ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 669/417/22

Провадження № 22-ц/4820/1903/22

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., Костенка А.М., Спірідонової Т.В.,

секретар судового засідання Дубова М.В.,

за участю апелянта та його представника,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 17 листопада 2022 року, суддя Бурлак Г.І., у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління держпраці у Хмельницькій області, Державної установи «Хмельницький обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України» про скасування актів та визнання професійного захворювання таким, що пов`язане з виробництвом,

встановив:

В травні 2022 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Управління держпраці у Хмельницькій області, Державної установи «Хмельницький обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України», про визнання протиправним та скасування акту спеціального розслідування гострого професійного захворювання (отруєння) із смертельним наслідком, що сталося 07.08.2020 року, о 20 год. 40 хв. у КНП «Білогірська ЦРЛ» Білогірського району Хмельницької області, складеного за формою Н-1/НП та акту епідеміологічного розслідування випадку захворювання на COVID-19 у КНП «Білогірська ЦРЛ» Білогірського району Хмельницької області у ОСОБА_2 , проведеного з 03.08.2020 року по 14.08.2020 року у ДУ «Хмельницький обласний лабораторний центр», визнати факт, що випадок гострого професійного захворювання (отруєння) із смертельним наслідком що стався 07.08.2020 року о 20 год. 40 хв. у КНП «Білогірська ЦРЛ» Білогірського району Хмельницької області є таким, що пов`язаний із виробництвом, зобов`язати Управління держпраці у Хмельницькій області провести повторне розслідування гострого професійного захворювання (отруєння) із смертельним наслідком, що сталося 07.08.2020 року о 20 год. 40 хв. у КНП «Білогірська ЦРЛ» Білогірського району Хмельницької області із ОСОБА_2 та скласти акт за формою Н-1/П, зобов`язати ДУ «Хмельницький обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України» провести повторне розслідування причин виникнення професійного захворювання, що сталося 07.08.2020 року о 20 год. 40 хв. у КНП «Білогірська ЦРЛ» Білогірського району Хмельницької області у ОСОБА_2 .

Підставою позову зазначено зараження ОСОБА_2 на COVID-19 внаслідок його контакту з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які могли бути хворими на COVID-19, під час виконання посадових обов`язків лікаря-хірурга.

Ухвалою Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 17.11.2022 року, у відкритті провадження у справі відмовлено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, оскільки є таке, що набрало законної сили, рішення між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали суду першої інстанції, просила її скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що підставою позову у справі №669/84/21 за її позовом до Управління держпраці у Хмельницькій області, Державної установи «Хмельницький обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України», про скасування рішення комісії, акта, визнання професійного захворювання таким, що пов`язане з виробництвом і зобов`язання вчинити певні дії, є зараження ОСОБА_2 під час виконання ним своїх посадових обов`язків лікаря-хірурга з хворими на COVID-19 пацієнтами КНП «Білогірська ЦРЛ», ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . В той час, як в даній справі №669/417/22, підставою позову є інфікування ОСОБА_2 під час виконання ним своїх посадових обов`язків лікаря-хірурга з пацієнтами КНП «Білогірська ЦРЛ», ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які, можливо, були хворими на COVID-19.

Таким чином, за твердженням апелянта, підстави позову у вказаних справах, різні, тому у суду першої інстанції не було правових підстав для відмови у відкритті провадження у даній справі.

В судовому засіданні апелянт та його представник просили апеляційну скаргу задовольнити.

Представник Управління держпраці у Хмельницькій області просив суд розгляд справи провести без його участі.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Як вбачається зі змісту позовних вимог в даній справі №669/417/22, ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Управління держпраці у Хмельницькій області, Державної установи «Хмельницький обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України», про скасування рішення комісії, акта, визнання професійного захворювання таким, що пов`язане з виробництвом і зобов`язання вчинити певні дії, посилаючись на інфікування її бувшого чоловіка, ОСОБА_2 , під час виконання ним своїх посадових обов`язків лікаря-хірурга, з пацієнтами КНП «Білогірська ЦРЛ», ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які, можливо, були хворими на COVID-19.

В той же час, підставою для звернення ОСОБА_1 з позовом до Управління держпраці у Хмельницькій області, Державної установи «Хмельницький обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України», про скасування рішення комісії, акта, визнання професійного захворювання таким, що пов`язане з виробництвом і зобов`язання вчинити певні дії (справа №№669/84/21), стало можливість інфікування ОСОБА_2 під час виконання ним своїх посадових обов`язків лікаря-хірурга, внаслідок контакту з пацієнтами КНП «Білогірська ЦРЛ», ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які могли бути хворими на COVID-19.

Обґрунтовуючи свій висновок про необхідність відмови у відкритті провадження у справі суд першої інстанції послався на те, що позивач подала позов до тих же відповідачів, про той самий предмет і з тих самих підстав, (контактування ОСОБА_2 із хворими під час виконання ним своїх посадових обов`язків), які вже були предметом розгляду і стосовно яких є рішення Білогірського райсуду від 18.05.2021 року.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду не погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

У той же час повторне звернення до суду з тотожними вимогами суперечить принципу правової визначеності та є неможливим.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі, між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Відповідно до наведеної норми, позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Отже, підставою для прийняття судового рішення про відмову у відкритті провадження у справі є наявність іншого рішення суду, яке набрало законної сили та яке ухвалено між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

Підстави позову - це ті обставини і норми права, які дозволяють особі звернутися до суду щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Визначаючи підстави позову як елемент його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності судового рішення, що набрало законної сили, постановленого у справі між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, випливає із сутності законної сили та обов`язковості такого судового рішення.

Подібні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 20.05.2020 року у справі №753/11592/18, провадження №61-11734св19, від 26.04.2022 року у справі №757/39474/19, провадження №61-16272св21.

Як вбачається з матеріалів справи №669/417/22, та справи №669/84/21, підстави заявлених позовів є різними.

Якщо в цій справі позивач послалася на інфікування ОСОБА_2 під час виконання ним своїх посадових обов`язків лікаря-хірурга, внаслідок контактування з різними з пацієнтами КНП «Білогірська ЦРЛ», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , то в іншій справі позивач ствердила про інфікування ОСОБА_7 від пацієнтів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

Посилання в рішенні Білогірського районного суду Хмельницької області від 18.05.2021 року на ту обставину, що ОСОБА_7 під час виконання своїх професійних обов`язків лікаря-хірурга, мав контакти також з хворими пацієнтами ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , не може ототожнюватися підставам для пред`явлення окремого позову, та, відповідно, позбавити позивача можливості звернутися до суду за захистом своїх прав.

Таким чином, оскільки підстави позовів не є тотожними, спір між сторонами у двох справах виник з різних підстав, тому висновки місцевого суду про відмову у відкритті провадження у справі є помилковими.

Суд першої інстанції належним чином не перевірив дані обставини, не встановив які дійсні підстави звернення позивача до суду, що призвело до постановлення помилкової ухвали.

За встановлених обставин, ухвала місцевого суду підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 17 листопада 2022 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 грудня 2022 року.

Судді: Р.С. Гринчук

А.М. Костенко

Т.В. Спірідонова