ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 617/323/18 Номер провадження 22-ц/814/1661/22Головуючий у 1-й інстанції Глоба М.М. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.,

суддів: Карпушина Г.Л., Хіль Л.М.

імена (найменування) сторін:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Садівниче товариство «Караван»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 12 березня 2021 року у складі судді Глоби М.М.

по справі за позовом ОСОБА_1 до Садівничого товариства «Караван» про визнання незаконними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом та остаточно визначившись з позовними вимогами просив визнати недійсним та скасувати п. 4 рішення загальних зборів СТ «Караван» від 22.06.2014 року, що оформлене протоколом від 22.06.2014 року в частині залишення попередньої форми ведення звітності; визнати недійсним та скасування п. 4 рішення загальних зборів СТ «Караван» від 30.04.2017 року, що оформлено протоколом від 30.04.2017 року, про додаткову оплату в розмірі 100 грн. 00 коп. для садоводів, які мають під`єднання на ділянках до мережі питної води; визнати недійсним та скасувати рішення п. 4.1 загальних зборів СТ «Караван» від 30.04.2017 року, що оформлене протоколом від 30.04.2017 року, про зобов`язання ОСОБА_1 сплачувати членські внески за дві земельні ділянки; визнати недійсним та скасувати п. 1.2 рішення загальних зборів СТ «Караван» від 26.08.2017 року, що оформлено протоколом від 26.08.2017 року, в частині оголошення ОСОБА_1 суворої догани за безпідставні звинувачення і образи на адресу голови правління ОСОБА_2 та інших членів садівничого товариства; стягнути з СТ «Караван» на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 10000 грн. 00 коп., а також судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що він з 2006 року є членом Садівничого товариства «Караван» (далі СТ «Караван»), розташованого на території Вовчанського району Харківської області, що підтверджується членською книжкою садовода на земельну ділянку № НОМЕР_1 . Зазначена земельна ділянка з жовтня 2009 року належить йому на праві приватної власності, згідно Державного акту на земельну ділянку серії ЯД № 026992 від 29.10.2008 року.

28.11.2009 року його дружина ОСОБА_3 , яка також була членом СТ «Караван», подарувала йому належну їй земельну ділянку № НОМЕР_2 , площею 0,064 га і вийшла з членів товариства.

03.03.2015 року земельні ділянки № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 були об`єднані в одну земельну ділянку, площею 0,122 га, що підтверджується свідоцтвом про право власності № НОМЕР_3 від 10.06.2015 року.

Вказав, що 22.06.2014 року загальними зборами СТ «Караван» було прийнято рішення від 22.06.2014 року, оформлене протоколом від 22.06.2014 року, п. 4 якого суперечить вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

30.04.2017 року загальними зборами СТ «Караван» було прийнято рішення від 30.04.2017 року, оформлене протоколом від 30.04.2017 року, п. 4 якого передбачено додаткову оплату в розмірі 100 грн. 00 коп. для садоводів, яким дозволено приєднання до мережі питної води. Разом з тим, додаткова оплата за питну воду не передбачена п. 5.1 статуту СТ «Караван». Кошти на оплату послуг водопостачання включені в членські внески, що підтверджується п. п. 1, 2 протоколу загальних зборів від 30.04.2017 року, яким був затверджений план доходів та витрат на 2017 рік, а також розмір членських внесків, в сумі, необхідній для забезпечення нормального функціонування СТ «Караван», зокрема з оплати послуг з водопостачання.

30.04.2017 року загальними зборами СТ «Караван» було прийнято рішення від 30.04.2017 року, оформлене протоколом від 30.04.2017 року, п. 4.1 якого його зобов`язано сплачувати членські внески за дві земельні ділянки. Вважає, що зазначене є недійсним, передчасним та підлягає скасуванню, оскільки позивач: по-перше, відноситься до категорії пільговиків, як пенсіонер, не працездатна особа, звільнений від податку на землю. Розмір членського внеску для пільговиків, згідно рішення загальних зборів від 30.04.2017 року встановлений в розмірі 605 грн. 00 коп., для інших 650 грн. 00 коп., хоча членський внесок повинен бути в розмірі 152 грн. 44 коп.; по-друге, є власником однієї земельної ділянки № НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , загальною площею 0,122 га, обсяг послуг, що надаються СТ «Караван», не змінився.

Відповідно до п. 1.2 рішення загальних зборів СТ «Караван», оформлене протоколом від 26.08.2017 року, йому оголошено сувору догану за безпідставне звинувачення і образи на адресу голови правління ОСОБА_2 та інших членів садівничого товариства, що викладені у зверненні до Уповноваженого Верховної Ради по правам людини. Вказане суперечить статуту СТ «Караван» та діючому законодавству, оскільки загальні збори не мають повноважень накладати стягнення на членів товариства, він має право звертатись до органів державної влади та місцевого самоврядування із відповідними заявами, скаргами та пропозиціями.

Внаслідок того, що СТ «Караван» постійно ухвалюються рішення, він зазнав моральної шкоди, яка виразилась у душевних стражданнях, постійних хвилюваннях від несправедливості, яка коїться у товаристві, розповсюдженні про нього образливих та непідтверджених наклепів, погроз. Були зачеплені його гідність та авторитет, його стан здоров`я погіршився.

Рішенням Вовчанського районного суду Харківської області від 12 березня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Садівничого товариства «Караван» про визнання недійсним та скасування рішень, стягнення моральної шкоди задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано п. 1.2 рішення загальних зборів Садівничого товариства «Караван» від 26.08.2017 року, що оформлено протоколом від 26.08.2017 року, в частині оголошення ОСОБА_1 суворої догани за безпідставні звинувачення і образи на адресу голови правління ОСОБА_2 та інших членів садівничого товариства.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Садівничого товариства «Караван» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду оскаржив ОСОБА_1 , просив його скасувати в частині відмови у задоволенні його позовних вимог та ухвалити нове рішення в цій частині про задоволення позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права.

Від садівничого товариства «Караван» надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому просили рішення місцевого суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Розпорядженням Верховного Суду від 25.03.2022 року № 14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду Полтавському апеляційному суду.

Протоколом розподілу судової справи між суддями Полтавського апеляційного суду від 27 травня 2022 року визначено склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя-доповідач) Кузнєцова О.Ю. судді: Карпушин Г.Л., Хіль Л.М.

Ухвалами Полтавського апеляційного суду від 31 травня 2022 року дану цивільну справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду.

В судове засідання сторони не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Від голови садівничого товариства СТ «Караван» до суду надійшла заява про розгляд справи у відсутність представників СТ «Караван».

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що не з`явилися з урахуванням вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення ухвалене у справі повною мірою відповідає вказаним вимогам.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,0580 га, що розташована на території Молодівської сільської ради, с/т «Караван», ділянка № НОМЕР_1 , Вовчанського району Харківської області, з цільовим призначенням для ведення садівництва, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 026992 від 29.10.2008 року (т. 1, а.с. 236).

Згідно копії договору дарування земельної ділянки від 28.11.2009 року, ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,640 га, що знаходиться на території Молодівської сільської ради, с/т «Караван», ділянка № НОМЕР_2 , Вовчанського району Харківської області (т. 1 а.с. 237).

З свідоцтва про право власності на нерухоме майно, серії НОМЕР_4 від 10.06.2015 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності серії ЕЕТ № 094519 вбачається, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , розташованої на території СТ «Караван» Молодівської сільської ради Вовчанського району Харківської області, кадастровий номер :01:002:0601 (т. 1, а.с. 238-239).

Як вбачається з членської книжки садовода № 272, 274 від 08.11.2006 року, ОСОБА_1 є членом СТ «Караван», за ним зареєстрована ділянка № № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 (т. 1, а.с. 235).

Садівниче товариство «Караван» було зареєстроване 22.10.1997 р., що підтверджується копією свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи (т. 1, а.с. 234).

Відповідно до статутів СТ «Караван», затверджених зборами членів садового товариства від 07.02.2011 року та від 27.08.2016 року відповідно, товариство є добровільним об`єднанням громадян для організації колективного саду на земельній ділянці, площею 23,7 га, відведеному ДП «ХПЗ ім. Т.Г. Шевченка» для організації колективних садів робітників та службовців, рішенням Вовчанської районної ради за № 64/4 від 16.02.1988 року та розташоване на території с. Молодова Вовчанського району Харківської області (т. 1, а.с. 32-47, 100-112).

Відповідно до протоколу позачергових загальних зборів СТ «Караван» від 22.06.2014 року, у п. 4 було прийнято рішення, яким запропоновано змінити форму ведення обліку фінансово-господарської діяльності. Впровадження запропонованих змін потребує додаткових фінансових розходів, що потягне збільшення членських внесків. Було вирішено залишити попередню форму ведення обліку (т. 1, а.с. 23-25).

Згідно протоколу загальних зборів СТ «Караван» від 30.04.2017 року, у п. 4 було прийнято рішення про додаткову оплату в розмірі 100 грн. 00 коп. для садоводів маючих врізки на ділянках. При цьому графік користування врізками суворо дотримуватись; у п. 4.1 було прийнято рішення про зобов`язання ОСОБА_3 сплачувати членські внески за дві ділянки (т.1, а.с. 26-28).

Частково відмовляючи у задоволення позовних вимог місцевий суд прийшов до висновку, що загальні збори СТ «Караван», приймаючи рішення, викладені у п. 4 та п. 4.1 протоколу від 30.04.2017 року про додаткову оплату та зобов`язання позивача сплачувати членські внески за дві ділянки, діяли у відповідності до повноважень, передбачених п. 4.12 Статуту, яким передбачені повноваження встановлення розмірів обов`язкових платежів та внесків.

При цьому суд першої інстанції звернув увагу на п. 1.6 статуту СТ «Караван», яким передбачено розмір земельних ділянок на одного члена товариства 0,04-0,06 га, а під час судового розгляду встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,122 га, яка спочатку складалась із земельних ділянок № НОМЕР_1 , площею 0,058 га та № НОМЕР_2 , площею 0,064 га (т. 1, а.с. 236-239).

Таким чином, позовні вимоги в цій частині є необгрунтованими.

Колегія суддів погоджується з даним висновком місцевого суду з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, частини першої статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У справі, що розглядається, спір стосується реалізації прав та обов?язків членів садівничого товариства.

27 серпня 2003 року набув чинності Закон України від 10 липня 2003 року «Про кооперацію».

З набранням чинності вказаним Законом садівничі товариства отримали можливість здійснювати реєстрацію такої юридичної особи, як обслуговуючого кооперативу.

Зокрема, 21 жовтня 2009 року Державний комітет України з питань регуляторної політики та підприємництва здійснив висновок, у якому вказав, що садівничі товариства можуть створюватися як об`єднання громадян. У цих роз`ясненнях визнано, що садівничі товариства є обслуговуючими кооперативами і саме ця організаційно-правова форма більше відповідає меті створення садівничого товариства.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про кооперацію» обслуговуючий кооператив - це кооператив, який утворений шляхом об`єднання фізичних та/або юридичних осіб для надання послуг переважно членам кооперативу, а також іншим особам з метою здійснення ними господарської діяльності. Обслуговуючі кооперативи надають послуги іншим особам в обсягах, що не перевищують 20 % від загального обороту кооперативу.

Можна стверджувати, що використання для ведення садівництва, городництва та дачного господарства організаційно-правової форми споживчого або обслуговуючого кооперативу як юридичної особи, утвореної фізичними та/або юридичними особами, які добровільно об`єдналися на основі членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування (стаття 1 Закону України «Про кооперацію»), відповідає суті вказаної діяльності.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 червня 2022 року, справа № 362/666/19.

Відповідно до статті 1 Закону «Про кооперацію» кооперація - система кооперативних організацій, створених з метою задоволення економічних, соціальних та інших потреб своїх членів.

У статті 3 цього Закону вказано, що метою кооперації є задоволення економічних, соціальних та інших потреб членів кооперативних організацій на основі поєднання їх особистих та колективних інтересів, поділу між ними ризиків, витрат і доходів, розвитку їх самоорганізації, самоуправління та самоконтролю.

Кооператив є первинною ланкою системи кооперації і створюється внаслідок об`єднання фізичних та/або юридичних осіб на основі членства для спільної господарської та іншої діяльності з метою поліпшення свого економічного стану.

У статті 8 Закону України «Про кооперацію» передбачено, що статут кооперативу є правовим документом, що регулює його діяльність, а стаття 12 указаного Закону перераховує основні права члена кооперативу, серед яких: участь у господарській діяльності кооперативу, а також в управлінні кооперативом, право голосу на його загальних зборах, право обирати і бути обраним в органи управління; користування послугами кооперативу; одержання кооперативних виплат та виплат на паї; одержання паю у разі виходу з кооперативу в порядку і в строки, визначені його статутом; право вносити пропозиції щодо поліпшення роботи кооперативу, усунення недоліків у роботі його органів управління та посадових осіб.

Відповідно до частини першої статті 85 ЦК України непідприємницькими товариствами є товариства, які не мають на меті одержання прибутку для його наступного розподілу між учасниками.

Згідно із загальними положеннями статуту СТ «Караван» воно є добровільним об`єднанням громадян для вирішення спільних питань у сфері розвитку садівництва та огородництва (дачних ділянок). Товариство не має права займатися комерційною або іншою фінансово-господарською діяльністю з метою одержання прибутку, є неприбутковою організацією. Забороняється розподіл отриманих доходів (прибутків) або їх частин серед засновників (учасників), членів організації, (крім оплати їхньої праці, нарахування єдиного соціального внеску), членів органів управління та інших пов`язаних з ними осіб.

Членами товариства є громадяни України, які отримали право власності чи право користування на земельну ділянку, що розміщена на території товариства, дотримуються положень статуту та виконують рішення загальних зборів товариства.

Товариство у своїй діяльності керується ЗК України, ЦК України, іншими нормативними актами України та статутом.

Пунктом 2.1 Статуту визначено, що основним завданням садівничого товариства є вирощування саду, ягідних і овочевих культур з метою забезпечення членів товариства та їх сімей фруктами, овочами, та іншою сільгосппродукцією; організація позаміського відпочинку, ведення садівницького та городницького господарства з можливістю розташування садових, дачних будинків та будинків для проживання; створення і розвиток інфраструктури, необхідної для сезонного чи постійного проживання членів товариства та їх сімей на території дачного та садівницького поселення товариства; утримання та збереження спільного майна товариства; реконструкція інфраструктури товариства та спортивних майданчиків, скверів, автостоянок, доріг тощо; сприяння добросусідства у використанні земельних ділянок членами товариства.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про кооперацію» вищим органом управління кооперативу є загальні збори членів кооперативу.

Вказане положення також закріплено у п. 4.2 Статуту СТ «Караван».

Згідно п. 4.12 Статуту СТ «Караван» до компетенції загальних зборів членів кооперативу належить: затвердження Статуту, змін та доповнень до Статуту товариства; обрання строком на п`ять років членів правління і членів ревізійної комісії товариства; затвердження річного звіту правління, актів ревізійної комісії; розгляд і затвердження планів робіт та фінансових планів витрат товариства на проведення необхідних робіт по ремонту і реконструкції спільної власності товариства; встановлення розмірів обов`язкових платежів та внесків.

Відповідно до п. 4.13 Статуту, рішення загальних зборів, які прийняті в межах діючого законодавства України, є обов`язковими для всіх членів товариства.

Згідно п. 3.6.4 Статуту член товариства зобов`язаний своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату, плату за використану електроенергію та водопостачання; вступні, членські та цільові внески в розмірах та в терміни, які визначаються загальними зборами членів товариства.

Таким чином, місцевий суд відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо скасування п. 4 та п. 4.1 рішення загальних зборів СТ «Караван», що оформлено протоколом від 30.04.2017 року, прийшов до обґрунтованого висновку, що вказане рішення про додаткову оплату та зобов`язання позивача сплачувати членські внески за дві ділянки не суперечить статуту та чинному законодавству України, тому підстави для задоволення даної позовної вимоги відсутні.

Доводи апеляційної скарги, щодо наявності підстав для стягнення з відповідача моральної шкоди колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Пунктом 2, 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом.

Пунктом 3 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктами 4, 5 вказаної постанови визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підтвердження нанесеної моральної шкоди, позивач посилається на те, що внаслідок ухвалення незаконних рішень СТ «Караван», йому завдано тяжких душевних страждань та моральних переживань, було порушено нормальний спосіб життя, оскільки він був змушений докладати додаткові зусилля і час для захисту своїх прав, погіршився стан його здоров`я.

Проте, позивачем не було надано належних та допустимих доказів завдання даної шкоди.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання незаконним та скасовання п. 1.2 рішення загальних зборів Садівничого товариства «Караван» від 26.08.2017 року, що оформлено протоколом від 26.08.2017 року, в частині оголошення ОСОБА_1 суворої догани за безпідставні звинувачення і образи на адресу голови правління ОСОБА_2 та інших членів садівничого товариства, місцевий суд, враховуючи практику Європейського Суду з прав людини, вказав, що факт визнання порушеного права є достатнім для справедливої сатисфакції, тому підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні.

Вказаний висновок місцевого суду доводи апеляційної скарги не спростовують.

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З огляду на те, що рішення суду в оскаржуваній частині відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 12 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О.Ю. Кузнєцова

Судді Г.Л. Карпушин

Л.М. Хіль