Справа № 346/1654/21
Провадження № 22-ц/4808/1194/22
Головуючий у 1 інстанції Беркещук Б. Б.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.,

суддів: Бойчука І.В., Пнівчук О.В.

за участю секретаря Шандалович В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на рішення Коломийського міськрайонного суду, ухвалене суддею Беркещук Б.Б. 11 квітня2022 року в м. Коломиї у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», треті особи: приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Малкова Марія Вікторівна, приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

в с т а н о в и в:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», треті особи: приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Малкова Марія Вікторівна, приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Позовні вимоги мотивовано тим, що рішенням Коломийського міськрайонного суду у справі №346/2179/14-ц від 06.08.2014 року задоволено позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за Кредитним договором №014/0036/73/73259 від 03.04.2007 року в розмірі 3514,63 дол. США, що еквівалентно 28092,44 грн., а також судові витрати.

26.09.2014 року на виконання даного рішення суду було видано виконавчий лист.

Ухвалою суду вiд 15.11.2019 року замінено сторону ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на ТОВ «Вердикт Капітал» у виконавчому провадженні з виконання вказаного рішення суду.

Постановою державного виконавця від 27.11.2015 року у виконавчому провадженні ВП №48421748 закінчено виконавче провадження у зв`язку із фактичним повним виконанням рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 28092,44 грн. боргу на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».

Представник відповідача звертався до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку пред`явлення його до виконання по цивільній справі за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Однак ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 14 травня 2020 року відмовлено в задоволенні даної заяви, оскільки із копії постанови головного державного виконавця Косівчука Р.Б. від 27 листопада 2015 року, ВП №48421748, вбачається, що виконавче провадження на підставі виконавчого листа №346/2179/14 від 26 вересня 2014 року закінчене у зв`язку із фактичним повним виконанням.

Разом з тим, з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень вбачається, що за зверненням ТОВ «Вердикт Капітал», приватним нотаріусом Житомирського нотаріального округу Горай О. було видано виконавчий напис №16999 від 14.08.2020 року, на підставі якого приватним виконавцем Малковою М.В. відкрито виконавче провадження №63036436 щодо стягнення з ОСОБА_1 коштів. При цьому виконавчий напис №16999 від 14.08.2020 року позивачу надано не було.

Зазначав, що на звернення до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» отримав відповідь, в якій вказано, що право вимоги за даним кредитним договором було відступлено на користь ТОВ «Вердикт Капітал», про що позивача було проінформовано у листі-повідомленні банку. Оскільки, до нового кредитора у зобов`язанні переходять усі права первісного кредитора, останній, за правилами ст. 517 ЦК України повинен передати новому кредиторові документи, що засвідчують його права, які передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, зокрема, договір, на підставі якого виникло право первісного кредитора. Разом з цим, надали копію повідомлення, в якому зазначено, що усі права вимоги банку до позивача за кредитним договором були відступлені відповідачу на підставі договору відступлення права вимоги №114/2-16 від 02.08.2019 року.

Звертає увагу, що зобов`язання за даним кредитним договором перед банком були виконанні у повному обсязі, що підтверджується постановою ВП №48421748 від 27 листопада 2015 року.

Тому вважає, що виконавчий напис №16999 від 14.08.2020 року не підлягає виконанню, оскільки вчинений із порушенням норм чинного законодавства України, зокрема Закону України «Про нотаріат», а документи, які надані для його вчинення не свідчать про безспірність суми заборгованості.

Просив суд визнати виконавчий напис №16999 від 14.08.2020 року, виданий приватним нотаріусом Житомирського нотаріального округу Горай О.С. за Кредитним договором №014/0036/73/73259 від 03.04.2007 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» 95831,64 грн. таким, що не підлягає виконанню; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» судові витрати, зокрема, судовий збір в сумі 908,00 грн., та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 11200,00 грн.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 11 квітня 2022 року позов задоволено. Визнано виконавчий напис, виданий приватним нотаріусом Житомирського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем 14 серпня 2020 року, зареєстрований в реєстрі №16999, про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» за Кредитним договором №014/0036/73/73259 від 03.04.2007 року, таким, що не підлягає виконанню. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 судові витрати: 908,00 грн. сплаченого судового збору та 11200,00 грн. - на професійну правничу допомогу.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ТОВ «Вердикт Капітал» подало апеляційну скаргу. Вважає дане рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за неповного дослідження обставин справи.

Зазначає, що нотаріусу для вчинення виконавчого напису відповідачем були надані документи, що підтверджують безспірність заборгованості, а зазначену в оспорюваному написі заборгованість можна вважати безспірною, оскільки позивач у своєму позові не зазначив жодної обставини, яка б свідчила про протилежне. Крім того позивач не надав суду будь-яких доказів, які б свідчили про погашення боргу за кредитним договором та виконання своїх зобов`язань в повному обсязі. Відтак, стверджувати про відсутність підстав для вчинення виконавчого напису немає.

Вважає, що жодних обґрунтованих доводів стосовно безпідставності документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, боржником суду не наведено, як і не надано доказів спростування заборгованості за кредитним договором, стягнення якої відбувалося за вчиненим нотаріусом виконавчим написом.

Також вважає незаконним рішення в частині стягнення з відповідача судових витрат на правничу допомогу, оскільки дана справа не є складною та відноситься до категорії малозначних, судова практика по цих справах є установленою. Середня вартість адвокатських послуг у таких справах складає 1907 грн. Вказує, що судом порушено вимоги ч. 9 ст. 83, ст. 246 ЦПК України, оскільки докази на підтвердження витрат на правову допомогу не надсилались відповідачу, чим обмежено право останнього у доведенні до суду позиції стосовно витрат на правову допомогу, тому в суду не було підстав для стягнення вказаних витрат.

Представник позивача - адвокат Жарський Т.В. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, залишити в силі рішення суду, а також стягнути з ТОВ «Вердикт Капітал» на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 12000 грн. Зокрема, зазначає, що судом правильно застосовано норми матеріального права. До матеріалів справи долучено належним чином засвідчену копію постанови про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із фактичним виконанням рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 28092,44 грн. на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», тому позивачем надано докази, які підтверджують сплату ним боргу за кредитним договором. Скаржником не додано документи, які підтверджують факт безспірності заборгованості позивача перед відповідачем. Також вважає, що судом правильно стягнуто витрати на правничу допомогу.

В судове засідання апеляційного суду сторони не з`явилися.

Представники ТОВ «Вердикт Капітал» та позивача подали до суду апеляційної інстанції клопотання про розгляд справи без їх участі.

Інші учасники справи причини неявки суду не повідомили, хоча належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, що відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає її розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається із матеріалів справи, що між позивачем ОСОБА_1 та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» 03.04.2007 року було укладено Кредитний договір №014/0036/73/73259, відповідно до якого позивачу надано кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 27200 доларів США на строк до 02.04.2014 року із процентною ставкою 13,500 відсотки річних (т. 1, а.с. 29-34).

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 06.08.2014 року стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Івано-Франківської дирекції заборгованість за Кредитним договором №014/0036/73/73259 від 03.04.2007 року у сумі 3514,63 доларів США, що еквівалентно 28092 грн. 44 коп., з яких: 3215,68 доларів США - заборгованість за кредитом, 198,95 доларів США - заборгованість за відсотками, 100 доларів США- пеня за прострочення сплати кредиту та відсотків, а також судові витрати у розмірі 387,16 грн. (т. 1, а.с. 13).

26.09.2014 року Коломийським міськрайонним судом видано виконавчий лист №346/2179 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» боргу в розмірі 28092,44 грн.

Згідно з копією постанови головного державного виконавця Косівчука Р.Б. про закінчення виконавчого провадження від 27.11.2015 року виконавче провадження з примусового виконання вищевказаного виконавчого листа №346/2179 закінчено у зв`язку з фактичним повним виконанням (т. 1, а.с. 15).

Разом з тим, як вбачається з копії повідомлення від 14.08.2019 року, 02.08.2019 року вимоги за вказаним кредитним договором відступлено на користь ТОВ «Вердикт Капітал» (т. 1, а.с. 27).

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 15.11.2019 року замінено сторону ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на ТОВ «Вердикт Капітал» у виконавчому провадженні з виконання вищевказаного рішення суду.

Враховуючи повне виконання боржником рішення суду, на підставі якого виданий виконавчий документ, ухвалою суду вiд 14.05.2020 року відмовлено в задоволенні заяви представника ТОВ «Вердикт Капітал» про видачу дубліката виконавчого листа №346/2179/14-ц та поновлення строку пред`явлення його до виконання (т. 1, а.с. 12-14).

14.08.2020 року приватним нотаріусом Житомирського нотаріального округу Горай О.С. видано виконавчий напис №16999 про звернення стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за Кредитним договором №014/0036/73/73259 від 03.04.2007 року за період з 02.08.2019 року по 11.03.2020 року в сумі 95181,64 грн. (в тому числі, прострочена заборгованість за сумою кредиту - 46526,54 грн., прострочена заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом - 48655,10 грн.) та 650 грн. плати за вчинення виконавчого напису, а всього - 95831,64 грн. (т. 1, а.с. 37).

15.09.2020 року на підставі вищевказаного виконавчого напису приватним виконавцем Малковою М.В. відкрито виконавче провадження №63036436 щодо стягнення з ОСОБА_1 коштів (т. 1, а.с. 39-40).

Ухвалюючи рішення в частині задоволення позову ОСОБА_1 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції виходив з того, що нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом. Документ, який би підтверджував факт безспірності заборгованості позивача перед відповідачем, суду не надано. 02.08.2019 року вимоги за вказаним кредитним договором було відступлено на користь ТОВ «Вердикт Капітал», однак на момент заміни кредитора у зобов`язанні позивач повністю виконав кредитні зобов`язання перед первісним кредитором. Крім того у виконавчому написі містяться відомості про адресу проживання/місцезнаходження боржника, що не відповідають дійсності, а тому такий вчинено з порушенням п. 2.1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Також, незважаючи на вимоги законодавства, позивачу не було надіслано повідомлення про усунення порушення.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками з огляду на наступне.

Згідно ст. 12 та ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат» визначено, що порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України.

Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (далі - Порядок), визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172.

Пунктом 1 Переліку розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» передбачено, що для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Постановою №662 Перелік документів було доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», яким передбачалося, що для одержання виконавчого напису на підставі кредитних договорів, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються оригінал кредитного договору; та засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, у справі №826/20084/14 постанову №662 визнано незаконною та нечинною в частині, зокрема, доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин».

Судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень має ті ж наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт.

Отже, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Таким чином, постанова №662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду в справі №826/20084/14.

Подібні правові висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року в справі №910/10374/17.

У справі, що переглядається, суд першої інстанції вірно вважав, що відповідач ТОВ «Вердикт Капітал», заперечуючи щодо позову, помилково послався на постанову №662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально.

Оскаржуваний виконавчий напис №16999 вчинений 14.08.2020 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі №826/20084/14. Укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально. Тому наявні підстави для визнання вказаного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов його вчинення щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Аналогічні правові висновки висловлені Верховним Судом у постанові від 21 грудня 2022 року в справі №461/10686/20.

Крім того, безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172.

У постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 року в справі №6-887цс17 зроблено висновок, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

При цьому, ст. 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

У відповідності до правового висновку, висловленого у постанові Великої Палати Верховного Суду від 2 липня 2019 року у справі №916/3006/17 (провадження №12-278гс18), вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду відповідає висновкам, викладеним у раніше ухваленій нею постанові від 27 березня 2019 року у справі №137/1666/16-ц з подібних правовідносин, відступати від яких немає підстав.

Таким чином, ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх. Документом, що підтверджує такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 02.08.2019 року вимоги за вказаним Кредитним договором №014/0036/73/73259, укладеним між ОСОБА_1 та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» 03.04.2007 року, було відступлено на користь ТОВ «Вердикт Капітал». Однак на момент заміни кредитора у зобов`язанні позивач повністю виконав кредитні зобов`язання перед первісним кредитором.

При цьому, вищевказаної обставини у оспорюваному виконавчому написі не враховано.

Отже, суд першої інстанції також дійшов вірного висновку, що у даному випадку нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця.

Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій).

Разом з тим, відповідач ТОВ «Вердикт Капітал» не надав суду доказів того, що ним дійсно було направлено претензію позивачу з вимогою про погашення заборгованості за договором. Отже, документ, який би підтверджував факт безспірності заборгованості позивача перед відповідачем, суду не надано.

Також суд вірно вважав, що у виконавчому написі містяться відомості про адресу проживання/місцезнаходження боржника, що не відповідають дійсності, а тому вчиненні з порушенням п. 2.1. Порядку. Так, у реквізитній частині кредитного Договору №014/0036/73/73259 від 03.04.2007 року зазначено адресу реєстрації місця проживання позивача: АДРЕСА_1 . Разом з тим, у виконавчому написі №16999 від 14.08.2020 року вказано, що адреса фактичного проживання боржника (позивача): АДРЕСА_2 .

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, вищевказаних висновків суду першої інстанції не спростовують та не містять підстав для зміни чи скасування рішення в цій частині, а фактично зводяться до незгоди з таким.

Разом з тим, вирішуючи питання про стягнення судових витрат, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 11200,00 грн.

Так, стаття 59 Конституції України гарантує кожному право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Частинами 1, 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 2 ст. 141 ЦПК України).

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Частинами 1-6 ст. 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16, постанові Верховного Суду від 02.07.2019 року у справі №810/795/18 зазначено про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені в установленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Разом з тим, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 02.07.2020 року в справі №362/3912/18 (провадження №61-15005св19), від 31.07.2020 року у справі №301/2534/16-ц (провадження №61-7446св19), додатковій постанові Верховного Суду від 19.11.2020 року в справі №734/2313/17 (провадження №61-7550св19).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18), додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19).

Правова допомога позивачу ОСОБА_1 під час розгляду даної справи надавалася керуючим партнером Адвокатського об`єднання «ЮРИДИЧНА КОМПАНІЯ «ЛІГАЛ ГРУПП» - адвокатом Жарським Т.В.

Суд вірно встановив, що позивач поніс витрати, пов`язані з професійною правничою допомогою в суді першої інстанції, розмір яких узгоджено позивачем з АО «ЮРИДИЧНА КОМПАНІЯ «ЛІГАЛ ГРУПП» згідно Договору про надання правової допомоги та здійснення представництва №Д20-03-01 від 12.03.2020 року, Додатку до такого договору №1 від 06.04.2021 року (т. 1, а.с. 49). Факт зарахування коштів, сплачених позивачем на підставі даного договору в сумі 11200 грн. підтверджено квитанцією від 06.04.2021 року (т. 1, а.с. 50).

Також в матеріалах справи містяться копії Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ІФ №001142 від 17.02.2017 року, ордеру серії АТ №1009392 від 07.04.2021 року адвоката Жарського Т.В., виданого на підставі Договору про надання правової допомоги та здійснення представництва №Д20-03-01 від 12.03.2020 року (т. 1, а.с. 51).

Проте місцевим судом не враховано клопотання відповідача про зменшення суми витрат на правничу допомогу, подане ним 02.09.2021 року (т. 1, а.с. 108-111).

Згідно з копією Додатку №1 від 06.04.2021 року до Договору про надання правової допомоги та здійснення представництва №Д20-03-01 від 12.03.2020 року вартість послуг адвоката: ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження - 2000,00 грн.; підготовка, формування та надсилання позовної заяви - 6000,00 грн.; здійснення представництва інтересів клієнта в суді першої інстанції - 3200,00 грн. Загальна вартість - 11200,00 грн. (т. 1, а.с. 49).

Однак фактично представник відповідача не брав участі в судових засіданнях в суді першої інстанції, подавав клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції, і такі засідання відкладалися, та про розгляд справи в його відсутності. Також суд вважає неспівмірними зі складністю справи, витраченим адвокатом часом витрати на ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження та підготовку і формування позовної заяви.

Враховуючи клопотання відповідача, характер виконаної адвокатами роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також виходячи з конкретних обставин справи, її складності, фінансового стану сторін, необхідності та значимості таких дій у справі, апеляційний суд вважає за можливе зменшення їх розміру та стягнення з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6200,00 грн.

Тому у вказаній частині рішення суду підлягає зміні.

Що стосується стягнення судових витрат, понесених позивачем під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, то колегія суддів зазначає наступне.

Так, оскільки апеляційним судом вирішено рішення Коломийського міськрайонного суду від 11 квітня 2022 року по суті позовних вимог залишити без змін, є наявними підстави для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу за час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Разом із поданням відзиву на апеляційну скаргу представник позивача - адвокат Жарський Т.В. подав попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на правову допомогу позивача в апеляційному суді (т. 2, а.с. 35-40).

Також в матеріалах справи містяться копії Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ІФ №001142 від 17.02.2017 року, ордеру серії АТ №1030761 від 24.10.2022 року адвоката Жарського Т.В., виданого на підставі Договору про надання правової допомоги та здійснення представництва №Д20-03-01 від 12.03.2020 року, на представлення інтересів позивача в Івано-Франківському апеляційному суді, Договору про надання правової допомоги та здійснення представництва №Д20-03-01 від 12.03.2020 року та Додатку до такого договору №2 від 24.10.2022 року, розписки адвоката про отримання оплати за надані послуги в сумі 12000,00 грн. (т. 2, а.с. 33-34, 50-57).

14.11.2022 року ТОВ «Вердикт Капітал» разом з відповіддю на відзив подало клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, мотивоване тим, що до відзиву на апеляційну скаргу не надано документів, що визначені законом, на підтвердження понесених витрат на надання правової допомоги, а також відсутні документи на підтвердження оплати таких витрат; витрати у зазначеному розмірі не відповідають критерію реальності та розумності їхнього розміру, є явно завищеними (т. 2, а.с. 71-79).

Згідно з копією Додатку №2 від 24.10.2022 року до Договору про надання правової допомоги та здійснення представництва №Д20-03-01 від 12.03.2020 року до загальної вартості послуг адвоката 12000,00 грн. віднесено: підготовка, формування та написання відзиву на апеляційну скаргу; представництво інтересів клієнта в апеляційному суді (т. 2, а.с. 57).

Однак підготовка та написання відзиву на стадії апеляційного перегляду справи вочевидь не вимагала від адвоката значних затрат часу, повторного вивчення матеріалів справи та формування правової позиції, пошуку практики, а в судовому засіданні Івано-Франківського апеляційного суду представник позивача був присутній тільки 16.11.2022 року, і таке засідання було відкладним та тривало близько 5 хв.

Таким чином апеляційний суд, розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу під час розгляду справи, дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності, фінансового стану сторін, критерію необхідності та значимості таких дій у справі, апеляційний суд вважає за можливе зменшення їх розміру та стягнення з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 2000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» задовольнити частково.

Рішення Коломийського міськрайонного суду від 11 квітня 2022 року в частині стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу змінити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (, адреса: вул. Кудрявський Узвіз, 5-Б, м. Київ, 04053) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 ) 6200 (шість тисяч двісті) грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в суді першої інстанції.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (, адреса: вул. Кудрявський Узвіз, 5-Б, м. Київ, 04053) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 ) 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: І.В. Бойчук

О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 2 січня 2023 року.