КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №369/3608/17 Головуючий у І інстанції -Ковальчук Л.М.
апеляційне провадження №22-ц/824/143/2022 Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Гуля В.В.,

суддів Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.,

за участю секретаря Линок В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Дудкіна Надія Володимирівна, про визнання недійсними договору дарування будинку і земельної ділянки,-

встановив:

У квітні 2017 року позивач звернулась до суду з даним позовом, в якому просила суд:

визнати договір дарування житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 , укладений 23.08.2016 між нею та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області Дудкіною Н.В., недійсним;

визнати договір дарування земельної ділянки площею 0,1735 га (під забудовою), що знаходиться в АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:034:0035, укладений 23.08.2016 між нею та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області Дудкіною Н.В., недійсним.

Свої позовні вимоги позивач мотивувала тим, що вона мала у власності житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 , та земельної ділянки площею 0,1735 га (під забудовою) за цією ж адресою.

Позивач стверджувала, що відповідач є її донькою, що вона після смерті чоловіка 27.03.2016 року залишилась проживати одна, будучи непрацездатною особою, часто хворіла та потребувала стороннього догляду. Зі слів позивача, відповідач у цей час запропонувала їй догляд, харчування, утримання її будинку в належному стані, проте замість цього попросила відписати їй житловий будинок та земельну ділянку, тобто позивач погоджувалась на передачу відповідачу її майна лише за умови довічного утримання.

Позивач вказувала, що вона 23.08.2016 уклала з відповідачем договори дарування спірних житлового будинку та земельної ділянки. При цьому позивач вказує, що з текстом договорів вона не ознайомлювалась через проблеми із зором та вважала, що вона укладає договір довічного утримання, а не договори дарування. Відповідач повинна була забезпечувати позивача доглядом, харчуванням та доглядати за будинком, що певний час і робила.

Проте, зі слів позивача, через деякий час після укладання спірних договорів відповідач змінила ставлення до неї, 23.01.2017 вигнала її з будинку.

Також позивач стверджує, що, на її думку, ці договори дарування не можуть бути дійсними через те, що нотаріус, посвідчуючи договори дарування, не встановила належним чином особу дарувальника, оскільки її прізвище у зв`язку із укладенням шлюбу в дійсності не « ОСОБА_3 », а « ОСОБА_4 ».

Позивач вказувала, що вчинений нею правочин не відповідає її інтересам, і якщо б вона розуміла, що укладає договори дарування без зобов`язань щодо її утримання, то такі правочини не були б укладені.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 серпня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати і її позов задовольнити повністю, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що має значення для справи.

У відзиві відповідач посилається на безпідставність доводів апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачу належав житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 117,0 кв.м, що підтверджується договором дарування житлового будинку від 28.05.2005, зареєстрованим в реєстрі за № 1-1190.

Крім цього, позивачу також належала земельна ділянка загальною площею 0,1735 га, кадастровий номер :01:034:0035, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування земельної ділянки від 23.02.2016, зареєстрованим в реєстрі за № 151.

20.08.2013 у спірному будинку була зареєстрована відповідач, 06.12.2013 - її син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 29.04.2016 - позивач, 12.06.2017 - донька відповідача ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що вбачається зі свідоцтв про народження та записів у будинковій книзі.

Так як у спірному житловому будинку був зареєстрований неповнолітній син відповідача, то позивач зверталась до Києво-Святошинської райдержадміністрації як органу опіки та піклування із заявою про надання дозволу на дарування будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується заявою від 10.06.2016 № Б 2/1.

Позивач подарувала відповідачу земельну ділянку загальною площею 0,1735 га, кадастровий номер :01:034:0035, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування земельної ділянки від 23.08.2016, посвідченим приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Дудкіною Н.В. за реєстровим № 1674.

Також позивач подарувала відповідачу житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 117,0 кв.м, що підтверджується договором дарування житлового будинку від 23.08.2016, посвідченим приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Дудкіною Н.В. за реєстровим № 1670.

Під час посвідчень вказаних договорів позивач надала приватному нотаріусу Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Дудкіній Н.В. паспорт громадянина України та довідку про присвоєння ідентифікаційного номера на ім`я ОСОБА_7 .

Відповідач є донькою позивача, що вбачається зі свідоцтва про народження, з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 18.06.2013, свідоцтва про розірвання шлюбу від 07.06.2013.

Свідок ОСОБА_8 суду показала, що вона є сусідкою позивача, неодноразово була присутня при розмовах позивача і відповідача щодо наміру останньої подарувати будинок із землею відповідачу.

Свідок ОСОБА_9 суду показав, що він є цивільним чоловіком відповідача і через те, що проживає разом з позивачем та відповідачем був присутнім при їх розмовах щодо бажання позивача подарувати відповідачу будинок та землю, на якій розташований будинок.

Свідок ОСОБА_10 суду показала, що вона є знайомою позивачки і що від неї чула, що відповідач змінила ставлення до позивача і намагається вигнати її з будинку.

Свідок ОСОБА_11 суду показала, що вона є знайомою позивача і що позивач розповідала їй про те, що відповідач всіляко намагається вигнати її з будинку.

Крім цього, позивач зверталась до Києво-Святошинського відділу поліції по факту насильства, але підстав для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань в результаті перевірки звернення не встановлено, що підтверджується листом Києво-Святошинського ВП Головного управління поліції в Київській області від 06.03.2017 № 2280.

Відповідно до відповіді Комунального підприємства "Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області" від 22.01.2021 № 66 на адвокатський запит за ОСОБА_7 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_2 , а саме: 1/2 частина цієї квартири належить позивачу на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 04.11.1993 органом приватизації Боярської міської ради народних депутатів згідно з розпорядженням від 03.11.1993 № 615/496, а інша 1/2 частина - на підставі договору дарування, посвідченого 14.05.1996 приватним нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області Федотовою О.В.

Також 20.02.2001 між позивачем та ОСОБА_12 було зареєстровано шлюб, прізвище обох з подружжя після реєстрації шлюбу - ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 21.03.2017 серії НОМЕР_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер чоловік позивача ОСОБА_12 , що вбачається зі свідоцтва про смерть.

Відповідно до виписки з амбулаторної карти ОСОБА_7 від 05.07.2017 позивач має захворювання, яке діагностовано як гіпертонічна хвороба ІІ ступеню.

Встановивши вказані обставини та відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що позивачем доказів на підтвердження того, що оспорювані правочини були вчинені внаслідок обману чи помилки, суду не надано.

Проте, суду було надано докази того, що позивач свідомо готувалась до укладення з відповідачем саме договорів дарування житлового будинку та земельної ділянки, так як в матеріалах справи міститься її заява до органу опіки та піклування з метою отримання дозволу на вчинення таких дій.

Крім того, суду було надано докази того, що у власності позивача є інше житло, тобто спірний житловий будинок не є її єдиним житлом.

Отже, суд вважав, що підстави для задоволення позовних вимог про визнання договору дарування недійсним, в тому числі й у відповідності до ст. 229, 230 ЦК України, відсутні.

Доводи позивача про те, що нотаріусом було порушено процедуру нотаріального посвідчення оспорюваних правочинів щодо встановлення її особи, суд не взяв до уваги, так як нотаріус діяла відповідно до вимог ст. 43 Закону України «Про нотаріат», а для вчинення дій щодо перевірки дійсності паспорта позивача приватний нотаріус не уповноважена, при цьому позивач свідомо пред`явила свій паспорт нотаріусу. Крім того, позивач не заперечувала тієї обставини, що вона особисто підписала оспорювані договори.

Такі висновки відповідають обставинам справи та вимогам закону виходячи з наступного.

За змістом статей 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (ст 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів наявність обставин, які вказують на помилку, - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, її стан здоров'я та потреба в зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за договором купівлі-продажу та продовження позивачем проживати у житловому будинку після укладення договору дарування.

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовано позивачкою, на момент укладення спірних договорів їй виповнилося 55 років, а тому вона не була непрацездатною особою за віком. Право на пенсію вона отримала як особа, що має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії.

Щодо хвороби Позивачки, слід зазначити, що згідно виписки з амбулаторної картки (арк. спр.321 том 1), у неї поставлений діагноз гіпертонічна хвороба II ступеню, але така хвороба не може впливати на прийняття рішень особою, тим більше, що в період коли укладалися оспорені договори, загострення хвороби не було. Серед іншого, позивачкою не було надано суду доказів на підтвердження того, в якій мірі дане захворювання могло вплинути на її волевиявлення на укладення договорів дарування, що призвело до того, що вона помилилася, укладаючи ці договори, як і доказів, що за станом здоров`я вона не могла розуміти зміст оспорюваних договорів дарування.

Доказів щодо наявності у позивачки в момент укладення спірних договорів, проблем із зором матеріали справи не містять.

В матеріалах справи міститься копія власноруч написаної позивачкою 10.06.2016 року заяви на ім`я Голови Києво-Святошинської райдержадміністрації про надання дозволу на укладення спірних договорів дарування (арк. спр.133 том 1).

Ця заява спростовує той факт, що позивачка не розуміла, які договори укладає та що перед їх підписанням вона їх не читала, оскільки заяву вона писала власноруч.

Окрім цього позивач забезпечена іншим житлом і спірне майно не є її єдиним житлом. З 1996 року у власності позивачки є інше житло в розумінні ст. 379 ЦК України - квартира АДРЕСА_2 ,

Отже, з урахуванням вказаних обставин, суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Посилання апелянта на те, що акт депутата Ліхаманова В. М. від 17.03 2017 року є доказом того, що між сторонами існувала домовленість про укладення договору довічного утримання, не приймається судом до уваги, оскільки такий акт депутата не може бути належним доказом існування домовленості між сторонами на укладення договору довічного утримання за відсутності у особи, яка його склала відповідно до вимог закону таких повноважень.

За таких обставин, коли позивачка на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним не довела на підставі належних і допустимих доказів наявність обставин, які вказують на помилку, - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення, підстав для задоволення такого позову не має.

Доводи про звернення до правоохоронних органів по факту насильства правового значення для вирішення цієї справи не мають.

При цьому відсутні докази і щодо обману, незважаючи на те, що позов пред`явлений з двох взаємовиключних підстав.

Інші аргументи апеляційної скарги на законність та обґрунтованість рішення судупершої інстанціїне впливають, його висновків не спростовують.

Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 "Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)", § 23).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.7,367,369,374,375,381,382,389 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий В.В. Гуль

Судді Ю.О. Матвієнко

Я.С. Мельник