ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/438/22Головуючий по 1 інстанції
Справа №708/1234/20 Категорія: 305010900 Івахненко О. Г.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2022 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Вініченка Б.Б., Гончар Н.І., Фетісової Т.Л.

за участю секретаря Любченко Т.М.

розглянувши у письмовому провадженні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Новіка Владислава Ігоровичана рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 18 січня 2022 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу, -

в с т а н о в и в:

У жовтні 2020 року Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» (далі ПАТ «СГ «ТАС») звернулося до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначило, що 01.01.2018 року за адресою: вул. Черкаська, с. Трушівці Чигиринського району Черкаської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля "ВАЗ 2107", д/н НОМЕР_1 , яким керував відповідач, та автомобіля "AUDI", д/н НОМЕР_2 , внаслідок чого зазначені транспорті засоби отримали механічні пошкодження. Довідкою про ДТП було встановлено, що ОСОБА_1 на момент вчинення ДТП перебував в стані алкогольного сп`яніння.

На момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була за договором обов`язкового страхування застрахована в ПАТ "СГ "ТАС".

Тому власник автомобіля "AUDI", д/н НОМЕР_2 , звернувся до позивача з повідомленням про ДТП та заявою про виплату страхового відшкодування в порядку регресу.

Згідно складеного Страхового акту № Р0917/00259/34/2018/53 вартість відновлювального ремонту автомобіля "AUDI", д/н НОМЕР_2 , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу вказаного автомобіля, становить 91050 грн.

Позивачем було виплачено потерпілому грошові кошти в розмірі 91050 грн.

Посилаючись на те, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він керував транспортним засобом в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу чи швидкість реакції, позивач просив суд стягнути з відповідача на їх користь грошові кошти у розмірі 91050 грн та судовий збір в розмірі 2102 грн.

Рішенням Чигиринського районного суду Черкаської області від 18 січня 2022 року позов ПАТ "СГ "ТАС" до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ "СГ "ТАС" матеріальну шкоду в порядку регресу в розмірі 91050 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ "СГ "ТАС" судовий збір в розмірі 2102 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що матеріали щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності по ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП до суду не надходили і не були предметом розгляду.

Незважаючи на це, суд першої інстанції вважав доведеним факт керування саме ОСОБА_1 транспортним засобом ВАЗ 2107 та скоєння ним 01.01.2018 року ДТП у стані алкогольного сп`яніння, оскільки це підтверджується зробленим, на підставі проведеного досудового слідства та зібраних матеріалів кримінального провадження слідчим висновку про наявність у водія ОСОБА_1 ознак адміністративних правопорушень за ст.ст. 124, 130 КУпАП з винесенням відповідної постанови, яка відповідачем не оскаржувалась та довідкою про дорожньо-транспортну пригоду від 01.01.2018 у якій зафіксовано учасника ДТП - водія ОСОБА_1 та перебування його у стані алкогольного сп`яніння, стан якого останнім не заперечувався, а тому позиція представника відповідача про відсутність доказів про вчинення ДТП під керуванням відповідача з посиланням на письмові пояснення свідків не знайшло свого підтвердження.

Надані суду позивачем, на підтвердження розміру вартості відновлювального ремонту пошкодженого авто потерпілої ОСОБА_2 докази щодо розрахунку ремонту зробленого суб`єктом оціночної діяльності, містять детальний опис ремонтно-відновлювальних робіт, перелік робіт і матеріалів, необхідних для здійснення відновлювального ремонту, калькуляцію їх вартості, а відтак є належними, допустимими і достовірними доказам, які відповідачем та його представником, всупереч процесуального обов`язку доведення своїх аргументів - не було спростовано.

Відповідач та його представник не позбавлений був права заявити клопотання про призначення експертизи щодо вартості відновлювального ремонту автомобіля. Однак такого клопотання ними заявлено не було.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що належних та допустимих доказів на спростування своєї вини у ДТП, яка сталася 01.01.2018 року ні ОСОБА_1 , ні його представник не надали. Не надано ними й доказів і на спростування тієї обставини, що під час згаданої вище ДТП він у нетверезому стані не перебував.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Новік В.І.не погоджуючись із рішенням суду, вважаючи його незаконним та необґрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що ОСОБА_1 не визнаний винним у вищевказаній дорожньо-транспортній пригоді, а також не притягувався до відповідальності за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що вказує на відсутність належних та допустимих доказів перебування особи в стані алкогольного сп`яніння, як однієї з основних ознак, яка допускає регрес.

Вказує, що постанова слідчого від 30.11.2018 року не є тим доказом в розумінні положень ст. 82 ЦПК України, який має преюдиційне значення для даної справи, а висновки вказані у постанові не є такими, що не підлягають доведенню.

Звернуто увагу, що допитаний в судовому засіданні експерт не зміг пояснити суду звідки останній взяв, що за кермом транспортного засобу в момент ДТП перебував саме ОСОБА_1 . Навпаки експерт зазначив, що оскільки сторона заперечує перебування особи за кермом, то наявна можливість провести по справі експертизу по ушкодженням особи з метою підтвердження чи спростування перебування ОСОБА_1 за кермом транспортного засобу в момент вчинення ДТП, однак таким правом позивач не скористався та таких клопотань суду не подавав.

Зазначає, що визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за №1074/8395.

Однак позивач як на підставу здійснення страхового відшкодування посилається на ремонтну калькуляцію, що не є ні звітом (актом) про оцінку майна, ні відповідною експертизою, що вказує на неналежність та недопустимість відповідного доказу по справі, та як наслідок безпідставність позовних вимог про стягнення грошових коштів.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частинами 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає даним вимогам закону.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 01.01.2018 року близько 17 години відбулась дорожньо-транспортна пригода, де слідчим встановлено, що автомобіль марки "ВАЗ 2107", д/н НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , який, рухаючись від с. Трушівці Чигиринського району до с.Красносілля Чигиринського району, здійснив виїзд на зустрічну смугу руху внаслідок чого відбулося зіткнення з автомобілем "AUDI", д/н НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 .

За результатами проведеного досудового розслідування слідчим винесено постанову від 30.11.2018 про закриття вказаного кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку з відсутністю складу даного кримінального правопорушення з направленнм копій матеріалів кримінального провадження начальнику Чигиринського ВП Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до наданої на запит суду інформації Чигиринським ВП Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області від 20.12.2020 року встановлено, що відносно ОСОБА_4 не складалися адміністративні матеріали за ст.ст. 124, 130 КУпАП за фактом вчинення ним ДТП 01.01.2018 року (т. 1 а.с. 47).

Отже, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 до адміністративної та кримінальної відповідальності внаслідок вчинення ним ДТП не притягувався.

В той же час, відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 30 листопада 2018 року винесеної слідчим СВ Чигиринського відділення поліції Смілянського відділу поліції ГУНП в Черкаській області Боцманенко В.В., встановлено, що 01 січня 2018 року близько 17 години автомобіль марки «ВАЗ 2107» державний номер НОМЕР_1 під керуванням громадянина ОСОБА_1 , який рухаючись від с. Трушівці Чигиринського району до с. Красносілля Чигиринського району, здійснив виїзд на зустрічну смугу руху внаслідок чого відбулося зіткнення з автомобілем марки Ауді А-6 державний номер НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_3 , що рухався по в напрямку м. Черкаси по автодорозі Р-10 Канів-Чигирин-Кременчук. Враховуючи, що суспільно небезпечні наслідки за результатом дій ОСОБА_1 не настали і не могли настати, а при утворенні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України участь потерпілого, є обов`язкова. Натомість у діях водія ОСОБА_1 вбачаються ознаки адміністративних правопорушень ст.ст. 124, 130 КУпАП (т. 1 а.с. 210-212).

Крім того, довідкою про дорожньо-транспортну пригоду від 01.01.2018 зафіксовано учасника ДТП - водія ОСОБА_1 та перебування його у стані алкогольного сп`яніння, стан якого останнім не заперечувався (т. 1 а.с.5).

З метою з`ясування чи відповідали дії водія автомобіля ВАЗ 2107 вимогам Правил дорожнього руху України та чи перебували дії водія вказаного автомобіля у причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 01.01.2018 року, судом першої інстанції ухвалою від 03 березня 2021 року призначено судову автотехнічну експертизу.

Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи № 17401/21-52 від 23.09.2021 року у дорожній обстановці, з технічної точки зору, дії водія автомобіля ВАЗ 2107, д/н НОМЕР_1 , ОСОБА_1 не відповідали вимогам п.п. 2.3 б), 11.3 ПДР України, оскільки водій допустив виїзд керованого ним автомобіля на смугу зустрічного руху, а тому його дії знаходяться в причинному зв`язку з настанням даної ДТП з технічної точки зору та є причиною ДТП, що мала місце 01.01.2018 року (т. 1 а.с.172-175).

Щодо доводів апеляційної скарги в частині того, що оскільки сторона відповідача заперечує факт перебування ОСОБА_1 за кермом автомобіля «ВАЗ 2107», то при допиті експерта, ним роз`яснено можливість провести по справі експертизу по ушкодженням особи з метою підтвердження чи спростування перебування ОСОБА_1 за кермом ТЗ в момент вчинення ДТП, однак таким правом позивач не скористався та таких клопотань до суду не подав, то колегія суддів при їх перевірці доходить наступних висновків.

Відповідно до вимог частин 1, 2 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Отже, доводити відсутність своєї вини має заподіювач шкоди, про що вірно зазначено судом першої інстанції.

Матеріали справи містять дані про те, що саме відповідач ОСОБА_1 перебував за кермом автомобіля ВАЗ 2107 державний номер НОМЕР_1 , а тому саме на нього покладено обов`язок щодо спростування вказаних фактів.

Постанову слідчого від 30.11.2018 року, в якій викладено обставини дорожньо-транспортної пригоди та в якій вказано, що за кермом автомобіля перебував саме ОСОБА_1 , ним не оскаржено, що свідчить про його згоду із викладеними в ній висновками. При цьому у даній постанові містяться також висновки про необхідність направлення матеріалів для притягнення відповідача до адміністративної відповідальності як за статтею 124 КУпАП, так і за статтею 130 КУпАП.

Вказуючи, що позивач не заявив клопотання про призначення експертизи по ушкодженням здоров`я особи для підтвердження, що дійсно ОСОБА_1 перебував за кермом автомобіля ВАЗ 2107 державний номер НОМЕР_1 , відповідач не звернув уваги на ту обставину, що доказування факту відсутності вини за вчинення ДТП покладено саме на нього.

Таким чином, колегія суддів вважає доведеною вину ОСОБА_1 у настанні ДТП та завданні шкоди автомобілю Ауді А-6, номерний знак НОМЕР_3 , що підтверджується, зокрема, обставинами, викладеними у постанові слідчого СВ Чигиринського ВП Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області про закриття кримінального провадження від 30.11.2018 року.

Щодо наявності постанови про закриття кримінального провадження від 30.11.2018 року, яка не відповідає оригіналу постанови, яка міститься у матеріалах кримінального провадження, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо неналежності вказаного доказу.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що постанова слідчого не має преюдиційного значення для даної справи, колегія суддів відхиляє та зауважує, що вказаний доказ оцінений судом першої інстанції не в порядку статті 82 ЦПК України, а в порядку статті 89 ЦПК України в сукупності з іншими доказами.

Частиною першою статті 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 цього Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регресу) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Правилами статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачені випадки, коли страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, і ці випадки характеризуються не лише виною водія забезпеченого транспортного засобу у настанні ДТП, а і його навмисною протиправною поведінкою щодо заволодіння забезпечуваним транспортним засобом, керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів тощо.

Під час розгляду даної справи судом встановлені обставин, які надають право позивачеві на звернення до суду з регресним позовом до відповідача у справі в контексті вказаної вище статті 38 відповідного закону, оскільки ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Перебування відповідача у стані алкогольного сп`яніння підтверджується довідкою про дорожньо-транспортну пригоду від 15.01.2018 року (т. 1 а.с. 7) та протоколом допиту свідка ОСОБА_1 , в якому ним зазначено, що ним цього дня вживалися спиртні напої (т. 1 а.с. 208-209).

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно з пунктом 34.2 статті 34 Закону протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про ДТП страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Згідно з пунктом 12.1 статті 12 Закону страхове відшкодування зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Відповідно до пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про ДТП, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Рacta non obligant nisi gentes inte quas inita (договори не зобов`язують нікого, крім осіб, які в них беруть участь), тому домовленістю між двома сторонами не може бути збільшено обсяг відповідальності третьої особи, не сторони такого договору.

Згідно матеріалів справи ПРАТ "СГ "ТАС" було укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК/9728492. Забезпеченим транспортним засобом за Полісом є ВАЗ "ВАЗ 2107", д/н НОМЕР_1 (а.с.6).

Страховиком подано до суду страховий акт з калькуляцією, який складено спеціалістом відділу виплат Регіонального Управління врегулювання страхових випадків ПАТ «Страхова Група «ТАС», за вирахуванням франшизи, що відповідає вимогам Закону.

Вартість ремонту автомобіля "AUDI", д/н НОМЕР_2 , згідно до висновку ремонтної калькуляції № 00259/34/2 від 30.01.2018 року склала 301951,86 грн. (а.с. 14-17).

На підставі заяви потерпілої про страхове відшкодування від 26.04.2018 року (т. 1 а.с. 18) ПАТ "СГ "ТАС" відповідно до страхового акту № 13425В/34/2018 від 15.05.2018 року та розрахунку суми страхового відшкодування здійснило власниці т.з. відшкодування фактичної вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля та виплачено страхове відшкодування в розмірі 91050 грн (за вирахуванням франшизи), що підтверджується платіжним дорученням № 76181 від 17.05.2018 року (т. 1 а.с. 19-20).

Отже, у заяві від 05 січня 2018 року, поданій на адресу ПАТ «Страхова Група «ТАС» про виплату страхового відшкодування ОСОБА_2 погодилася з сумою майнового збитку (за мінусом франшизи) у розмірі 91050 грн.

Оскільки страховик та потерпілий погодили суму страхового відшкодування у добровільному порядку, тому страховик належним чином виконав свої зобов`язання перед позивачем, виплатив йому суму страхового відшкодування у порядку та у спосіб, передбачений Законом без проведення відповідної експертизи.

Частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ставлячи під сумнів визначений розмір страхового відшкодування, відповідачем водночас не заявлено клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи.

За правилами частини другої статті 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення (частина п`ята статті 95 ЦПК України).

Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги (частина шоста статті 95 ЦПК України).

Твердження представника відповідача, що позивачем надані до позовної заяви належним чином незавірені копії документів, спростовується наявною на зворотньому аркуші під номером 22 з відміткою "Згідно з оригіналом", про що вірно зазначено судом першої інстанції.

Крім того, відповідач, у разі наявності обґрунтованого сумніву щодо достовірності наданих доказів, не був позбавлений можливості подати клопотання про витребування у позивача оригіналів доказів на підставі частини шостої статті 95 ЦПК України, чим останній не скористався.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Ураховуючи фактичні обставини справи, вимоги закону, колегія суддів приходить до висновку, що судове рішення відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, а тому відповідно ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без змін.

Із матеріалів апеляційної скарги, змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстави для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Новіка Владислава Ігоровича залишити без задоволення.

Рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 18 січня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді