довідку про причину смерті № 948 за формою №106/у, видану 13 вересня 2021 року із зазначенням причини смерті; свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , видане 21 вересня 2021 року відділом ЗАЦС Алчевського міського управління юстиції Міністерства юстиції Луганської Народної Республіки.

Смерть особи є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав.

Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно з Переліком населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, затверджених Розпорядженням Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» від 07 листопада 2014 року № 1085-р. та відповідно до положень Постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» № 254-VIII від 17.03.2015 року м. м.Алчевськ Луганської області України відносяться до тимчасово окупованої території України, а тому на зазначені правовідносини поширюються встановлені особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, передбачені ст.317 ЦПК України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «Намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав людини. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику ЄСПЛ як джерело права.

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та ЄСПЛ, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території України, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на отримання соціальних виплат, право на повагу до приватного та сімейного життя тощо.

Заявник не зверталася до органів реєстрації актів цивільного стану для реєстрації факту смерті своєї померлої на тимчасово окупованій території дочки, оскільки відповідно до листа-роз`яснення Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 22.04.2021р. №985/0/208-21 щодо скасування вимоги отримання від органів державної реєстрації актів цивільного стану, таке звернення та отримання письмової відмови не є обов`язковим.

Встановлення зазначеного факту необхідно заявнику для державної реєстрації смерті ОСОБА_3 в органах державної реєстрації актів цивільного стану та отримання відповідного свідоцтва про смерть.

Таким чином, з метою захисту законних прав та інтересів заявника, який є громадянином України, враховуючи, що заявник не має можливості іншим способом захистити своє право, суд приходить до висновку про задоволення заяви про встановлення факту смерті доньки заявника ОСОБА_3 в певний час і в певному місці.

На підставі викладеного, згідно з Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», Законом України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» та постановою Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями», керуючись ст.ст. 4, 78, 81, 263-265, 293, 315, 317, 319, 354, 430, п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 , місце реєстрації проживання: АДРЕСА_1 , місце фактичного проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , заінтересована особа Подільський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), місце знаходження: 04070, м. Київ, вул. Борисоглібська, буд. 6, код ЄДРПОУ 26089181, про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, місце народження: Ворошиловградська (Луганська) область, місто Комунарськ (Алчевськ), яка була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Алчевськ Луганської області, Україна, причина смерті: хронічний гепатит.

Рішення звернути до негайного виконання незалежно від набрання ним законної сили.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення до Дніпровського апеляційного суду через Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя П. О. Бурда