Ухвала

21 липня 2022 року

м. Київ

справа № 161/14359/20

провадження № 61-6505ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Сердюка В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах яких діє адвокат Лавренчук Олександр Володимирович, на Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 грудня 2021 року та постанову Волинського апеляційного суду від 10 травня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю

Виробничо-комерційна фірма «Євробуд» про визнання недійсною додаткової угоди до договору,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2020 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом

до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційна фірма «Євробуд» (далі - ТОВ ВКФ «Євробуд») про визнання недійсною додаткової угоди до договору.

Позовна заява мотивована тим, що з 25 листопада 2011 року ОСОБА_3 перебувала з ОСОБА_1 у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 травня 2018 року розірваний.

26 червня 2014 року між ОСОБА_1 та ТОВ ВКФ «Євробуд» укладений договір про пайову участь у будівництві житлового будинку, предметом якого є діяльність сторін у будівництві житлового будинку, і безпосередньо двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , на ІІ поверсі, загальною площею 58 кв. м. Вартість квартири відповідно до умов договору складала 348 000 грн, що становить 100 % вартості квартири.

31 жовтня 2016 року між ОСОБА_1 та ТОВ ВКФ «Євробуд» укладена додаткова угода до договору від 26 червня 2014 року про внесення змін до предмета договору, а саме - двокімнатна квартира АДРЕСА_1 , загальною проектною площею 58,6 кв. м, а також вартість квартири склала

345 600 грн.

Також 29 серпня 2017 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_2

та ТОВ ВКФ «Євробуд» укладена угода до договору від 26 червня 2014 року про пайову участь в будівництві, відповідно до умов якої ОСОБА_1 добровільно передав всі належні йому права і обов`язки на двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , на ІІ поверсі, загальною площею 58,6 кв. м, які випливають з договору, а ОСОБА_2 добровільно приймає на себе дані права і обов`язки в повному обсязі з моменту підписання даної угоди.

Посилаючись на те, що додаткова угода від 29 серпня 2017 року

до договору від 26 червня 2014 року на спірну квартиру укладена

з порушенням Сімейного кодексу України (далі - СК України) та положень статей 203, 215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України),

ОСОБА_3 просила суд:

- визнати недійсною додаткову угоду від 29 серпня 2017 року до договору від 26 червня 2014 року про передачу пайовиком ОСОБА_1 майнових прав і обов`язків на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , на ІІ поверсі, загальною площею 58,6 кв. м, на користь правонаступника - ОСОБА_2 ;

- скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на зазначену квартиру з номером реєстрації про право власності № 24566767;

- визнати за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину спірної квартири, як на майно спільної сумісної власності подружжя.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 грудня 2021 року (у складі судді Івасюти Л. В.) позовні вимоги ОСОБА_3

в частині скасування державної реєстрації права власності

за ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 , з номером реєстрації про право власності № 24566767 та визнання за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину спірної квартири, як на майно спільної сумісної власності подружжя, залишено без розгляду на підставі пункту 4 частини першої

статті 257 ЦПК України.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 грудня 2021 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано недійсною угоду від 29 серпня 2017 року до договору від 26 червня 2014 року про пайову участь в будівництві про добровільну передачу пайовиком ОСОБА_1 всіх належних йому прав і обов`язків на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , на ІІ поверсі, загальною площею 58,6 кв. м, на користь правонаступника - ОСОБА_2 .

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Волинського апеляційного суду від 10 травня 2022 року

(у складі колегії суддів: Матвійчук Л. В., Осіпука В. В., Федонюк С. Ю.) рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 грудня 2021 року залишено без змін.

Судові рішення мотивовані тим, що при укладенні додаткової угоди

від 29 серпня 2017 року до договору від 26 червня 2014 року про пайову участь в будівництві про добровільну передачу пайовиком ОСОБА_1 всіх належних йому прав і обов`язків на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , на ІІ поверсі, загальною площею 58,6 кв. м, на користь правонаступника - ОСОБА_2 , сторони діяли недобросовісно, що є підставою для визнання такої угоди недійсною на підставі статей 203, 215 ЦК України.

11 липня 2022 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах яких діє адвокат Лавренчук О. В., звернулися до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області

від 13 грудня 2021 року та постанову Волинського апеляційного суду

від 10 травня 2022 року, в якій заявник просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року

у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала,

що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду

на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини

і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень

resjudicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України Для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Зі змісту судових рішень вбачається, що предметом спору у даній справі

є вимоги немайнового характеру про визнання недійсною додаткової годи до договору про передачу пайовиком ОСОБА_1 майнових прав

і обов`язків на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , на ІІ поверсі, загальною площею 58,6 кв. м, на користь правонаступника - ОСОБА_2 .

Вартість квартири відповідно до умов договору складала 348 000 грн,

що становить 100 % вартості квартири.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином

(рішення у справі «Зубац проти Хорватії», заява № 40160/1, від 05 квітня 2018 року).

Отже, справа є незначної складності та не належить до виключень з цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

При цьому, Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну та предмет позову, складність справи, доводи касаційної скарги, а також значення справи для сторін і суспільства, практику розгляду справ з даної категорії.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК Українисуд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню,

у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Зазначення у постанові Волинського апеляційного суду від 10 травня

2022 року про можливість її оскарження в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки такий перегляд не відповідатиме положенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у частині права особи на розгляд справи судом, встановленим законом.

З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Одночасно суд роз`яснює вимоги пункту 3 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір», відповідно до якого сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах яких діє адвокат Лавренчук Олександр Володимирович, на Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 грудня 2021 року та постанову Волинського апеляційного суду від 10 травня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційна фірма «Євробуд» про визнання недійсною угоди до договору, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

С. Ю. Мартєв

В. В. Сердюк