КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 372/2558/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Болотова Є.В.,

суддів: Кулікової С.В., Музичко С.Г.,

при секретарі Кузьмич Р.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Виконавчого комітету Обухівської міської ради як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання малолітньої дитини, зняття її з реєстрації, надання дозволу на виїзд, та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Виконавчого комітету Обухівської міської ради як орган опіки та піклування, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі батька у вихованні дитини,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 та за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 18 липня 2022 року, ухваленого під головуванням судді Потабенко Л.В.,-

встановив:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із названим позовом.

Позивач просила:визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю, ОСОБА_1 по місцю їх тимчасової реєстрації АДРЕСА_1 ; зняти з реєстрації малолітнього ОСОБА_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ; надати дозвіл на виїзд малолітнього ОСОБА_3 у супроводі матері, ОСОБА_1 за місцем їх тимчасової реєстрації: АДРЕСА_3 без згоди та супроводу батька, ОСОБА_2 протягом 30 календарних днів з дня набрання рішенням суду у даній справі законної сили; стягнути з відповідача понесені судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22 лютого 2020 року між позивачкою та ОСОБА_4 укладено шлюб. Рішенням комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Обухівської міської ради від 22 вересня 2020 року, яке затверджене рішенням Виконавчого комітету Обухівської міської ради № 551 від 08 жовтня 2020 року, визначене місце проживання малолітнього сина, ОСОБА_3 разом із матір`ю ОСОБА_1 в АДРЕСА_2 .

25 травня 2021 року ОСОБА_1 та її сину були видані посвідки на тимчасове проживання в Федеративній Республіці Німеччина до ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою її чоловіка ОСОБА_4 .

Однак батько дитини ОСОБА_2 позбавляє сина своєчасно приступити до навчального процесу. Відповідач вчиняє будь-які дії щодо неможливості виїзду позивачки та проживання з дитиною в Федеративній Республіці Німеччина.

У січні 2022 року представник ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просив: зобов`язати ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_2 перешкод у спілкуванні з сином ОСОБА_3 та визначити наступні способи участі ОСОБА_2 як батька дитини у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_3 , а саме: у період кожних зимових канікул дитини, ОСОБА_5 за рахунок матері дитини ОСОБА_1 прибуває в Україну за місцем проживання батька ОСОБА_2 та перебуває з батьком не менше 7 (семи) діб протягом яких батько за власний рахунок забезпечує належні умови проживання, харчування та відпочинку сина; у період кожних літніх канікул дитини, ОСОБА_5 за рахунок матері дитини ОСОБА_1 прибуває в Україну за місцем проживання батька та перебуває з батьком не менше 20 (двадцяти) діб, протягом яких батько за власний рахунок забезпечує належні умови проживання, харчування та відпочинку сина; за попередньою домовленістю з матір`ю дитини і шляхом листування у соціальних мережах, мобільних додатках, чи в інший доступний спосіб, батько може за власний рахунок прибувати до місця проживання дитини у Федеративній Республіці Німеччина та бачитися і проводити час із сином під час вихідних днів чи шкільних канікул дитини (без присутності матері) з правом відвідування в зазначений час культурно-масових, спортивних, розважальних, оздоровчих закладів з урахуванням інтересів сина та стану його здоров`я; у вільний від занять сина час з урахуванням його режиму дня та стану здоров`я, необмежено спілкуватися з сином засобами телефонного, поштового, електронного та інших засобів зв`язку (відеозв`язок у мобільних додатках та соціальних мережах, тощо.

Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_2 намагається брати участь у вихованні сина, однак позивачка чинить перешкоди у цьому, та позбавляє можливості спілкуватися з сином.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 18 липня 2022 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне дослідження обставин, які мають значення для справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення зустрічного позову.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , представник ОСОБА_2 зазначив, що відмова у задоволенні позову ОСОБА_1 правильна, проте підстави для відмови мають бути іншими.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 вимоги поданої апеляційної скарги підтримала. Проти апеляційної скарги представника ОСОБА_2 заперечила.

ОСОБА_2 та його представник вимоги поданої апеляційної скарги підтримали, проти апеляційної скарги представника ОСОБА_1 заперечили.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та зустрічних вимог ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив із недоведеності та необґрунтованості позовних вимог.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції.

Встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.

Від шлюбу сторони мають дитину: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

22 лютого 2020 року ОСОБА_7 уклала шлюб з ОСОБА_4 , та змінила дошлюбне прізвище « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_4 ».

25 травня 2021 року ОСОБА_1 видана посвідка на тимчасове проживання в Федеративній Республіці Німеччина до 24 травня 2024 року за адресою її чоловіка ОСОБА_4 : АДРЕСА_3 .

25 травня 2021 року ОСОБА_3 була видана посвідка на тимчасове проживання в Федеративній Республіці Німеччина до 24 травня 2024 року за адресою АДРЕСА_5.

25 травня 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_6 видані Європейські картки медичного страхування в Федеративній Республіці Німеччина, які дійсні до 30 квітня 2026 року.

Відповідно до довідки зі школи від 22 червня 2021 року, ОСОБА_3 зарахований до першого класу початкової школи, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 .

Обґрунтовуючи поданий позов, ОСОБА_1 зазначила, що ОСОБА_2 вчиняє дії щодо неможливості виїзду позивачки із сином в Федеративну Республіку Німеччина. Відповідач не надає згоди на зняття дитини з реєстрації, що є останнім кроком для завершення процедури виїзду за кордон для постійного проживання. Дії відповідача суперечать інтересам дитини. Крім того, позивачка зазначає, що ОСОБА_2 не має місця роботи, питанням щодо забезпечення належного рівня виховання дитини не піклується.

Обґрунтовуючи зустрічний позов, ОСОБА_2 зазначив, що ОСОБА_1 позбавляє можливості вільно спілкуватися з сином, ігнорує телефонні дзвінки та налаштовує сина проти батька.

Відповідно до статей 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції і представник позивача, і відповідач та його представник пояснили, що фактично між ними вирішено спір, і розбіжності щодо участі батька у зустрічах та вихованні дитини, та інші питання, які складають предмети обох позовів усунуті.

Єдиним спірним питанням, яке залишається на даний час є спільна матеріальна участь батька і матері в забезпеченні часткової оплати проїзду батька для зустрічей з дитиною.

Оскільки чинне законодавство України при розв`язанні спору щодо участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, не передбачає такої можливості як покладення на іншу сторону часткової оплати проїзду батька для зустрічей з дитиною, тому така вимога не може бути задоволена.

Не підлягають задоволенню й інші позовні вимоги, зокрема в частині визначення місця проживання дитини з матір`ю в Федеративній Республіці Німеччина, оскільки юрисдикція національних судів поширюється виключно на територію України, а тому суд не може визначати місце проживання дитини в іноземній державі.

Позовна вимога про зняття з реєстрації дитини (за адресою: АДРЕСА_2 ) не підлягає задоволенню, оскільки за даною адресою залишається бути зареєстрованою мати дитини - позивач в даній справі.

Вимога про надання дозволу на виїзд дитини у супроводі матері за місцем їх тимчасової реєстрації у Федеративній Республіці Німеччина без згоди та супроводу батька, задоволенню не підлягає, оскільки і мати, і дитина перебувають за кордоном, мають відповідні посвідки на тимчасове проживання, легалізовані у відповідному порядку, а тому такий спосіб захисту є неефективним.

Зустрічні позовні вимоги також не підлягають задоволенню, оскільки дитина на час розгляду справи в суді на відповідній правовій підставі перебуває за кордоном і має посвідку на тимчасове проживання в Федеративній Республіці Німеччина до 24 травня 2024 року.

Отже суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин, та дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та зустрічних вимог ОСОБА_2 .

Доводи апеляційних скарг не дають підстав для висновку про те, що судом при вирішенні спору були порушені норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 18 липня 2022 року постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційних скарг немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 18 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 21 грудня 2022 року.

Суддя-доповідач Є.В. Болотов

Судді: С.В. Кулікова

С.Г. Музичко