Дата документу 05.07.2022 Справа № 337/3244/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 337/3244/21 Головуючий у 1 інстанції: Кучерук І.Г.
№ 22-ц/807/1519/22 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Полякова О.З.

секретар: Ільїна Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Хортицького РВ у місті Запоріжжя УДМС України в Запорізькій області на рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 20 грудня 2021 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Хортицький РВ у місті Запоріжжя УДМС України в Запорізькій області про встановлення факту проживання,

ВСТАНОВИВ

В червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою заінтересована особа: Хортицький РВ у місті Запоріжжя УДМС України в Запорізькій області про встановлення факту проживання,

В обґрунтування заяви зазначав, що все своє життя станом на 24.08.1991 року він проживав на території Української Радянської Соціалістичної Республіки (сучасної України), а після 24.08.1991 року, тобто станом на 13 листопада 1991 року, на території Незалежної України у місті Запоріжжі.

Проживаючі на території міста Запоріжжя, закінчив школу, та у 1984 році по закінченню ПТУ №2, отримав середню освіту. У грудні 1988 року Ленінським районним військовим комісаріатом Запорізької області був призваний до лав Радянської армії. У грудні 1990 року був звільнений з військової служби та був поставлений на військовий облік до Ленінського районного військомату.

В період часу з грудня 1985 року по січень 1987 року, та з вересня 1990 року по вересень 1994 року відбував покарання у містах позбавлення волі на території Запорізької області.

З 04.11.1988 року до 11.06.2000 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , та проживав у квартирі дружини, без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .

У 2021 році, звернувся до Хортицького РВ у місті Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області, з метою оформлення паспорту громадянина України замість втраченого, але відмовлено у видачі паспорта громадянина України, у зв`язку з відсутністю реєстрації місця проживання станом на 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року, та відсутності заяви про видачу паспорта громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року, та для подальшого документування паспортом громадянина України, та рекомендовано звернутися до суду із заявою про встановлення особи та встановлення юридичного факту проживання (постійного проживання) на території України станом на 24.08.1991 року або проживання в Україні станом на 13 листопада 1991 року.

Посилаючись на вищезазначене просив суд, встановити особу - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Степне, Запорізької області, та встановити факт постійного проживання на території України, станом на 24.08.1991 року, та станом на 13.11.1991 року.

Рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 20 грудня 2021 року заяву задоволено частково.

Встановлено особу ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , в м. Запоріжжя, Запорізької області, про що в книзі реєстрації актів цивільного стану 10.06.1968 року, зроблено актовий запис № 40, та видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 .

Встановлено факт постійного проживання на території України ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, Запорізької області, станом на 24.08.1991 року, та станом на 13.11.1991 року.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Хортицький РВ у місті Запоріжжя УДМС України в Запорізькій області подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на безпідставність висновків суду, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду скасувати.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції керувався ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Як зазначив суд першої інстанції, Листом Верховного Суду України від 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз`яснено, що у порядку ч. 2ст. 256 ЦПК (ст.315 ЦПК згідно змін від 15.12.2017р.) суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 256 ЦПК(ст.315ЦПК згідно змін від 15.12.2017р.) та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 р.

Пунктом 1 «Порядку провадження за заявами і поданням з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень» затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 року № 215 встановлено, що паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Паспорт виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій. Кожен громадянин, що досяг 14-річного віку, зобов`язаний отримати паспорт.

Оформлення паспорта громадянина України (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта здійснюється на підставі заяви-анкети, поданої нею особисто.

Статтею 10 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що посвідчують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» встановлено, що у разі,якщо інформація про особу вноситься до Реєстру вперше, проводиться ідентифікація особи, після завершення якої автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі та фіксується час, дата та відомості про особу, яка оформила заяву-анкету (в електронній формі). Якщо особу не буде ідентифіковано проводиться процедура встановлення особи.

Окрім цього, пунктом 10 Порядку провадження за заявами і поданням з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, передбачено перелік документів, які необхідно надати заявникові для встановлення належності до громадянства України, а саме: Для встановлення відповідно до пунктів 1 та 2 частини першої статті 3Законуналежності до громадянства України особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягла повноліття та проживала в Україні разом із батьками (одним із них) або іншим її законним представником, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; в) один із таких документів: довідку, що підтверджує факт постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника, з якими особа в неповнолітньому віці постійно проживала, або факт їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року; судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого законного представника, з яким особа в неповнолітньому віці постійно проживала на території України, або факту їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.

Апелянтом не заперечується, що ОСОБА_1 з 29.11.1994 року зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 .

Не оспорюється судове рішення в частині встановлення особи заявника.

Разом з тим, суд першої інстанції констатував, що відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 10.06.1968 року, актовий запис №40, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Запоріжжі. Актовий запис про його народження на той час було проведено с. Комишеваха, Комишеваська с/Рада, Оріхівського району.

Проживаючи на території м. Запоріжжя, ОСОБА_1 закінчив міське професійно технічне училище №2, що підтверджується копією атестату № НОМЕР_4 від 05.07.1984 року.

У 1988 році, Ленінським районним військоматом Запорізької області, ОСОБА_1 був призваний до лав Радянської армії, у грудні 1990 року був звільнений з військової служби та був поставлений на військовий облік до Ленінського районного військомату, що підтверджується копією військового квитка серії НОМЕР_2 .

З 04.11.1988 року ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 01.06.2000 року.

Відповідно до довідки УИН УМВД в Запорізькій області № 011219, від 21.09.1994 року, ОСОБА_1 у період з вересня 1990 року по 21.09.1994 року, відбував покарання на території Запорізької області, та слідує за місцем проживання в АДРЕСА_1 .

Відповідно до приписки у довідці УИН УМВД в Запорізькій області № 011219, від 21.09.1994 року, ОСОБА_1 мав паспорт серії НОМЕР_3 , виданий 02.08.1985 року ОВД Ленінського райвиконкома м. Запоріжжя.

Мотиви звернення до суду заявник пояснював тим, що втратив паспорт СРСР зразка 1974 року та своєчасно не оформив паспорт громадянина України.

Листом Хортицького районного відділу у місті Запоріжжі Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області від 27.04.2021 року ОСОБА_1 , фактично було відмовлено у задоволенні заяви щодо оформлення паспорта громадянина України, та рекомендовано звернутися до суду для встановлення особи, та факту проживання.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції знайшов достатньо підстав та доказів що підтверджують юридичний факт, а саме в судовому засіданні з досліджуваних письмових документів, та наданих показів встановлено, що заявник дійсно - ОСОБА_1 .

Також судом першої інстанції було встановлено, що заявник ОСОБА_1 за вироком Ленінського народного суду м. Запоріжжя від 07.09.1090 року, відбував покарання на території України у вигляді позбавлення волі у період з 14.04.1990 року по 21.09.1994 року, та був звільнений умовно достроково за Постановою Веселовського народного суду Запорізької області.

Таким чином суд першої інстанції достовірно встановив, що на час набуття Україною незалежності, а саме станом на 24.08.1991 року та станом на 13.11.1991 року заявник ОСОБА_1 перебував в місцях позбавлення волі на території України та перебував у громадянстві колишнього СРСР.

Судова колегія погоджується з такими висновками суду, а доводи апеляційної скарги про те, що заявнику слід було вимагати визнання факту постійного проживання на території України на час набуття законної сили вироком суду є неспроможними.

Так, п. 13 Порядку провадження за заявами, поданими з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень передбачає позасудовий порядок встановлення факту перебування громадянина та постійного проживання на території України.

Пункт 10 цього ж положення передбачає серед переліку документів , які необхідно надати заявникові, ; судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого законного представника, з яким особа в неповнолітньому віці постійно проживала на території України, або факту їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.

З огляду на встановлені фактичні обставини, суд першої інстанції правомірно вважав доведеними обидва ці факти, про що констатував у судовому рішенні.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що оскаржуване судове рішення мало визначати факт проживання особи на території України на момент набуття чинності судовим вироком, яким він був покараний позбавленням волі, є проявом надмірного формалізму при вирішенні питання, позаяк обставини встановлені судом вочевидь свідчать про те, що заявник проживав постійно на території України як на час скоєння злочину так і на час засудження. Та обставина, що вирок набрав законної сили та був виконаний свідчить довідка про звільнення з місць покарання, з якої вбачається, що як на час позбавлення волі, так і на час звільнення від покарання місцем проживання заявника було місто Запоріжжя.

Факт відбуття покарання вочевидь свідчить про те, що вирок не було скасовано і він набув чинності.

Тож наведені в апеляційній скарзі доводи, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції, та особистого тлумачення апелянтом норм закону.

З огляду на наведене судом першої інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 89, 263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про наявність правових підстав для задоволення заяви.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Хортицького РВ у місті Запоріжжя УДМС України в Запорізькій області залишити без задоволення.

Рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 20 грудня 2021 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено14 липня 2022 р.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков