Справа № 369/7374/20
Провадження № 2/369/404/22
28.10.2022 року м. Київ
Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:
головуючого судді: Волчко А.Я.
за участю секретаря: Миголь А.А.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Києво- Святошинського районного суду Київської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором оренди, -
19.06.2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором оренди.
Позовна заява обґрунтована тим, що 04.08.2017 року між ОСОБА_1 , як орендодавцем, та ОСОБА_2 , як орендарем, укладено Договір оренди житлового приміщення, а саме квартири АДРЕСА_1 . Термін дії договору було визначено у договорі з 07.08.2017 року по 07.02.2018 року, однак з зазначенням, що у випадку продовження користування квартирою й орендованим майном після закінчення терміну Договору, при відсутності заперечень з боку Орендодавця, Договір вважається подовженим на невизначений термін до розірвання обома сторонами. Після спливу строку Договору, 07.02.2018 року, орендар продовжив проживати у квартирі, а орендодавець не заперечував щодо продовження договору без укладення нового, оскільки Договір вважався продовженим згідно п. 7.3 Договору. За останньою квитанцією про сплату за користування житловим приміщенням, останній період становив 07.05.2019 року по 07.06.2019 року. Отже, термін Договору склав з 07.08.2017 року по 07.07.2019 року (оскільки орендар сплатив в момент укладення договору за останній місяць користування квартирою).
ОСОБА_3 є батьком позивача, що підтверджується додатками: Копія свідоцтва про народження НОМЕР_1 , Копія паспорту ОСОБА_3 НОМЕР_2 , виданого Вишнівським МВМ ГУМВС України в Київській області 18 грудня 1997 року. Під час сплати заборгованості ОСОБА_3 діяв від імені ОСОБА_1 на підставі довіреності, відповідно до додатку: Довіреність 2075 від 04 жовтня 2016 року.
Позивач просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму у розмірі 19 405,47 грн., як відшкодування збитків за невиконання умов Договору, та стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 840,80 грн.
Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Пінкевич Н.С. від 27.08.2020 року відкрито позовне провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін.
Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Пінкевич Н.С. від 21.10.2020 року здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін на порядок спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
18.11.2020 року до суд надійшла спільна заява сторін про затвердження мирової угоди та мирова угода від 06.11.2020 року, відповідно до якої сторони домовилися, що відповідач протягом 15 днів з дня затвердження мирової угоди сплачує позивачу в розмірі 5000,00 грн. відшкодування збитків за невиконання умов договору.
Згідно розпорядження керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області Дідур М.О. щодо повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями та протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу передано на розгляд судді Усатова Д.Д.
Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Усатова Д.Д. від 18.12.2020 року відкрито позовне провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
Згідно розпорядження керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області Дідур М.О. щодо повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями та протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу передано на розгляд судді Волчко А.Я.
Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Волчко А.Я. від 23.09.2021 року справу прийнято до провадження та відкрито позовне провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
У судове засідання позивач не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи його було повідомлено належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в розмірі 5 000,00 грн., від затвердження заяви про примирення відмовився.
У судове засідання відповідач не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи його було повідомлено належним чином, не надав заяву про розгляд справи без його участі, правом надати відзив не скористався, причини неявки суду не відомі.
Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
У зв`язку із відсутністю заперечень представника позивача суд ухвалив, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст.ст.280-281Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України).
У відповідності до ч. 5 ст.268ЦПКУкраїни датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 15.02.2017 року № 1, виконкомом Вишневої міської ради засвідчено, що квартира АДРЕСА_1 , належить на праві власності ОСОБА_1 .
04 серпня 2017 року між ОСОБА_1 , як орендодавцем, та ОСОБА_2 , як орендарем, укладено Договір оренди житлового приміщення, а саме квартири АДРЕСА_1 .
Відповідно до п.п. 5.1, 5.2. орендар вносить плату за користування житловим приміщенням та майном, що знаходить у ньому до 15 числа кожного місяця, вартість оренди складає 5 000,00 грн.
Відповідно до розділу 9 Договору оренди ОСОБА_5 сплатив орендну плату у розмірі 10 000,00 грн. та зобов`язався сплачувати комунальні послуги. У квартирі будуть проживати ОСОБА_2 , ОСОБА_6 та їх донька ОСОБА_7 .
Згідно п.п. 7.1., 7.2., 7.3. Договору оренди термін дії Договору з 07 серпня 2017 року по 07 лютого 2018 року. Термін дії Договору може бути продовжений або скорочений по взаємній згоді сторін. У випадку продовження користування квартирою й орендованим майном після закінчення терміну Договору, при відсутності заперечень з боку орендодавця, Договір вважається продовженим на невизначений термін до розірвання обома сторонами.
Отже, термін дії Договору оренду закінчився 07 лютого 2018 року.
Відповідно до виписки про надходження коштів на картковий рахунок ОСОБА_1 від 05.01.2016 року, за період з 15.02.2018 року по 15.02.2018 року, в терміналі самообслуговування картку ОСОБА_1 поповнено на 4990,00 грн. платником карти НОМЕР_3 без зазначення призначення платежу та платника картки.
Відповідно до виписки про надходження коштів на картковий рахунок ОСОБА_1 від 12.08.2015 року, за період з 15.04.2019 року по 15.04.2019 року, в терміналі самообслуговування картку ОСОБА_1 поповнено на 4990,00 грн. платником ОСОБА_8 без зазначення призначення платежу та платника картки.
Відповідачем не спростовані твердження позивача про продовження терміну дії Договору оренди після настання 07 лютого 2018 року, відповідно до п.п. 7.2.7.3 Договору оренди від 04.08.2017 року, а у наданій сторонами Мировій угоді від 06.11.2020 року відповідачем визнано факт наявності заборгованості ОСОБА_2 перед ОСОБА_3 у розмірі 5000,00 грн.
Останній платіж за орендну плату зроблено дружиною відповідача 14 травня 2019 року, враховуючи відсутність заперечень з боку орендодавця на продовження Договору оренди та відсутність підтвердження за цей період розірвання такого Договору оренди, зазначені відомості дають підстави вважати продовженим Договір оренди на строк до 07 червня 2019 року включно.
Отже, у позивача з 08 червня 2019 року виникло право вимоги до відповідача на сплату житлово-комунальних платежів, а з 08 липня 2019 року на стягнення з відповідача на користь позивача 3 відсотків річних та інфляційних витрат.
Відповідно до ч. 1 ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.
Згідно ч. 3 ст. 815 ЦК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за найм житла. Наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму.
Відповідно до ст. 821 ЦК України Договір найму житла укладається на строк, встановлений договором. Якщо у договорі строк не встановлений, договір вважається укладеним на п`ять років. До договору найму житла, укладеного на строк до одного року (короткостроковий найм), не застосовуються положення частини першої статті 816, положення статті 818 та статей 822-824 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк, одностороння відмова від зобов`язання не допускається.
Згідно до ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначенні законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до квитанцій від 08.07.2019 року, за послуги з управління багатоквартирним будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , за місяць червень 2019 року, нараховано станом на 01 червня 2019 року - 5396,58 грн., та на 08.07.2019 року до сплати - 6006,10 грн.
Відповідно до ч. 4 ст. 319 Цивільного кодексу України, власність зобов`язує.
Відповідно до положень ст.322 Цивільного кодексу України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст.68 Житлового кодексу Української РСР наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені Радою Міністрів Української РСР.
Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги», передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово- комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово- комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово- комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Отже, у зв`язку з несплатою споживачем та орендарем квартири, ОСОБА_2 , заборгованості за квитанціями, орендодавець як власник майна, який зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, сплатив заборгованість у загальному розмірі 18 523,67 грн.
Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також з угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.
Оскільки, внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.
Оскільки позивачем було сплачено заборгованість за квитанціями по сплаті за послуги з управління багатоквартирним будинком та за послуги теплоенерго у період діючого продовженого Договору оренди від 04.08.2017 року, у позивача ОСОБА_1 з`явилося право вимоги до ОСОБА_2 щодо стягнення з відповідача на користь позивача зазначених сум заборгованості та стягнення інфляційних втрат і 3 % річних, які виникали за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.
Однак, позивач, своєю заявою від 02.02.2022 року відмовився від затвердження Мирової угоди про примирення сторін, в якій було визначено сплату відповідачем на користь позивача 5000,00 грн., які становили суму відшкодування збитків за невиконання умов Договору оренди, та підтримав свої позовні вимоги частково, в розмірі 5 000,00 грн.
У позовній заяві сума заборгованості, що підлягала стягненню з відповідача на користь позивача становила: 13 127,09 грн. - за послуги теплоенерго за опалення (станом на 01.06.2019 року), та 5396,58 грн. - за послуги з управління багатоквартирним будинком (станом на 01.06.2019 року).
Відповідно до розрахунку 3 відсотків річних, наданого позивачем за період 01.06.2019 року по 19.06.2020 року, від суми боргу - 18 523,00 грн., 3 відсотки річних становили 585,43 грн.
Згідно розрахунку інфляційних збитків, наданого позивачем за період з 01.06.2019 року по 19.06.2020 року, від суми боргу 18 523,00 грн., інфляційні збитки становили - 296,37 грн.
Отже, позивач просив стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості в розмірі 19 405,47, яка складалася з: 13 127,09 грн. - за послуги теплоенерго за опалення (станом на 01.06.2019 року), та 5396,58 грн. - за послуги з управління багатоквартирним будинком (станом на 01.06.2019 року), 3 відсотків річних за період 01.06.2019 року по 19.06.2020 року, від суми боргу - 585,43 грн., інфляційних збитків, наданого позивачем за період з 01.06.2019 року по 19.06.2020 року, від суми боргу - 296,37 грн.
Зменшивши розмір позовних вимог, заявою від 02.02.2022 року, позивач не надав розрахунку заборгованості відповідача перед позивачем, тому у суду відсутні письмові докази на підтвердження з чого саме складається заборгованість у розмірі 5000,00 грн., які позивач просить стягнути з відповідача на його користь , та не є зрозумілим за який період та станом на який день було проведено розрахунок заборгованості у загальному розмірі 5000,00 грн., чи складається заборгованість у 5 000,00 грн. з основної суми заборгованості за сплату позивачем за послуги теплоенерго за опалення та за послуги з управління багатоквартирним будинком, чи це нарахування інфляційних збитків та 3 % річних.
Отже, сама по собі вимога позивача про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 5000,00 грн., без надання належних та допустимих доказів, що складають розрахунок такої заборгованості, не може бути підставою для стягнення одночасно суми заборгованості за сплату позивачем за послуги теплоенерго за опалення, за послуги з управління багатоквартирним будинком, інфляційних збитків та 3 % річних.
Відповідно до ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з ч.1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення своїх позовних вимог не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд прийшов висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 19, 77, 79, 80, 89, 141, 247, 263-265, 280-281, 288-289 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 319, 509, 525, 526, 530, 638 Цивільного кодексу України, ст.68 Житлового кодексу Української, суд, 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги», -
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором оренди -відмовити.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Заочне рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного рішення суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя: А.Я. Волчко