РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2022 року, місто Новоград-Волинський Житомирської області

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області

в складі: головуючого - судді Мозгового В.Б.,

за участю секретаря судового засідання Горбатюк І.О.

представника відповідача Поліщука О. Л.

(Справа № 285/1827/22, провадження у справі № 2/0285/605/22)

розглянув у судовому засіданні у спрощеному порядку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства Новоград-Волинський хлібозавод про поновлення на роботі

В С Т А Н О В И В:

У травні 2022 року до суду звернулась позивачка ОСОБА_2 з позовом до ПАТ Новоград-Волинський хлібозавод в якому просить поновити її на роботі оператором лінії у виробництві харчової продукції четвертого розряду хлібобулочного цеху відповідача.

В обґрунтування позову зазначає, що працювала у відповідача на посаді оператора лінії у виробництві харчової продукції четвертого розряду хлібобулочного цеху. Наказом №371-к від 15 квітня 2022 року її звільнено із займаної посади у зв`язку з прогулами без поважних причин на підставі п.4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Позивачка вказує, що в зв`язку з початком введення в Україні воєнного стану вона разом з дитиною виїхала з міста Новограда-Волинського до безпечного місця. На період виїзду перебувала у відпустці по 17 березня 2017 року. Перед закінченням відпустки, 16.03.2022 року, зателефонувала на роботу до відділу кадрів та повідомила, що знаходиться в смт. Буштино, Тячивського району, Закарпатської області і немає змоги з`явитися на робоче місце. З 10 квітня 2022 року по 09 травня 2022 року перебувала на обліку внутрішньо-переміщених осіб. 09 травня 2022 року приїхала до Новограді-Волинського та прийшла на роботу, але їй повідомили, що вона звільнена з роботи з 15 квітня 2022 року за прогули без поважних причин згідно п. 4 ст.40 КЗпП України

Позивачка посилаючись на те, що оскільки її звільнення за прогули є безпідставним та здійснене з порушенням трудового законодавства, просить суд позов задовольнити.

Відповідач у поданому відзиві позовні вимоги не визнав. Відповідач свій відзив обґрунтував тим, що позивачка з 20 березня 2022 року не виходила на роботу, була відсутня за місцем реєстрації та проживання, а тому було направлено до профспілкового комітету подання про надання згоди на її звільнення за п. 4 ст. 40 КЗпП України. 15 квітня 2022 року профспілковий комітет надав згоду на звільнення позивачки за п. 4 ст. 40 КЗпП України, в зв`язку з цим цього ж дня було видано наказ про її звільнення 20 березня 2022 р.

Відповідач посилаючись на те, що оскільки причини по яких позивачка не з`явилася на роботу не є поважними, а також те, що при звільненні позивачки було дотримано вимоги трудового законодавства, просить суд в задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні 15.06.2022 року представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

В судове засідання позивачка та її представник не з`явились, про місце і час слухання справи повідомлені. Враховуючи, що на минулому судовому засіданні представник позивачки надала пояснення щодо позову, а також те, що представник відповідача не заперечував щодо розгляду справи у відсутності позивачки та її представника, сд дійшов висновку про слухання справи у їх відсутності на підставі п.2 ч.3 ст. 223 ЦПК України.

Представник відповідача в судовому засіданні просив в задоволенні позову відмовити.

Вислухавши усні пояснення учасників справи, дослідивши наявні матеріали в справі та давши їм належну оцінку, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що позивачка ОСОБА_2 з 20.09.2018 р. була прийнятий на посаду машиніста тістообробних машин 3-го розряду хлібобулочного цеху згідно наказу №127-к від 19.09.2018 р. та в подальшому переведена на роботу оператора лінії у виробництві харчової продукції четвертого розряду хлібобулочного цеху/а.с.10/.

Згідно наказу ПАТ Новоград-Волинський хлібозавод №37-к від 15.04.2022 року ОСОБА_2 звільнено з роботи за прогули без поважних причин на підставі п.4 ст. 40 КЗпПУ з 20.03.2022 року /а.с.10/. Як вбачається з витягу з протоколу профспілкової організації, ОСОБА_2 звільнена в зв`язку з відсутністю на роботі з 20 березня 2022 року без поважних причин.

Частина шоста статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

Відповідно до пункту 4 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Прогул - це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно або в цілому). Для звільнення працівника на такій підставі власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня.

Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з`ясувати поважність причини такої відсутності.

Поважними причинами визнаються такі причини, що виключають вину працівника.

Визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи за пунктом 4 статті 40 КЗпП України є з`ясування поважності причин його відсутності на роботі.

Вичерпного переліку поважних причин відсутності на роботі у трудовому законодавстві України не існує, тому в кожному окремому випадку оцінка поважності причини відсутності на роботі дається виходячи з конкретних обставин.

Відповідно до сталої судової практики причину відсутності працівника на роботі можна вважати поважною, якщо явці на роботу перешкоджали істотні обставини, які не можуть бути усунуті самим працівником.

Вирішуючи питання про поважність причин відсутності на роботі працівника, звільненого за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати всі надані сторонами докази.

Відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану», Закону України № 2102-IX від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента «Про введення воєнного стану в Україні», Указу Президента України №133/2022 від 14.03.2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-IX, Указу Президента України від 18 квітня 2022 року № 259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-IX, а також Указу Президента України від 17 травня 2022 року № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим ЗакономУкраїни № 2263-IXвід 22.05.2022 у зв`язку з воєнною агресією РФ проти України запроваджено воєнний стан.

Згідно зі ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

В судовому засіданні представник позивачки пояснила, що ОСОБА_2 за для особистої життєвої безпеки та безпеки своєї дитини виїхала до більш безпечного місця, оскільки на території Житомирської області розпочалися бойові дії.

Згідно довідки Буштинської сільської ради про реєстрацію місця перебування особи, ОСОБА_2 з 21 березня по теперішній час зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 . (а.с.7)

Згідно довідки №2114- від 10 квітня 2022 року, ОСОБА_2 отримала статус внутрішньо-переміщеної особи. (а.с.8)

Отже, виходячи з вищевикладеного суд дійшов висновку, що відсутність на роботі позивачки ОСОБА_2 була викликана поважною причиною, а саме наявність загрози її життю, а також її дитині, що виникла внаслідок військових дій на території України.

Разом з тим, суд також звертає увагу на законність наказу від 15 квітня 2022 року № 37-к, яким ОСОБА_2 звільнено з роботи із 20 березня 2022 року, суд враховує, що за змістом статті 47 КЗпП України, яка передбачає обов`язок роботодавця видати працівнику трудову книжку у день звільнення, та статті 116 КЗпП України, яка встановлює обов`язок роботодавця провести розрахунок з працівником у день звільнення, останнім робочим днем - є день звільнення.

Отже, працівник не може бути звільнений у день, який передує дню видання роботодавцем наказу про звільнення. Працівник може бути звільнений з підстав, передбачених КЗпП України, лише у день видання наказу роботодавця, а бо у будь-який наступний день за днем видання наказу по звільнення (постанова Верховного Суду від 26 вересня 2018 року по справі N289/51/16-ц).

Таким чином, звільнення ОСОБА_2 відбулось з порушенням вимог КЗпП України, що в свою чергу є підставою для задоволення позовних вимог.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК, суд допускає негайне виконання рішення у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.

Керуючись ч. 6 ст. 259, 265, 268, 273, 430 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_1 , зареєстрованої АДРЕСА_2 ) до Приватного акціонерного товариства Новоград-Волинський хлібозавод (, вул. Героїв Майдану, 10 м. Новограда-Волинського Житомирської області) задовольнити повністю.

Поновити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на роботі оператором лінії у виробництві харчової продукції четвертого розряду хлібобулочного цеху Приватного акціонерного товариства Новоград-Волинський хлібозавод.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді оператора лінії у виробництві харчової продукції четвертого розряду хлібобулочного цеху Приватного акціонерного товариства Новоград-Волинський хлібозавод допустити до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається учасниками справи до Житомирського апеляційного суду.

Повний текст рішення виготовлено 15 липня 2022 року.

Головуючий