Справа № 199/6140/22
(2/199/2553/22)
РІШЕННЯ

Іменем України

27.12.2022 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого судді Руденко В.В., при секретарі Божко А.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення з нього боргу за договором позики в загальному сумі 25000 грн., пені в розмірі 91250,00 грн., а також судові витрати по справі. У підтвердження позовних вимог зазначив, що 29.07.2019 року він надав відповідачу грошові кошти в розмірі 25000,00 грн., які останній зобов`язався повернути до 28 серпня 2019 року, що відповідач надав власноручно написану розписку. Однак у вказаний строк відповідач грошові кошти не повернув, від виконання зобов`язань ухиляється. У зв`язку з чим позивач просив суд стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 25000 грн., пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань за період з 25.08.2021 року по 25.08.2022 року в розмірі 91250,00 грн., а також судовий збір.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 жовтня 2022 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного провадження без виклику сторін.

Відповідач правом на подачу відзиву на позов не скористався.

Дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 29 липня 2019 року між сторонами був укладений договір позики, відповідно до умов якого відповідач отримав позику в розмірі 25000,00 грн. та зобов`язався повернути позику до 25 серпня 2019 року. На підтвердження даного факту відповідач надав розписку.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України).

Зобов`язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України), та ці підстави зазначені в ст. ст. 599, 600, 601, 604 - 609 ЦК України, та за відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

Згідно зі змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ст. 527 ЦК).

Як передбачено ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст.. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно правової позиції, викладеній в рішенні Верховного Суду України від 18.09.2013 року по справі № 6-63цс13 у спорі про стягнення боргу за договором позики, - розписка, за своєю суттю є документом, який підтверджує укладення договору позики, а також засвідчує отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Згідно ч.1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Ст. 625 ЦК України закріплено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Враховуючи факт укладення договору позики між сторонами, з відповідача підлягає стягненню сума позики в розмірі 25000,00 грн.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача суми пені за не виконання грошового зобов`язання у розмірі 91250,00 грн., суд зазначає наступне.

Статтею 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Статтею 549 ЦК України передбачено,що неустойкою (пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Договором позики від 29.07.2019 року визначено, що у разі неповернення суми боргу у встановлений строк позичальник сплачує позикодавцеві пеню у розмірі 1 (один) відсоток від суми позики за кожен день прострочення платежу.

За проведеним розрахунком позивача, нарахована пеня за 365 календарних днів неповернення позики за період з 25.08.2021 року по 25.08.2022 року складає 91250,00 грн.

Однак, нарахована позивачем заборгованість за пенею у розмірі 91250,00 грн. значно перевищує розмір отриманої суми у борг.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

З матеріалів справи вбачається, що строк дії договору позики закінчився 28.08.2019 року, з позовними вимогами до відповідача позивач звернувся у серпні 2022 року, що сприяло збільшенню пені за договором позики.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про можливість зменшення розміру пені до розміру заборгованості за договором позики, тобто до 25000,00 грн.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір в сумі 992,40грн.

Керуючись ст.ст. 12,81,133,141,200,263-265 ЦПК України, ст.ст. 1046-1049 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,- задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) заборгованість за договором позики від 29 липня 2019 року в розмірі 25000,00 грн., пеню в розмірі 25000,00 а також судові витрати по справі, що складаються з судового збору в розмірі 992,40грн., а всього 50992 (п`ятдесят тисяч дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі у тридцятиденний строк з дня складання повного судового рішення апеляційної скарги.

Суддя: В.В. Руденко