№ Справа № 204/5695/21
Провадження № 2/204/346/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(з а о ч н е)

08 червня 2022 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська, у складі:

головуючого судді Приваліхіної А.І.,

за участю секретаря судового засідання Лавриненко В.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Дніпрі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» та ОСОБА_2 , про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та стягнення страхового відшкодування, -

В С Т А Н О В И В:

02 серпня 2021 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом до відповідачів ТДВ « СК «Ю.Ес.Ай» та ОСОБА_2 , із вимогою про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та стягнення страхового відшкодування (а. с. 1-9).

В обґрунтування позовних вимог вказано, що 03 грудня 2020 року по вул. Робочій у м. Дніпрі відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів КамАЗ 5511, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та Audi A6, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , що належить їй на праві власності. В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби зазнали механічних ушкоджень із матеріальними збитками. Постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 грудня 2020 року ухваленою у справі № 204/8547/20 ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу КАМАЗ 5511, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 забезпечена полісом ОСЦПВ № 201082516, що виданий ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай». Відповідно до висновку судового експерта № 2401/21/21 від 19 січня 2021 року, вартість матеріального збитку (з урахуванням втрати товарної вартості), заподіяного власнику колісного транспортного засобу Audi A6, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , складає 352785 гривень 59 копійок. Копія вказаного висновку експерта була направлена страховику засобами поштового зв`язку 23 лютого 2021 року. Вважає, що ТДВ «Ю.Ес.Ай» зобов`язаний був в строк до 10 березня 2021 року включно (протягом 90 календарних днів з дня подання заяви про страхове відшкодування: з 10 грудня 2020 року по 10 березня 2021 року) прийняти відповідне рішення, повідомити про нього позивачці та здійснити їй виплату страхового відшкодування в розмірі ліміту страхового відшкодування за шкоду, заподіяну майну (з урахуванням встановленої полісом ОСЦПВ № 201082516 франшизи у розмірі 1000 гривень) у сумі 129000 гривень. Натомість, 08 червня 2021 року ТДВ «Ю.Ес.Ай» листом № 02-1155/3 повідомило позивачку про те, що 01 березня 2021 року ним було прийнято рішення щодо виплати страхового відшкодування у розмірі 129000 гривень, а також, що ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» зобов`язується виплатити на її користь пеню. Однак, станом на день звернення з вказаним позовом до суду, ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» жодних виплат позивачці не здійснив, про причини затримки виплати також не повідомив. Оскільки, ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» зобов`язання із здійснення страхової виплати (грошового зобов`язання) не виконало, то з нього підлягає стягненню сума боргу з урахуванням індексу інфляція за весь час прострочення у сумі 5096 гривень 46 копійок, а також 3 % річних від простроченої суми у розмірі 1325 гривень 34 копійки, що передбачено вимогами ч. 2 ст. 625 ЦК України, яку позивачка прохає суд стягнути разом із пенею у сумі 6372 гривні 25 копійок. Вважає, що оскільки понесені позивачкою витрати значно перевищують суму страхового відшкодування, то різниця між вартістю матеріального збитку та сумою страхового відшкодування, що становить 223785 гривень 59 копійок, повинна бути відшкодована винуватцем дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 , яку позивачка прохає стягнути з відповідачів разом із судовими витратами по справі та витратами на правову допомогу, пропорційно до задоволених вимог.

Ухвалою суду від 27 серпня 2021 року у справі відкрито загальне позовне провадження, та призначено підготовче судове засідання на 14 годину 00 хвилин 06 жовтня 2021 року (а. с. 71), яка надіслана учасникам справи 01 вересня 2021 року за вихідним № 18393/21-вих/2/204/1964/21 (а. с. 72), яка отримана ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» 06 вересня 2021 року, підтвердженням чого є рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а. с. 75). 21 вересня 2021 року на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» повернуто конверт, яким відповідачу ОСОБА_2 надсилалася копія позовної заяви з додатками та копія ухвали про відкриття провадження (а. с. 74).

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності (а. с. 115), в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

Представник відповідача ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а. с. 95, 100), про причини неявки суд не повідомив.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом розміщення на офіційному сайті суду оголошення про його виклик (а. с. 95, 99), про причини неявки суд не повідомив.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та спираючись на вимоги ст. ст. 223, 280 ЦПК України, ухвалив заочне рішення.

Судом встановлено, що постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 грудня 2020 року (у справі 204/5847/20), ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів громадян (а. с. 16 та на звороті).

З вказаної постанови вбачається, що 03 грудня 2020 року о 16 годині 40 хвилин у м. Дніпрі по вул. Робочій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом КАМАЗ 5511, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з транспортним засобом Audi А6, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , яка зупинилася по переду. В наслідок дорожньо-транспортної пригоди, транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень із матеріальними збитками. У судовому засіданні ОСОБА_2 свою провину у вчиненому правопорушенні визнав в повному обсязі.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу КАМАЗ 5511, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 забезпечена полісом ОСЦПВ № 201082516 від 29 серпня 2020 року, що виданий ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» (а. с. 15 на звороті) .

03 грудня 2020 року позивачка звернулася до ОСОБА_2 з досудовою вимогою про відшкодування завданої шкоди (а. с. 23-24), яку останній отримав 11 грудня 2020 року, підтвердженням чого є рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а. с. 18 на звороті).

06 грудня 2020 року позивачка з метою компенсації спричинених в результаті дорожньо-транспортної пригоди збитків звернулася до ТДВ «СК «Ю.Ес. Ай» з відповідною заявою, яка надіслана йому засобами поштового зв`язку з описом вкладення за № 291 (а. с. 17-18) та, яке отримано останнім 10 грудня 2020 року, підтвердженням чого є роздруківка перевірки статусу відстеження (а. с. 20).

19 січня 2021 року судовим експертом Дроздовим Ю.В. за заявою ПрАТ ОСОБА_1 проведено товарознавчу експертизу по визначенню вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 2401/21/21 (а. с. 31-41), за яким вартість матеріального збитку (з урахуванням втрати товарної вартості), заподіяної власнику КТЗ «Audi А6 TDi», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , складає 352785 гривень 59 копійок.

Відповідно до вказаного висновку експерта: ринкова вартість КТЗ Audi А6 TDi, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , становить 1199322 гривні 08 копійок; вартість відновлювального ремонту 326090 гривень 86 копійок; втрата товарної вартості 26694 гривні 73 копійки; вартість матеріального збитку 352785 гривень 59 копійок. Вартість експертних послуг 4000 гривень (а. с. 57).

23 лютого 2021 року, копію вищевказаного висновку експерта направлено позивачкою до ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» засобами поштового зв`яжу з описом вкладення за № 853 (а. с. 17 на звороті, 18) та, яке отримано останнім 24 лютого 2021 року, підтвердженням чого є рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а. с. 18).

19 травня 2021 року представник позивачки адвокат Негробов О.В. звернувся зі скаргою на дії (бездіяльність) ТДВ « СК «Ю.Ес.Ай» до Національного банку України та М(Т)СБУ (а. с. 21-22).

21 травня 2021 року представник позивачки адвокат Негробов О.В. звернувся із запитом до ТДВ « СК «Ю.Ес.Ай» про надання інформації та копій документів (а. с. 25-26).

08 червня 2021 року ТДВ « СК «Ю.Ес.Ай» надано відповідь на вищевказаний запит адвоката Негробова О.В. (а. с. 27 та на звороті). З вказаної відповіді вбачається, що ТДВ « СК «Ю.Ес.Ай» 01 березня 2021 року прийнято рішення щодо виплати ОСОБА_1 страхового відшкодування у розмірі 129000 гривень.

За результатами розгляду скарги на дії (бездіяльність) ТДВ « СК «Ю.Ес.Ай» Національним банком України адвокату Негробову О.В. надано відповідь (а. с. 28-29), з якої вбачається, що страховиком порушено вимоги законодавства у сфері фінансових послуг.

Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з вимогами ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Приписами ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з вимогами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Вимогами ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Нормою ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Приписами ч. 1 ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з вимогами ч. ч 1, 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно з вимогами ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату).

Нормою ч. 3 ст. 988 ЦК України визначено, що страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Приписами ч. 1 ст. 990 ЦК України визначено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Згідно з вимогами ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Пунктами 1.4, 1.7 ст. 1 цього Закону визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Відповідно до вимог ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно з вимогами ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Приписами п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе лише за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19.

Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

У п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено те, що, якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

Приписами ст. 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У своїй постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 359/2309/17 Верховний Суд вказав на те, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України, відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19) та від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19), підстав відступати від яких суд не вбачає.

Судом встановлено, що постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 грудня 2020 року (у справі 204/5847/20), ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

У результаті ДТП позивачці заподіяно матеріального збитку у розмір 352785 гривень 59 копійок, що підтверджується висновком судового експерта Дроздова Ю.В. № 2401/21/21 (товарознавчої експертизи по визначенню вартості матеріального збитку заподіяного власнику КТЗ) від 19 січня 2021 року.

Відповідно до вимог ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі.

Таким чином, при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. У такому разі і призначення відповідної експертизи не вимагається.

Такий висновок викладений у постанові Верховного суду від 24 червня 2020 року у справі № 6040/14169/17.

Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність транспортного засобу КАМАЗ 5511, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 забезпечена полісом ОСЦПВ № 201082516 від 29 серпня 2020 року, що виданий ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай».

Відповідно до вимог ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Верховним Судом у постанові від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц,з-поміж іншого, встановлено те, що виплата страховиком страхувальнику страхового відшкодування у встановлений договором строк є обов`язком страховика.

Позивачка зверталася до ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» із заявою про отримання страхового відшкодування та відповідно до наданої відповіді останнього, ним прийнято рішення про виплату їй страхового відшкодування у розмірі 129000 гривень.

Однак, станом на дату звернення з вказаним позовом до суду, ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» вищевказана сума страхового відшкодування позивачці не виплачена.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Верховний Суд у своїй постанові від 19 червня 2019 року у справі № 2-438/12 зробив висновок про те, що правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника оплати, тобто в якому передбачається передача грошей як предмета договору, є грошовим зобов`язанням. Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про надання послуг, оскільки він установлює ціну договору - страхову суму. При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за цим договором: на його або третьої особи користь страховик зобов`язаний здійснити страхове відшкодування. З огляду на викладене правовідносини, які склалися між сторонами у справі на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту, є грошовим зобов`язанням. Вказав на те, що, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Оскільки зобов`язання ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» є грошовим, то в разі прострочення його виконання настає відповідальність передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 30 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

Верховний Суду у своїй постанові від 05 липня 2019 року у справі № 905/600/18 вказав на те, що враховуючи положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

З огляду на викладене, з урахуванням того, що дорожньо-транспортна пригода, яка сталася 03 грудня 2020 року, є страховим випадком, скоєна з вини ОСОБА_2 , що встановлено постановою Красногвардійського районного суду м Дніпропетровська від 24 грудня 2020 року, дії якого спричинили цивільно-правові наслідки у вигляді заподіяння шкоди майну позивачки, цивільно-страхова відповідальність якого застрахована ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай», яким 01 березня 2021 року прийнято рішення про виплату позивачці страхового відшкодування у розмірі 129000 гривень, однак станом на дату розгляду справи зобов`язання із здійснення страхової виплати (грошового зобов`язання) ним не виконано, суд доходить висновку про те, що з ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» на користь позивачки підлягає стягнення невиплачена сума страхового відшкодування у розмірі 129000 гривень, з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення у сумі 5096 гривень 46 копійок, 3 % річних від простроченої суми у розмірі 1325 гривень 34 копійки та пеня у сумі 6372 гривні 25 копійок.

Крім того, оскільки вартість майнового збитку, завданого позивачці пошкодженням автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, перевищує страхову суму (суму страхового відшкодування), то із відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди та розміром страхового відшкодування.

Таким чином, розмір відшкодування майнової шкоди, який підлягає стягненню із відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки становить 223785 гривень 59 копійок, виходячи із розрахунку 352785 гривень 59 копійок 129000 (страхове відшкодування).

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги доведені належними, допустимими та достатніми доказами, через що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 2 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 правову допомогу у даній справі на підставі договору про надання правничої (правової) допомоги від 17 травня 2021 року (а. с. 103-105) та додаткової угоди № 1 до вказаного договору (а. с. 106), а також додаткової угоди № 2 до вказаного договору (а. с. 107-109) надавало адвокатське бюро «Олександра Негробова» в особі керуючого адвокатським бюро Негробава Олександра Вікторовича (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЗП № 002072 від 12 березня 2019 року) (а. с. 113).

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до роз`яснень, наведених у п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року №10, підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану, в суді регламентовано ЦПК України. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.

Так, позивачкою за професійні правові послуги за договором від 17 травня 2021 року сплачено 24000 гривень, що підтверджується квитанціями від 02 липня 2021 року (на суму 12000 гривень) та 14 липня 2021 року (на суму 12000 гривень) (а. с. 111).

За таких обставин, суд вважає, що позивачкою документально доведений факт понесення витрат на правову допомогу у розмірі 24000 гривень, а не співмірність цих витрат відповідачами не спростовано, через що вказані витрати мають бути стягнуті з відповідачів на користь позивачки у розмірі 12000 гривень, з кожного, виходячи із розрахунку 24000/2.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Приписами ч. ч. 6, 7 ст. 139 ЦПК України визначено, що розмір витрат, зокрема, на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, встановлюються судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірними зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Нормами ч. 5 ст. 139 ЦПК України визначено, що у випадках, коли сума витрат на оплату послуг експерта, спеціаліста, перекладача, або витрат особи, яка надала доказ на вимогу суду, повністю не була сплачена учасниками справи попередньо або в порядку забезпечення судових витрат, суд стягує ці суми на користь спеціаліста, перекладача, експерта чи експертної установи зі сторони, визначеної судом відповідно до правил про розподіл судових витрат, встановлених цим Кодексом. Суд має право накласти арешт на грошові кошти чи майно такої сторони в межах сум, присуджених до стягнення, в порядку, встановленому цим Кодексом для забезпечення позову

Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, інші судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покладаються на відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачкою у судового експерта Дроздова Ю.В. було замовлено висновок експерта № 2401/21/21 (товарознавчої експертизи по визначенню вартості матеріального збитку заподіяного власнику КТЗ), вартість якого складає 4000 гривень, та яка нею сплачена, підтвердженням чого є квитанція про оплату наданих експертних послуг від 19 січня 2021 року (а. с. 57).

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням того, що позов ОСОБА_1 до відповідачів ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» та ОСОБА_2 із вимогою стягнення невиплаченого страхового відшкодування та матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволено, факт понесення витрат на оплату експертних послуг у заявленому розмірі позивачкою доведено, а не співмірність цих витрат відповідачами не спростовано, суд доходить висновку, що ці вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Тому з відповідачів на користь позивачки підлягає стягненню сума понесених позивачкою витрат на оплату експертних послуг у розмірі 2000 гривень, з кожного, виходячи із розрахунку 4000/2.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір, у разі задоволення позову, покладається на відповідача.

При зверненні до суду з вказаною позовною заявою позивачкою було сплачено судовий збір у розмірі 3655 гривень 90 копійок, через що з відповідачів на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1827 гривень 95 копійок з кожного, виходячи із розрахунку 3655,90/2.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 10-11, 60, 76-80, 89, 128, 141, 213-215, 258, 265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» (04210, м. Київ, пр. Г. Сталінграда, буд. 4, корп. 6-А; ) та ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та стягнення страхового відшкодування задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» на користь ОСОБА_1 грошову суму в розмірі 141794 (сто сорок одна тисяча сімсот дев`яносто чотири) гривні 05 (п`ять) копійок, яка складається з: несплаченої суми страхового відшкодування в розмірі 129000 (сто двадцять дев`ять тисяч) гривень; пені, за період часу з 11 березня 2021 року по 13 липня 2021 року включно, у розмірі 6372 (шість тисяч триста сімдесят дві) гривні 25 (двадцять п`ять) копійок; інфляційних збитків, за період часу з березня 2021 року по червень 2021 року включно, в розмірі 5096 (п`ять тисяч дев`яносто шість) гривень 46 (сорок шість) копійок та 3 % річних, за період часу з 11 березня 2021 року по 13 липня 2021 року включно, у розмірі 1325 (одна тисяча триста двадцять п`ять) гривень 34 копійки.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальний збиток, в розмірі 223785 (двісті двадцять три тисячі сімсот вісімдесят п`ять) гривень 59 (п`ятдесят дев`ять) копійок.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 1827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) гривень 95 (дев`яносто п`ять) копійок.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 1827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) гривень 95 (дев`яносто п`ять) копійок.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» на користь ОСОБА_1 судові витрати на проведення експертного дослідження по визначенню вартості матеріального збитку у сумі 2000 (дві тисячі) гривень.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на проведення експертного дослідження по визначенню вартості матеріального збитку у сумі 2000 (дві тисячі) гривень.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» на користь ОСОБА_1 судові витрати на правову допомогу у сумі 12000 (дванадцять тисяч) гривень.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на правову допомогу у сумі 12000 (дванадцять тисяч) гривень.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів зо дня його підписання або протягом 30 днів зо дня його отримання учасниками справи.

Рішення суду набирає законної сили протягом 30 днів зо дня його підписання або протягом 30 днів зо дня його отримання учасниками справи, якщо не буде оскаржено у встановленому порядку.

Заочне рішення може бути переглянуте Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська за письмовою заявою відповідача протягом двадцяти днів зо дня отримання ним копії рішення.

Суддя А.І. Приваліхіна