Справа № 202/909/22
Провадження № 2-з/202/56/2022
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА

21 лютого 2022 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Слюсар Л.П. ,

за участю секретаря - Пеки Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявоюОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Ковальової Євгенії Євгеніївни, ОСОБА_2 , третя особа: Публічне акціонерне товариство «УКРСИББАНК», про визнання дій приватного нотаріуса протиправними та скасування рішення про державну реєстрацію, витребування майна з чужого незаконного володіння, -

ВСТАНОВИВ:

10 лютого 2022 року на адресу суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Ковальової Євгенії Євгеніївни, ОСОБА_2 , третя особа: Публічне акціонерне товариство «УКРСИББАНК», про визнання дій приватного нотаріуса протиправними та скасування рішення про державну реєстрацію, витребування майна з чужого незаконного володіння, в якій позивач просить суд: визнати дії державного реєстратора приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Ковальової Євгенії Євгеніївни щодо проведення державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна квартиру загальною площею 74,2 кв.м., житловою 47,5 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», протиправними; скасувати рішення приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Ковальової Євгенії Євгеніївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 67797405 від 11.01.2022 року на державну реєстрацію права власності на квартиру загальною площею 74,2 кв.м., житловою площею 47,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», ; витребувати у незаконного володільця ОСОБА_2 на його користь квартиру загальною площею 74,2 кв.м., житловою площею 47,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 ; скасувати рішення приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Ковальової Євгенії Євгеніївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 63261267 від 04.02.2022 року про державну реєстрацію права власності на квартиру загальною площею 74,2 кв.м., житловою 47,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 ; судові витрати у розмірі 15878 грн. 46 коп. стягнути з відповідачів на користь позивача.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 лютого 2022 року, головуючим суддею у розгляду вказаної позовної заяви визначено суддю Слюсар Л.П.

В порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України, 14 лютого 2022 року судом був направлений запит начальнику ВАДР Управління паспортної роботи, громадянства та реєстрації фізичних осіб ГУ ДМС в Дніпропетровській області, щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача ОСОБА_2 .

18 лютого 2022 року ОСОБА_1 до суду подано заяву про забезпечення позову, в якій він просить суд накласти арешт на квартиру загальною площею 74,2 кв.м., житловою 47,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 та заборонити ОСОБА_2 вчиняти будь які дії щодо відчуження, продажу, дарування, міни, передачі в заставу, оренду, іпотеку, внесення до статутного капіталу юридичних осіб квартири загальною площею 74,2 кв.м., житловою 47,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заяви зазначив, що на теперішній час, він незаконно, самоуправно позбавлений своєї квартири. Його з родиною, разом з неповнолітньою дочкою, без рішення суду було виселено з квартири відповідачами, які на теперішній час її активно продають через сайти продажу нерухомості: сайт ОЛХ номер оголошення: ID:739919156 та ДОМ РІА ЮА номер оголошення ID: 23110013 ще до 04.02.2022 року і продовжують її продавати за 50000 доларів США. На теперішній час, право власності зареєстровано за ОСОБА_2 , який має всі можливості для незаконного продажу його квартири. У випадку задоволення його позовних вимог, якщо відповідач здійснить продаж квартири іншій особі, то він не зможе зареєструвати за собою право власності на квартиру і вимушений буде знову звертатись до нового власника з позовом про витребування та сплачувати додатково дуже великий судовий збір. Тому просить задовольнити вказану заяву у викладений ним спосіб.

Згідно з частиною 1 статті 153 ЦПК України суд розглядає заяву про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

Вивчивши подані матеріали, суд доходить висновку про те, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що предметом позову у цивільні справі № 202/909/22, яка перебуває в провадженні Індустріального районного суду м. Дніпропетровськ є визнання дій приватного нотаріуса протиправними та скасування рішення про державну реєстрацію, витребування майна з чужого незаконного володіння.

Відповідно ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом статті 149 ЦПК України заходи до забезпечення позову застосовуються судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду.

Частиною 1 статті 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується, зокрема: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п. 4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Забезпечення позову - це сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо існує ймовірність невиконання судового рішення у майбутньому або виникнення складнощів під час його виконання.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову .

Відповідно, заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, у тому числі для запобігання потенційним труднощам щодо подальшого виконання такого рішення.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер інформаційної довідки: 297332531 від 01.02.2022, право власності на квартиру АДРЕСА_3 належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», підстава договір іпотеки, серія та номер: 4273, виданий 14.12.2007, видавник: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кохан Г.Л.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер інформаційної довідки: 300037890 від 17.02.2022 року право власності на квартиру АДРЕСА_3 належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 43, виданий 04.02.2022 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ковальовою Євгенією Євгеніївною.

Накладання судом арешту на майно особи, безперечно є втручанням зі сторони державного органу у право власності особи, передбачене статтею 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Право кожного на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його прав та обов`язків цивільного характеру передбачено і п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. 2, 8 ЦПК України.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує на необхідність дотримання принципу справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції", "Джеймс та інші проти Сполученого королівства") положення статті 1 Першого протоколу містять три окремих правила, які не застосовуються окремо: перше правило проголошує принцип мирного володіння майном, друге стосується позбавлення майна і визначає певні умови для визнання втручання у власність правомірним, третє правило визнає за державами контролювати використання майна за наявності певних умов для цього. Також, щоб зробити висновок, чи відповідає певний захід втручання в право власності принципу правомірного та допустимого втручання, слід оцінити, чи є захід законним, чи переслідує втручання суспільний інтерес, чи є такий захід пропорційним переслідуваним цілям.

Однак лише посилання в заяві про забезпечення позову на потенційну можливість, щодо створення умов, при яких ефективний захист та поновлення права власності на спірну квартиру, розташовану за адресою: квартира АДРЕСА_3 , буде ускладнено, а виконання рішення суду унеможливлено, без наведення відповідного обґрунтування та підтвердження доказами, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Так, твердження позивача про те, що відповідачі на теперішній час активно продають через сайти продажу нерухомості квартиру АДРЕСА_3 жодним доказом не підтверджено

Зважаючи, що забезпечення позову допускається, за умови, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а заявником таких доказів не надано, суд вважає необхідним в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Додатково суд враховує, що заходи забезпечення позову повинні мати належну мету усунення неможливості або утруднення виконання судового рішення. Позивач, посилаючись на ризик відчуження майна, не зазначає конкретних дій, які вчиняються для відчуження спірної квартири другим відповідачем на користь третіх осіб. Заборона вчинення будь-яких дій, щодо вищевказаної квартири є надмірним втручанням в права другого відповідача та не відповідає вищезазначеній меті.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на зазначене можливо дійти висновку про те, що позивачем не доведено існування реальної загрози невиконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог, та необхідність забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідача та заборони вчиняти будь які дії щодо відчуження, продажу, дарування, міни, передачі в заставу, оренду, іпотеку, внесення до статутного капіталу юридичних осіб.

Виходячи із вищевикладеного, заява позивача про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Суд також вважає за необхідне звернути увагу позивача, що ним всупереч вимогам п. 6 ч. 1 ст. 151 ЦПК України так і не зазначено пропозицію щодо зустрічного забезпечення. Зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі, визначеному судом. Якщо позивач з поважних причин не має можливості внести відповідну суму, зустрічне забезпечення також може бути здійснено шляхом: 1) надання гарантії банку, поруки або іншого фінансового забезпечення на визначену судом суму та від погодженої судом особи, щодо фінансової спроможності якої суд не має сумнівів; 2) вчинення інших визначених судом дій для усунення потенційних збитків та інших ризиків відповідача, повязаних із забезпеченням позову (ч.4 ст. 154 ЦПК України ).

Статтею 154 ЦПК України передбачено право та обов`язок суду щодо застосування зустрічного забезпечення під час розгляду заяви про забезпечення позову, тобто відповідно до вимог ЦПК України позивач повинен внести пропозиції щодо зустрічного забезпечення, а суд відповідно до положень ст. 154 ЦПК України буде вирішувати обов`язковість його застосування.

За таких обставин, аналізуючи вищевикладені обставини, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз`яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів представника позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, яких заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; суд доходить висновку, що вказана заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає, оскільки на даний час судом не встановлено, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову, а також заявником належним чином не обґрунтовано свої вимоги щодо забезпечення позову.

Суд роз`яснює заявнику, що відмова у задоволенні заяви про забезпечення позову не перешкоджає повторному зверненню з такою заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для відмови.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149-153 Цивільного процесуального кодексу України,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволені заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (04054, м. Київ, вул. Дмитрівська, 33, оф.22, ), приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Ковальової Євгенії Євгеніївни (49006, м. Дніпро, вул. Савченко, 6-Б/32), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП: НОМЕР_1 ), третя особа: Публічне акціонерне товариство «УКРСИББАНК» (61001, місто Харків, проспект Московський, будинок 60), про визнання дій приватного нотаріуса протиправними та скасування рішення про державну реєстрацію, витребування майна з чужого незаконного володіння відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Індустріальний районний суд, шляхом подачі протягом 15-ти днів з дня її проголошення апеляційної скарги.

Суддя Л.П. Слюсар