Дата документу 23.02.2022 Справа № 310/5002/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №310/5002/20 Головуючий у 1 інстанції Вірченко О.М.
Провадження № 22-ц/807/636/22 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2022 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Кухаря С.В..

Бєлки В.Ю.

за участю секретаря судового засідання Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 15 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Бердянської міської ради Запорізької області, виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області, третя особа - відділ з надання адміністративних послуг «Єдиний офіс» Бердянської міської ради, про визнання незаконними дій державного реєстратора та визнання права власності на частину житлового будинку,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Бердянської міської ради про визнання права власності на частину житлового будинку.

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Бердянської міської ради Запорізької області, виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області, третя особа - відділ з надання адміністративних послуг «Єдиний офіс» Бердянської міської ради, про визнання незаконними дій державного реєстратора.

Ухвалою суду від 16 грудня 2020 року вказані позови були об`єднані в одне провадження.

Після об`єднання позовів в підготовчому судовому засіданні ОСОБА_1 надав уточнену позовну заяву до Бердянської міської ради, виконавчого комітету Бердянської міської ради, третя особа - відділ з надання адміністративних послуг «Єдиний офіс» Бердянської міської ради, про визнання незаконними дій державного реєстратора та визнання права власності на частину житлового будинку.

В обґрунтування позову зазначено, що 28 січня 1992 року ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого державним нотаріусом Бердянської державної нотаріальної контори, набув право власності на 7/10 частин житлового будинку АДРЕСА_1 .

16 лютого 1992 року набуте позивачем право власності на частину будинку було зареєстроване Бердянським міжміським бюро технічної інвентаризації, про що на свідоцтві про право на спадщину за заповітом було зроблено відповідний реєстраційний напис.

Згідно довідки Запорізького обласного державного нотаріального архіву від 23 серпня 2017 року № 2011/01-17 в справі № 933 «Свідоцтва про право на спадщину за законом» за період з 01 січня 1992 року по 29 лютого 1992 року зберігається свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане після смерті ОСОБА_2 на ім`я ОСОБА_1 Бердянською державною нотаріальною конторою Запорізької області 28 січня 1992 року за реєстровим номером 1-403, будь-які відмітки або будь-який знак про скасування або визнання його недійсним на цьому свідоцтві та в Реєстрі для реєстраційних дій відсутні.

Вказане вище нерухоме майно розташоване на земельній ділянці розміром 527,4 кв.м, яка належала ОСОБА_1 на праві постійного користування та згідно довідки КПТІ від 22 серпня 2017 року № 377 відомості про скасування записів про реєстрацію права користування зазначеною земельною ділянкою в реєстровій книзі № 9 «Для реєстрації документів на право користування земельними ділянками» відсутні.

У 2015 році з метою додержання вимог чинного законодавства щодо проведення ремонтних робіт, встановлених Законами України «Про основи містобудування», «Про архітектурну діяльність», «Про регулювання містобудівної діяльності», ОСОБА_1 замовив розробку проектної документації для реконструкції належного йому житлового будинку.

09 червня 2017 року ДАБІ у Запорізькій області зареєструвала подану позивачем декларацію про початок виконання будівельних робіт «Реконструкція житлового будинку», тобто позивач набув право на виконання будівельних робіт в порядку, передбаченому ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

23 березня 2018 року позивач отримав витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, у якому зазначено, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані житловий будинок «А», загальна площа 58,8 кв.м, житлова площа 39,5 кв.м; прибудова «а», площа 7,7 кв.м; прибудова «а2», площа 4,5 кв.м; убиральня «Б»; гараж «Д», площа 12,0 кв.м; сарай «Е», площа 10,5 кв.м; огорожа № 1; ворота № 2.

Таким чином, станом на 23 березня 2018 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно містилася інформація, яка відповідає дійсності та відображає належне позивачу на праві приватної власності на майно.

Проте, у квітні 2019 року позивач дізнався про те, що інформація у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо належного йому майна за вищевказаною адресою відсутня.

Отримати самостійно інформацію щодо підстав видалення запису про держреєстрацію права власності та особи, яка це здійснила, до вересня 2020 року позивач не міг, тому в серпні 2020 року звернувся до Бердянського міськрайонного суду Запорізької області з позовом на захист своїх майнових прав, а саме - про визнання за ним права власності на 7/10 часток нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

З отриманої наприкінці вересня 2020 року на звернення ОСОБА_1 відповіді Міністерства юстиції України стало відомо, що виключення інформації про об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 104 було здійснено державним реєстратором виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області Мирошниченком Р.Ю.

24 квітня 2018 року із зазначенням підстави виконання операції - «видалення запису на підставі довідки комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» м. Бердянськ щодо погашення свідоцтва про право на спадщину від 28 січня 1992 року № 1-403 та договору купівлі-продажу від 22 лютого 1997 року № 910 на підставі рішення виконкому від 04 грудня 1992 року № 571».

Вважає дії державного реєстратора про виключення інформації про об`єкт нерухомого майна незаконними та такими, що грубо порушують право власності позивача, не відповідають вимогам закону та не мають під собою жодного правового підґрунтя. У відповідності із Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року № 1141, внесення будь-яких змін до Державного реєстру прав можливі лише за заявою власника чи іншого правонабувача, обтяжувача.

З відповідною заявою ОСОБА_1 , як власник майна, не звертався.

Вилучення будь-яких документів або частин Державного реєстру прав не допускається, крім випадків, передбачених законом.

Такої підстави, як довідка КП БТІ щодо погашення свідоцтва про право на спадщину, законом не передбачено, а інших, передбачених законом підстав для вилучення з Державного реєстру прав відомостей про право власності позивача на нерухоме майно, у державного реєстратора не було, тому його дії не відповідають діючому законодавству та призвели до свавільного позбавлення позивача права власності.

Рішення виконавчого комітету Бердянської міської ради народних депутатів від 04 грудня 1992 року № 571 «Про ліквідацію наслідків стихійного лиха» не є доказом знищення майна в розумінні вимог ст. 349 ЦК України.

В доданому до вказаного рішення переліку житлових будинків, які внаслідок стихійного лиха, яке сталось 15 листопада 1992 року, зруйновані, знаходяться в стані руйнування та проживання в яких становить загрозу для життя, зазначені критерії не розмежовані, а тому визначити, до якої категорії було віднесено будинок позивача, не можливо.

Позивач зазначив, що виконавчим комітетом не було дотримано Положення про порядок обстеження стану жилих будинків з метою встановлення їх відповідності санітарним і технічним вимогам та визнання жилих будинків і жилих приміщень непридатними для проживання, затверджене постановою Ради Міністрів Української РСР від 26 квітня 1984 року, а тому виконавчий комітет Бердянської міської ради не мав повноважень приймати рішення про погашення правовстановлюючих документів та знесення будинків, оскільки це не входило в його компетенцію.

Крім зазначеного, земельна ділянка, на якій був розташований належний позивачу на праві власності будинок, належав йому на праві довічного успадковуваного володіння, а тому режим захисту права власності, встановлений Законом України «Про власність», поширюється не тільки на право власності позивача на будинок, а й на земельну ділянку, на якій він розташований.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 послався на рішення ЄСПЛ «Брайловська проти України», відповідно до якого було констатовано позбавлення майна заявниці а розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції.

Просив суд визнати за ним право власності на 7/10 частин житлового буд. АДРЕСА_1 , а також визнати незаконними дії державного реєстратора ВК БМР Мирошниченка Р.Ю., які полягають у вилученні інформації про вказаний будинок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 15 листопада 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає зазначеним вище нормам процесуального права.

Судом встановлено, що у відповідності зі свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, посвідченим державним нотаріусом Бердянської державної нотаріальної контори 28 січня 1992 року, реєстровий номер 1-403, ОСОБА_1 набув право власності на 7/10 частин житлового будинку АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 6).

Згідно з матеріалами інвентаризаційної справи № 541 на домоволодіння АДРЕСА_1 на вказаному свідоцтві проставлено штамп «Погашено на підставі рішення виконкому від 04.12.1992 № 571» (т. 2 а.с. 180 зворот).

Право власності на 3/10 частки вказаного будинку на підставі договору купівлі-продажу від 22 лютого 1977 року, реєстровий номер 910, посвідченого державним нотаріусом Бердянської державної нотаріальної контори, належало ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 230-321).

У відповідності з інвентаризаційною справою на вказаний будинок на зазначеному договорі існує аналогічний штамп про погашення (т.2 а.с. 157).

Право користування земельною ділянкою, на якій розташований вказаний будинок було надано у відповідності з рішенням виконкому Осипенківської міської Ради депутатів трудящих від 22 червня 1953 року № 359 (т. 1 а.с. 11).

Згідно рішення виконавчого комітету Бердянської міської ради народних депутатів Запорізької області від 04 грудня 1992 року № 571 «Про ліквідацію наслідків стихійного лиха» в результаті шторму, що пройшов 15 листопада 1992 року, в місті повністю зруйновано, приведено в непридатний для проживання стан та підтоплено 700 житлових будинків.

Відповідно п. 1 вказаного рішення затверджено перелік житлових будинків, які в результаті стихійного лиха були зруйновані, знаходяться в стані руйнації та проживання в яких небезпечно для життя. До вказаного переліку входить, зокрема, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно п. 3 рішення виконкому № 571 громадянам, будинки яких зруйновані внаслідок стихійного лиха, житлові приміщення надаються за рахунок підприємств та організацій, на яких працюють власники будинку або члени його родини, а громадянам, які можуть перебувати на квартирному обліку, - тільки за місцем проживання, за рахунок міськвиконкому.

Пунктом № 4 вказаного рішення БТІ було зобов`язано погасити правові документи на зруйновані та ті, що не підлягають відновленню, будинки, власники яких отримали державну квартиру (т. 1 а.с. 189-194).

Згідно листів КПТІ БМР від 24 квітня 2018 року № 197, 14 березня 2019 року № 163, відповідно до матеріалів інвентаризаційної справи правовстановлюючі документи на житловий будинок АДРЕСА_1 , що належав ОСОБА_4 (3/10 частки будинку) та ОСОБА_1 (7/10 часток будинку) погашені на підставі рішення виконкому від 04 грудня 1992 року № 571 (т. 1 а.с. 154, 185).

У відповідності з корінцем ордеру на житлове приміщення № 1431 в зв`язку з відселенням з АДРЕСА_1 ОСОБА_1 на сім`ю з трьох осіб було видано ордер на вселення до кв. АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 196).

Відповідно до діючого на той час ЦК Української РСР право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Відносини власності регулюються Законом України «Про власність», цим Кодексом, іншими законодавчими актами (ст. 86 ЦК УРСР).

Право власності набувається і припиняється на підставі певних юридичних фактів, з якими закон пов`язує таке виникнення чи припинення права власності.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про власність» (який діяв на час прийняття виконкомом БМР народних депутатів рішення від 04 грудня 1992 року № 571 «Про ліквідацію наслідків стихійного лиха») об`єктами права приватної власності є жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, земельні ділянки, насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, грошові кошти, акції, інші цінні папери, а також інше майно споживчого і виробничого призначення.

Судом встановлено, що будинок, частина якого належала позивачу, було зруйновано в результаті стихійного лиха, і саме вказана обставина виключила можливість здійснення позивачем як власником його прав щодо володіння, користування і розпорядження цим майном, внаслідок чого право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 припинилось.

З огляду наведеного судова колегія вважає, що суд дійшов до обгрунтованого висновку, що при прийнятті вищевказаного рішення виконавчий комітет діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України, право власності позивача вказаним рішенням та діями не порушено.

У відповідності зі ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23 березня 2018 року № 118236218, 19 травня 2017 року державним реєстратором виконавчого комітету Бердянської міської ради Мирошниченком Р.Ю. відбулась реєстрація житлового будинку «А» загальною площею 58,8 кв.м, житловою площею 39,5 кв.м з прибудовою «а» площею 7,7 кв.м, прибудовою «а2» площею 4,5 кв.м, убиральнею «Б», гаражем «Д» площею 12,0 кв.м, сараєм «Е» площею 10,5 кв.м, огорожею № 1, воротами № 2, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Підставою виникнення права власності зазначено свідоцтво про право на спадщину 1-403, видане 28 січня 1992 року; технічний паспорт, виданий 03 квітня 2015 року ФОП ОСОБА_5 ; акт, виданий 19 березня 2018 року ФОП ОСОБА_6 . Форму власності зазначено - приватна, спільна часткова. В той же час власником цілої частки вказаного домоволодіння вказано ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 7).

Копію зазначеного технічного паспорту позивачем було надано до суду (т. 1 а.с. 12-17).

Відповідно до частини 3 статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) державний реєстратор, в тому числі:

1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації;

2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення;

3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником.

Органи державної влади, підприємства, установи та організації зобов`язані безоплатно протягом трьох робочих днів з моменту отримання запиту надати державному реєстратору запитувану інформацію в паперовій та (за можливості) в електронній формі;

4) під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, а також використовує відомості, отримані у порядку інформаційної взаємодії Державного реєстру прав з Єдиним державним реєстром судових рішень .

У відповідності з матеріалами реєстраційної справи № 104 на об`єкт нерухомого майна - житловий будинок АДРЕСА_1 реєстрація вказаного будинку відбулась на підставі заяви ОСОБА_1 , який надав державному реєстратору копії свідоцтва про право на спадщину; технічного паспорту, виготовленого ФОП ОСОБА_7 ; довідку від 04 квітня 2015 року № 002/15, видану ФОП ОСОБА_7 про склад домоволодіння за вищевказаною адресою (т. 1 а.с. 124-129).

Таким чином, державний реєстратор Мирошниченко Р.Ю. не дотримався вимог, зазначених в п. 3 ч. 3 вищевказаного Закону, відповідно до яких державний реєстратор повинен був в обов`язковому порядку запитати у КПТІ Бердянської міської ради інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідні для такої реєстрації.

Вищенаведене свідчить про той факт, що спірне рішення про державну реєстрацію прав було прийнято державним реєстратором незаконно, всупереч вимогам ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки подані заявником документи не давали державному реєстратору змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав заявника на нерухоме майно.

23 березня 2018 року державним реєстратором виконавчого комітету Терсянської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області Пелихом В.В. прийнято рішення про внесення змін до запису про право власності на вищевказане майно, в Державному реєстрі речових прав було вказано про належність ОСОБА_1 7/10 частки будинку (т. 1 а.с. 150-151).

Згідно з листом Міністерства юстиції України від 17 вересня 2020 року № 41504/21636-3 інформація про об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 104 була виключена державним реєстратором виконавчого комітету БМР Мирошниченком Р.Ю. 24 квітня 2018 року із зазначенням підстави виконання операції - видалення запису на підставі довідки КП БТІ м. Бердянська щодо погашення свідоцтва про право на спадщину від 28 січня 1992 року № 1-403 та договору купівлі-продажу від 22 лютого 1997 року № 910 на підставі рішення виконкому від 04 грудня 1992 року № 571 (т. 3 а.с. 21).

Відповідно до декларації про початок виконання будівельних робіт, зареєстрованої 09 червня 2017 року ЗП 14 ОСОБА_1 було замовлено реконструкцію житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Відомості про той факт, що ОСОБА_1 належало 7/10 часток будинку, а не ціла частка, в декларації відсутні (т. 1 а.с. 18-21).

Згідно з листом управління земельних відносин ВК БМР від 08 лютого 2021 року № 0169-21 відповідно до рішення Бердянської міської ради від 30 червня 2016 року № 41 «Про передачу у власність земельних ділянок громадянам», від 27 жовтня 2016 року № 30 «Про відмову в наданні дозволів на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок», від 30 серпня 2018 року № 24 «Про передачу у власність земельних ділянок» ОСОБА_1 було відмовлено в передачі у власність земельної ділянки площею 0,05227 га за вищезазначеною адресою, у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки, про передачу у власність земельної ділянки в межах норм безоплатної приватизації (т. 1 а.с. 182-183).

Згідно з актами огляду від 27 квітня 2018 року та 29 березня 2019 року, за візуальним оглядом земельної ділянки робочою комісією було встановлено, що земельна ділянка за вищезазначеною адресою огороджена дерев`яним парканом, на території земельної ділянки знаходяться дві одноповерхові споруди та металевий гараж (т. 1 а.с. 197, 202).

У відповідності з інвентаризаційною справою 10 червня 2015 року ОСОБА_8 зверталась до КП БТІ із заявою про проведення інвентаризації буд. АДРЕСА_1 (т. 2 а.с. 184) та отримала довідку, копія якої міститься в матеріалах інвентаризаційної справи (т. 2 а.с. 187 зворот), в якій було зазначено про погашення права власності на вказаний будинок відповідно до рішення ВК БМР від 04 грудня 1992 року.

З аналогічним замовленням ОСОБА_8 зверталась до КП БТІ 20 жовтня 2016 року (т. 2 а.с. 190) та отримала аналогічну довідку (т. 2 а.с. 192 зворот).

При зверненні представником позивача з клопотанням про проведення почеркознавчої експертизи представник вказувала, що рукописний текст у замовленні, згідно з яким зазначено про незабудовану земельну ділянку, було виконано не ОСОБА_8 , а іншою особою. Однак, ОСОБА_8 не спростувала того факту, що вона ставила підпис на вказаному замовленні.

Зазначене свідчить, що ОСОБА_8 , яка діяла в інтересах позивача, ще в 2015 році було відомо про погашення правовстановлюючих документів на спірний будинок.

У відповідності з довідкою Запорізького обласного державного нотаріального архіву від 23 серпня 2017 року № 2011/01-17 в справі № 933 «Свідоцтва про право на спадщину за законом» за період з 01 січня 1992 року по 29 лютого 1992 року зберігається свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане після смерті ОСОБА_2 на ім`я ОСОБА_1 Бердянською державною нотаріальною конторою Запорізької області 28 січня 1992 року за реєстровим номером 1-403, будь-які відмітки або будь-який знак про скасування або визнання його недійсним на цьому свідоцтві та в Реєстрі для реєстраційних дій відсутні (т. 1 а.с. 9). Однак, зазначене не свідчить про той факт, що правовстановлюючі документи на належний ОСОБА_1 за заповітом будок не були погашені, а лише вказує на те, що інформація про таке погашення не була передана до архіву.

З огляду на наведене колегія приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України, дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідно до рішення виконкому від 04 грудня 1992 року № 571 неможливо встановити було майно позивача знищено, чи пошкоджено, є безпідставним, оскільки вказаним рішенням встановлено, що вказане в додатку до рішення житло є непридатним для проживання.

Посилання апеляційної скарги на те, що позивача позбавлено права власності на належну йому нерухомість рішенням виконкому від 04 грудня 1992 року та діями реєстратора, є необґрунтованими оскільки не відповідають встановленим обставинам справи.

Знищення належного позивачу нерухомого майна внаслідок стихійного лиха (шторм) не пов`язано з жодними діями чи бездіяльністю відповідачів.

Отже доводи скарги не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у апеляційній скарзі скаржник.

Докази та обставини, ні які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Таким чином колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 15 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 04 березня 2022 року.

Головуючий

Судді: