ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 606/1126/17Головуючий у 1-й інстанції Ромазан Л.С.
Провадження № 22-ц/817/101/22 Доповідач - Дикун С.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2022 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Дикун С.І.

суддів - Парандюк Т. С., Храпак Н. М.,

з участю секретаря - Мендрик І.В.

учасників справи: позивачів ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №606/1126/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 13 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Теребовлянської міської ради Тернопільської області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою (заїздом), ухваленого суддею Ромазан Л.С., повний текст рішення складено 17 вересня 2021 року , -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду із позовом до ОСОБА_3 , Теребовлянської міської ради Тернопільської області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою (заїздом).

В обґрунтування вимог посилались на те, вони є співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1 , до якого існує єдиний заїзд з боку АДРЕСА_1 . Відповідачка ОСОБА_3 , яка є їх суміжним землекористувачем, самовільно захопила частину земельної дороги, що належить до земель загального користування Теребовлянської міської ради Тернопільської області, чим створює їм перешкоди у заїзді до належного їм будинку.

Рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 13 вересня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Теребовлянської міської ради Тернопільської області про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою (заїздом) відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу на рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 13 вересня 2021 року, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення у даній справі, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд неповно з`ясував обставини, які мають значення для справи.

Зазначає, що захоплення ОСОБА_3 земельної ділянки розміром 4 кв.м. підтверджується висновком земельного експерта КНДІСЕ №140/18-22 від 10 вересня 2018 року. В цьому висновку вказано, що даний факт може спричиняти перешкоди в проїзді до його будинку та до будинку ОСОБА_2 . Іншого проїзду до його будинку немає. Крім того, в судовому засіданні експерт ОСОБА_4 підтвердив складений ним висновок, який не спростований відповідачкою.

Вважає, що суд безпідставно відхилив висновок експерта, мотивуючи тим, що він складений експертом внаслідок використання ним неповної інформації про земельні ділянки.

Посилається на те, що суд помилково мотивував своє рішення проведенням експеримента 2 червня 2021 року, внаслідок якого великогабаритний автомобіль проїхав спірним заїздом, такий експеримент не має значення, оскільки ширина заїзду внаслідок захоплення зменшилась та це створює незручності у його використанні.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідачки ОСОБА_3 адвокат Ізай Р.О. посилається на те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 є безпідставною, а рішення Теребовлянського районного суду від 13 вересня 2021 року - законним та обґрунтованим. Судом повно з`ясовано всі обставини, які мають значення для справи. Під час розгляду справи позивачі не повідомили суд, що вони не є співвласниками суміжної із відповідачкою земельної ділянки 0,1000 га, котра поділена між ними. В результаті поділу земельної ділянки згідно із даними земельно-технічної документації ОСОБА_2 стала одноосібним власником земельної ділянки площею 0,0423 га ( в тому числі під проїздами і проходами 0,0026 га) кадастровий номер 612010100:03:001:0431, яка межує із ділянкою ОСОБА_3 та є власником цілого будинку з 23.05.2015 року. А позивач ОСОБА_1 став одноосібним власником окремої земельної ділянки площею 0,0577 га кадастровий номер 612010100:03:001:0438, зареєстрованої у Державному реєстрі речових прав 17.03.2017 року, котра межує із земельною ділянкою позивачки ОСОБА_2 , однак не є скуміжною із земельною ділянкою відповідачки ОСОБА_3 . У земельно-технічній документації узгоджено межі земельних ділянок позивачів та зазначено про відсутність претензій щодо таких меж, а також вказано проїзд та прохід до вказаних земельних ділянок позивачів в існуючих межах, що свідчить про відсутність порушення прав позивачів зі сторони відповідачки ОСОБА_3 .

У відзиві на апеляційну скаргу Теребовлянська міська рада просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 13 вересня 2021 року залишити без змін.

Всупереч вимогам чинного на момент подання позовної заяви законодавства, позивачі не повідомили суду всіх обставин по справі. Зокрема, що ще 22 січня 2015 року, тобто на час подачі позову, провели розподіл земельної ділянки на дві, а тому є одноосібними власниками окремих земельних ділянок, а не як заявлено в позовній вимозі співвласниками однієї земельної ділянки. ОСОБА_2 стала одноосібним власником земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0423 по АДРЕСА_1 , кадастровий номер 612010100:03:001:0431.

ОСОБА_1 став одноосібним власником земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0577 по АДРЕСА_1 кадастровий номер 612010100:03:001:0438.

Також позивачі не надали до суду першої інстанції технічної документації щодо розподілу земельної ділянки між позивачами. Однак, саме в цій документації зазначено про відсутність претензій до меж земельних ділянок, а також відображено конфігурацію спірного проїзду, який існує на даний час, що свідчить про відсутність порушення прав позивачів.

Проведеним 02.06.2021 року комісією Теребовлянської міської ради експериментом встановлено, що у позивачів відсутні перешкоди у користуванні спірним проїздом, оскільки його ширина дає можливість проїзду великогабаритного транспорту.

Під час розгляду справи в апеляційному суді позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підтримали апеляційну скаргу в її межах та просили задовольнити вимоги апеляційної скарги, одночасно подавши письмові пояснення по суті апеляційної скарги, в яких посилаються на безпідставність відмови суду першої інстанції у задоволенні їх вимог та неприйняття судом висновку експерта.

Відповідачка ОСОБА_3 та її представник, будучи присутніми в судовому засіданні апеляційного суду 14 лютого 2022 року, апеляційну скаргу заперечили з мотивів, зазначених у доводах відзиву на апеляційну скаргу, рішення суду вважають законним та обґрунтованим і таким, що не підлягає до скасування з мотивів, зазначених як у суді першої інстанції, так і в апеляційному суді.

У судове засідання апеляційного суду 01 березня 2022 року відповідачі Теребовлянська міська рада, а також ОСОБА_3 та її представник, будучи належно повідомленими про розгляд справи не з`явилися, що, з урахуванням думки учасників справи та вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у випадках передбачених ЦПК.

У відповідності до статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Захист земельних прав - це передбачені законом способи охорони цих прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Як установлено судом та підтверджується матеріалами справи, відповідно до договору купівлі-продажу від 11 березня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Теребовлянського районного нотаріального округу Гордєєвою Л.І. та зареєстрованого в реєстрі за №296, позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_2 стали власниками кожен по 1/2 частці житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 (житлового будинку глиняного житловою площею 37.9 кв.м, загальною площею 71.3 кв.м). Продаж зазначеного житлового будинку здійснено разом із продажем земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0.1000 га із відповідним кадастровим номером.

Згідно із договором купівлі-продажу земельної ділянки від 11 березня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Теребовлянського районного нотаріального округу Гордєєвою Л.І. та зареєстрованого в реєстрі за №300, позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками земельної ділянки - :03:001:0282, площею 0.1000 га- прибудинкова територія, яка розташована по АДРЕСА_1 , по 1/2 частці кожен (спільна часткова власність). Цього ж дня приватним нотаріусом здійснено державну реєстрацію права спільної часткової власності позивачів на вказану земельну ділянку, номер запису про право власності : 4931972.

27 листопада 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як співвласники земельної ділянки площею 0.1 га з цільовим призначенням «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», що розташована в АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :03:001:0282, виготовивши технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, добровільно надали нотаріусу спільну письмову заяву на поділ вказаної земельної ділянки, а саме: на земельну ділянку № НОМЕР_1 площею 0.0423 га, в тому числі під проїздами та проходами - 0.0026 га, що буде власністю ОСОБА_2 , земельну ділянку АДРЕСА_2 , площею 0.0577 га, що буде власністю ОСОБА_1 відповідно до плану поділу земельної ділянки.

Таким чином, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 стали власниками двох окремих земельних ділянок із відповідними площами.

Рішенням 65-ї сесії Теребовлянської міської ради Тернопільської області від 3 грудня 2014 року № 2005 «Про присвоєння земельній ділянці поштової адреси АДРЕСА_1 присвоєно поштову адресу АДРЕСА_1 земельній ділянці загальною площею 0.0577 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що перебуває у власності ОСОБА_1 , а земельній ділянці загальною площею 0.0423 га, що перебуває у власності ОСОБА_2 залишити поштову адресу АДРЕСА_1 .

В подальшому, відповідно до договору дарування 1/2 частки житлового будинку від 23 травня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Теребовлянського районного нотаріального округу Мєшковою Н.Ф., та зареєстрованого в реєстрі за №810, ОСОБА_1 подарував належну йому 1/2 частку житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель, що знаходяться у АДРЕСА_1 загальною площею 71.3 кв.м, житловою 37.9 кв.м ОСОБА_2 . Відчужувана ОСОБА_1 частка зазначеного нерухомого майна знаходиться на земельній ділянці площею 0.0423 га, кадастровий номер :03:001:0431.

Із технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки позивачів вбачається, що земельна ділянка позивача ОСОБА_1 не межує із земельною ділянкою відповідача ОСОБА_3 .

Таким чином, на час звернення позивачів із вказаним позовом, вони були окремими власниками двох земельних ділянок - ОСОБА_2 стала одноосібним власником земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0423 по АДРЕСА_1 , кадастровий номер 612010100:03:001:0431; ОСОБА_1 став одноосібним власником земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0577 по АДРЕСА_1 кадастровий номер 612010100:03:001:0438.

Хоча у своїх позовних вимогах, в тому числі уточнених, безпідставно вказали, що користуються однією земельною ділянкою, яка закріплена за будинком, співвласниками якої вони є, що не відповідає встановленим судом фактичним обставинам.

Окрім того, у витребуваній судом першої інстанції на вимогу сторони відповідачів технічній документації за 2014 р., що стала підставою для видачі правовстановлюючих документів ОСОБА_2 на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0423 по АДРЕСА_1 , кадастровий номер 612010100:03:001:0431 та ОСОБА_1 - на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0577 по АДРЕСА_1 кадастровий номер 612010100:03:001:0438 ( т.1 а.с.183-5, 183-7) вбачається, що позивачами узгоджено заїзд до спірних земельних ділянок у межах, існуючих на момент розгляду справи, про що не заперечили і самі позивачі у своїх поясненнях, а не у межах рекомендованої схеми влаштування заїзду по АДРЕСА_3 (т.1 а.с.5), як того вимагають позивачі.

Відповідач ОСОБА_3 є власником земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0.1 га за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується рішенням органу місцевого самоврядування № 3253 від 2 лютого 2018 року, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (державну реєстрацію вчинено 5 квітня 2018 року), кадастровий номер :03:001:0854.

Вказане рішення органу місцевого самоврядування позивачами не оспорювалось, у встановленому законом порядку воно не визнано незаконним.

У проекті землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та для ведення особистого селянського господарства в межах населеного пункту за адресою: АДРЕСА_1 міститься рішення 32-ої сесії Теребовлянської міської ради Тернопільської області від 22 вересня 2017 року №2548 «Про затвердження акту обстеження земельної ділянки та уповноваження депутата міської ради права підпису в акті встановлення (відновлення) та погодження меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 », яким затверджено акт обстеження земельної ділянки в АДРЕСА_1 між землекористувачами ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 від 12 серпня 2017 року, уповноважено депутата міської ради Мужа В.В. права підпису в акті встановлення (відновлення) та погодження меж земельної ділянки в натурі, закріплення їх межовими знаками та переданими на зберігання.

Із акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 31 жовтня 2018 року вбачається, що межа земельної ділянки із кадастровим номером :03::001:0854, що в АДРЕСА_1 , наданої ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0.1000 га, закріплена в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка ІІІ виду у кількості 16 штук, претензій до конфігурації та меж земельної ділянки користувачами суміжних земельних ділянок немає.

Звертаючись з позовом позивачі посилались на те, що ОСОБА_3 , яка є їх суміжним землекористувачем, самовільно захопила частину проїзду, що належить до земель загального користування Теребовлянської міської ради Тернопільської області, та створює їм перешкоди у заїзді до належного їм будинку.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою суд першої інстанції виходив з того, що позивачі не довели обставин порушення їх прав на використання земельної ділянки, яка є власністю Теребовлянської міської ради (землі загального користування), як заїзду до належних їм земельних ділянок, права позивачів на право використання земельної ділянки Теребовлянської міської ради не порушено та відповідачами не чиняться перешкоди позивачам у користуванні заїздом, передбаченим матеріалами земельно-технічної документації щодо розподілу земельних ділянок позивачів.

Колегія суддів погоджується із наведеним висновком суду, з огляду на наступне.

Згідно з положеннями ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У відповідності до ч.2 ст.152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

В той же час ч.3 ст.152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ)відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Власник майна вправі звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (негаторний позов).

Із зазначеним позовом може звернутися також особа, яка відповідно до закону або договору має право володіння та користування майном, у тому числі у випадку, коли зазначені перешкоди чиняться власником такого майна. Позивач, пред`являючи негаторний позов, повинен довести належними, допустими, достовірними та достатніми доказами наявність в нього права власності та про створення йому саме відповідачем перешкод в користування та/або розпорядженні своїм майном.

За вимогами п.2 ч.2, ч.4 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи. За введення суду в оману щодо фактичних обставин справи винні особи несуть відповідальність, встановлену законом.

Позивачі не повідомили суду фактичних обставин справи, а саме, що на час звернення позивачів із вказаним позовом, вони були окремими власниками двох земельних ділянок - ОСОБА_2 стала одноосібним власником земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0423 по АДРЕСА_1 , кадастровий номер 612010100:03:001:0431; ОСОБА_1 став одноосібним власником земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0577 по АДРЕСА_1 кадастровий номер 612010100:03:001:0438.

У витребуваній судом першої інстанції на вимогу сторони відповідачів технічній документації за 2014 р., що стала підставою після поділу земельної ділянки для видачі правовстановлюючих документів ОСОБА_2 на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0423 по АДРЕСА_1 , кадастровий номер 612010100:03:001:0431 та ОСОБА_1 - на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0577 по АДРЕСА_1 кадастровий номер 612010100:03:001:0438 ( т.1 а.с.183-5, 183-7) вбачається, що позивачами узгоджено заїзд до спірних земельних ділянок у межах, існуючих на момент розгляду справи, про що не заперечили і самі позивачі у своїх поясненнях, а не у межах рекомендованої схеми влаштування заїзду по АДРЕСА_3 , як того вимагають позивачі.

26 червня 2019 року комісією спеціалістів Теребовлянської міської ради проведено обстеження земельних ділянок, розміщених в АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 та складено акт, відповідно до якого захоплення частини земельної ділянки загального користування, яка використовується позивачами для заїзду до належних їм на праві власності земельних ділянок, порушень у користуванні позивачами заїзду до їх земельних ділянок по АДРЕСА_1 , АДРЕСА_4 , з боку ОСОБА_3 не виявлено.

29 вересня 2017 року комісією спеціалістів Теребовлянської міської ради складено акт обстеження земельних ділянок, розміщених в АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 , який затверджено міським головою, з якого вбачається, що заїзд до присадибних земельних ділянок сторін влаштований відповідно до схеми, складеної до акта обстеження земельних ділянок від 23 квітня 2014 року, захоплення частини земельної ділянки, яка використовується позивачами як заїзд до належного їм житлового будинку з боку ОСОБА_3 не виявлено.

Відповідно до висновку експерта за результатами проведеної судової земельно-технічної експертизи від 10 вересня 2018 року № 140/18-22, в частині розмежування земель ОСОБА_3 із землями загального користування (дорогою), спостерігається зміщення кам`яного стовпа ОСОБА_3 на відстань 0.50 м від поворотного кута № 1 (згідно з кадастровим планом земельної ділянки) в сторону земель загального користування (дороги), що призвело до захвату земель загального користування площею 4 кв.м . Оскільки зміна конфігурації земельної ділянки ОСОБА_3 призвела до захвату частини земель загального користування (землі Теребовлянської міської ради), що використовується як дорога, то даний факт може спричинювати перешкоди у проїзді до будинковолодінь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , оскільки із протилежної сторони ділянок (через дорогу) сторін у справі є крутий схил (перевищення, згідно із викопіюванням із Стереотопографічної зйомки та комбінованої зйомки виконаних інститутом УКРГИИГИС в 1986 році, становить 12 м).

Суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги зазначений висновок експерта, складений без урахування технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки позивачів (а.с.183 т.1), які не повідомили про наявність правоустановлюючих документів на окремі земельні ділянки, які є у власності кожного із позивачів, зокрема. Експертом не враховано, що позивачі є власниками двох окремих земельних ділянок із відповідною площею, тих обставин, що земельна ділянка ОСОБА_1 не межує із земельною ділянкою ОСОБА_3 , позивачі спільно користуються земельною ділянкою площею 0.0026 га на яку встановлено сервітут (а.с.183 15 зворот т.1), яка є власністю ОСОБА_2 , для проїздів та проходів (а.с.191 т.1) Крім того, експерт у своєму висновку висловив виключно припущення про те, що «зміна конфігурації земельної ділянки ОСОБА_3 призвела до захвату частини земель загального користування (землі Теребовлянської міської ради), що використовується як дорога, то даний факт може спричинювати перешкоди у проїзді до будинковолодінь позивачів, оскільки із протилежної сторони ділянок (через дорогу) сторін у справі є крутий схил». Однак, таке припущення експерта не підтверджене правоустановлюючими документами на спірні земельні ділянки, спростовується доказами у справі - технічною документацією із землеустрою щодо поділу земельної ділянки позивачів (а.с.183 т.1), котра не була представлена експерту позивачами у справі, та не була відомою відповідачці ОСОБА_3 на час проведення експертизи, фактично витребувана судом на клопотання останньої після завершення експертизи. А тому підставно не взято такі припущення експерта до уваги судом першої інстанції, оскільки в силу ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом із тим, клопотань про проведення додаткової чи повторної експертизи від учасників справи не надходило.

Допитаний у суді першої інстанції експерт ОСОБА_4 пояснив, що підтримує складений ним висновок, який зроблено ним на підставі наданих для дослідження матеріалів, зокрема, викопіювання з топографічної зйомки м.Теребовля, виконаної інститутом «УКРГИИГИС» в 1986 році, копії проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та для ведення особистого селянського господарства в межах населеного пункту за адресою: АДРЕСА_1 та інших документів, а також проведеного натурного обстеження домоволодінь по АДРЕСА_5 . За результатами проведення експертних дій він прийшов до висновку про те, що межа земельної ділянки ОСОБА_3 , що визначена документацією із землеустрою, в частині під`їзду до ділянок позивачів, облаштована за рахунок фактичного під`їзду до ділянок позивачів, невідповідність меж у даному місці призвела до зміни конфігурації ділянки, виражено площею 4 кв.м. Саме зміна конфігурації ділянки ОСОБА_3 призвела і до зміни у значеннях площ: згідно із документацією із землеустрою ОСОБА_3 є землевласником земельної ділянки 0.1265 га, фактично користується площею у 0.1272 га. Крім того, експерт пояснив, що позивачі не повідомили йому про те, що земельна ділянка по АДРЕСА_1 поділена між ними із визначенням кожному із них певної площі, ним не досліджувались технічна документація із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, зокрема, на земельну ділянку № НОМЕР_1 площею 0.0423 га, в тому числі під проїздами та проходами - 0.0026 га, що стала власністю ОСОБА_2 , земельну ділянку АДРЕСА_2 , площею 0.0577 га, що стала власністю ОСОБА_1 . У тому випадку, якщо би йому були надані такі документи, його висновок міг би змінитись. У своєму висновку зазначив, що захоплення ОСОБА_3 частини земель загального користування площею 4 кв.м може спричинювати перешкоди у проїзді до будинковолодінь позивачів, однак ствердного та однозначного висновку про спричинення відповідачкою ОСОБА_3 позивачам перешкод у заїзді під час проведення експертизи він зробити зміг, тому запропонував провести експеримент для проїзду великогабаритним транспортом до земельних ділянок позивачів.

Згідно із актом обстеження земельної ділянки та проведення експерименту проїзду (в`їзду, виїзду) автомобільним транспортним засобом до присадибної земельної ділянки, розташованої в АДРЕСА_6 , складеного 2 червня 2021 року спеціалістами Теребовлянської міської ради Тернопільської області, присадибна земельна ділянка ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 межує із присадибною земельною ділянкою по АДРЕСА_1 лише одного позивача, а саме: ОСОБА_2 . Між присадибними земельними ділянками ОСОБА_3 та ОСОБА_2 існуючий заїзд зі сторони проїжджої частини АДРЕСА_6 займає ширину 5.20 м та влаштований за рахунок земель загального користування Теребовлянської міської ради. В результаті проведеного експерименту щодо можливості в`їзду та виїзду до земельних ділянок по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_4 великогабаритним транспортним засобом автомобілем марки «ЗІЛ-554, д.н.з. НОМЕР_2 , по землях загального користування комунальної власності міської ради встановлено, що існуючий заїзд до земельних ділянок позивачів є достатнім для проїзду будь-яким транспортом, у тому числі і великогабаритним транспортним засобом.

Відповідно до вимог ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутись на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання у спосіб що визначений законом.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що суд безпідставно відхилив висновок експерта, мотивуючи тим, що він складений експертом внаслідок використання ним неповної інформації про спірні земельні ділянки спростовується вищезазначеними матеріалами справи, а тому не заслуговує на увагу апеляційного суду.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого судового рішення, такі доводи по суті зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й правильної оцінки судом першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формування рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі змісту статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки в світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ у справі Проніна проти України).

Згідно ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність рішення суду не впливають, рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до приписів ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення суду першої інстанції - без змін.

Судові витрати, понесені в апеляційному суді у вигляді сплаченого судового збору покласти на позивача ОСОБА_1 в межах ним понесеної суми у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд , -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 13 вересня 2021 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені в апеляційному суді у вигляді сплаченого судового збору покласти на позивача ОСОБА_1 в межах ним понесеної суми.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 3 березня 2022 року.

Головуючий Дикун С.І.

Судді: Парандюк Т.С.

Храпак Н.М.