Справа № 347/1924/21
Провадження № 22-ц/4808/319/22
Головуючий у 1 інстанції Драч Д. С.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.,

суддів: Пнівчук О.В., Девляшевського В.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Косівського районного суду, ухвалене суддею Драч Д.С. 13 грудня 2021 року в м.Косів, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

в с т а н о в и в:

У вересні 2021 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Позов мотивувала тим, що 06.06.2013 року зареєструвала шлюб із відповідачем. У шлюбі в них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на даний час проживає із нею (позивачем).

Рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 21 грудня 2019 року шлюб між сторонами було розірвано, неповнолітнього сина залишено проживати разом з матір`ю. Позивач стверджувала, що кошти на утримання дитини відповідач не надає. Потреби сина, його не хвилюють. Матеріальне забезпечення дитини повністю здійснює вона.

Позивач зазначала, що відповідач є молодою працездатною людиною. Офіційно не працевлаштований, але постійно працює на тимчасових роботах. На даний час працює на будівельних роботах та їздить з будівельною бригадою по різних містах України, має значні прибутки, які є нерегулярними і мінливими, а тому просила стягувати з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі по 2500 грн. щомісячно на утримання неповнолітнього сина.

Рішенням Косівського районного суду від 13 грудня 2021 року позов задоволено частково.

Ухвалено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі по 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Стягнення аліментів розпочати з 16.09.2021 року.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, апелянт зазначає, що не проживає за адресою реєстрації з лютого 2021 року, жодного повідомлення про розгляд справи він особисто не отримував, тому не мав можливості подати відзив на позов. Стверджує, що на даний час перебуває у цивільному шлюбі із ОСОБА_4 , яка перебуває на 36-му тижні вагітності та знаходиться у декретній відпустці, тому перебуває на його утриманні. Вважає, що вказані обставини, що мають значення для справи, суд не з`ясував.

Вказує, що позивачка не довела підставність своїх позовних вимог та не обґрунтувала зазначений нею розмір аліментів.

На думку апелянта, суд не взяв до уваги вимоги ст.182 СК України. В силу зазначених ним у апеляційній скарзі обставин, сплата аліментів у розмірі 2500 грн. для нього є непомірною, на даний час він не може сплачувати аліменти в такому розмірі. Апелянт згоден на стягнення з нього аліментів у розмірі 1500 грн.

Вважає, що суд незаконно розглянув справу в порядку спрощеного провадження, справу слід було розглядати у порядку загального позовного провадження.

Просить скасувати рішення суду у частині стягнення з нього 2500 грн., ухвалити нове рішення, яким стягувати з нього аліменти у розмірі 1500 грн. щомісячно.

Позивач не скористалася правом подання відзиву на апеляційну скаргу.

Згідно частини першої статті 369 ЦПК України, частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам відповідає.

Судом встановлено та вбачається із матеріалів справи, що батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є відповідач, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.9). Факт проживання неповнолітньої дитини із матір`ю підтверджується довідкою про склад сім`ї №818 від 02.09.2021 року, виданої виконкомом Рожнівської сільської ради с. Рожнів Косівського району Івано-Франківської області (а.с.3), актом обстеження матеріально-побутових умов життя від 02.09.2021 року (а.с.4) та не заперечується і не спростовується відповідачем.

Між сторонами відсутня добровільна згода щодо порядку реалізації їх обов`язку щодо утримання і матеріального забезпечення дитини, тому є правові підстави для стягнення з відповідача аліментів на її утримання.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів і ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11.03.2020 року у справі №759/10277/18)

Визначаючи розмір аліментів, суд першої інстанції виходив з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» та п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України про розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»: максимальний розмір аліментів, які стягуються з боржника не повинен перевищувати 50% заробітної плати цієї особи. Мінімальна заробітна плата станом на час звернення до суду із позовом становить 6000 гривень. Враховуючи, що судом не встановлено факт працевлаштованості відповідача та його місячний дохід, суд виходив саме з цієї суми. 50% від 6000 гривень складає 3000 гривень. Прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років на час звернення із позовом до суду та на час розгляду справи становить 2510 гривень. 50% від 2510 гривень складає 1255 гривень.

Отже, місцевий суд вірно вважав, що запропонована позивачем сума аліментів, що підлягає стягненню з відповідача на утримання дитини у розмірі 2500 грн. щомісячно, відповідає передбаченому законом розміру аліментів на одну дитину, який не повинен перевищувати 3000 гривень та не бути меншим 1255 гривень на одну дитину відповідного віку.

З урахуванням того, що батьки мають рівні права та обов`язки щодо забезпечення дітей, а також тенденцію зростання розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку і мінімальної заробітної плати для працездатних осіб, а також те, що судом не встановлено наявності у відповідача інших утриманців суд дійшов вірного висновку, присудивши відповідачу аліменти на користь позивача на утримання неповнолітнього сина в твердій грошовій сумі в розмірі по 2500 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

У своїй апеляційній скарзі відповідач вказує, що сплата аліментів у розмірі 2500 грн. для нього є непомірною, на даний час він не може сплачувати аліменти в такому розмірі. Апелянт згоден на стягнення з нього аліментів у розмірі 1500 грн.

Однак вказані доводи колегія суддів відхиляє, оскільки в апеляційній скарзі відповідач не навів обставин, які б спростовували визначений судом розмір аліментів.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд незаконно розглянув справу в порядку спрощеного провадження, справу слід було розглядати у порядку загального позовного провадження, колегія суддів відхиляє.

Так, відповідно до п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя;

Отже, справи про стягнення аліментів розглядаються у порядку спрощеного провадження, як і розглянув суд першої інстанції.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо задоволення позову.

З огляду на викладене, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення Косівського районного суду від 13 грудня 2021 року - без змін.

Ч. 6 ст. 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Косівського районного суду від 13 грудня 2021 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2. ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: О.В. Пнівчук

В.А. Девляшевський

Повний текст постанови складено 4 березня 2022 року