Справа № 466/7526/21 Головуючий у 1 інстанції: Донченко Ю.В.
Провадження № 22-ц/811/3739/21 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Івасюти М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львовіцивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 25 серпня 2021 року, -

ВСТАНОВИВ:

17 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання та догляду.

В обґрунтування позову покликається на те, що відповідно до ч.1 ст. 755 ЦК України договір довічного утримання може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків незалежно від його вини. Оскільки відповідач не виконує свої обов`язки, передбачені п.п. 2.1-2.4 договору, укладеного 12.03.2019 року, просить розірвати договір довічного утримання та догляду, який був посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського договору Онищак Н.М., зареєстрований в реєстрі №654.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 25 серпня 2021 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання передано на розгляд до Жовківського районного суду Львівської області за територіальною підсудністю.

Ухвалу суду оскаржила ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі покликається на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт вважає, що даний спір повинен розглядатися за правилами виключної підсудності, оскільки стосується нерухомого майна, а саме, квартири АДРЕСА_1 , належної позивачу на праві власності, яку отримав у власність ОСОБА_2 на підставі договору довічного утримання та догляду, та взамін якої зобов`язався забезпечувати відчужувача ОСОБА_1 утриманням та доглядом довічно на умовах договору, який позивач просить розірвати в судовому порядку. Оскільки спірна квартира знаходиться на території Шевченківського району м. Львова, даний спір підлягає розгляду Шевченківським районним судом м. Львова. З наведених підстав просить скасувати ухвалу суду і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 04 січня 2022 року про відкриття апеляційного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 25 серпня 2021 року ухвалено розглядати без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України.

Розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 25 серпня 2021 року призначено на 16 год. 30 хв. 28 лютого 2022 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Оскільки текст постанови складено 10 березня 2022 року, то незважаючи на те, що розгляд справи призначено на 28 лютого 2022 року, датою ухвалення постанови є саме 10 березня 2022 року.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Постановляючи оскаржувану ухвалу та передаючи справу для розгляду за підсудністю до Жовківського районного суду Львівської області, суд першої інстанції виходив з положень ч.1 ст. 27 ЦПК України та вважав, що даний позов повинен розглядатися судом за місцем проживання та реєстрації відповідача за правилами загальної підсудності, а не за правилами виключної підсудності, а відтак дійшов висновку, що справа не підсудна Шевченківському районному суду м. Львова, що є підставою для передачі справи на розгляд за підсудністю.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не встановлено законом.

У ч. 16 ст. 28 ЦПК України передбачено, що позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої ст. 30 ЦПК України.

Частина 1 ст. 30 ЦПК України передбачає, що позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Виключна підсудність - це підсудність коли справа (вимоги) підлягає розгляду в певному суді, який визначений у ст. 30 ЦПК України.

Стаття 30 ЦПК України не містить вичерпного переліку справ, місце розгляду яких визначається за правилами виключної підсудності.

Правила виключної підсудності застосовуються до будь-яких позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, тобто, правила виключної підсудності застосовуються до будь-яких позовів: пов`язаних з правом особи на нерухоме майно (виникнення, зміною, припиненням); про недійсність договорів щодо такого майна та застосування наслідків недійсності договору; з приводу невиконання умов договору, предметом якого є нерухоме майно; з приводу звернення стягнення на нерухоме майно; про визначення додаткового строку для прийняття спадщини (якщо в складі спадщини є нерухоме майно).

Згідно з положеннями ст. 181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їхнього знецінення та зміни їхнього призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно: про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна . що є спільній часткові власності, та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини. (постанова Верховного Суду від 24.10.2018 року у справі №296/1657/18).

Позивач звернулася з позовом до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання та догляду, укладеного 12.03.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Онищак Н.М.

Пункт 1 договору довічного утримання та догляду, укладеного 12.03.2019 року, передбачає, що за цим договором відчужував ОСОБА_1 передає, а ОСОБА_2 отримує у власність квартиру АДРЕСА_1 , та взамін чого зобов`язується забезпечувати відчужувача ОСОБА_1 утриманням та доглядом довічно на умовах цього Договору, тобто, на підставі вищезгаданого договору довічного утримання до догляду, відповідач ОСОБА_2 набуває у власність нерухоме майно, а саме, квартиру АДРЕСА_1 .

А відтак, колегія суддів приходить до висновку, що спір виник з приводу нерухомого майна, а саме, квартири АДРЕСА_1 , що територіально знаходиться в Шевченківському районі м. Львова, а відтак спір підлягає розгляду Шевченківським районним судом м. Львова.

Висновки суду першої інстанції, що спір підлягає розглядові за загальними правилами підсудності, передбаченими п.1 ч. 1 ст. 27 ЦПК України, суперечать чинному цивільному процесуальному законодавству.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що спір виник з приводу нерухомого майна, тому, у відповідності до положень ч.1 ст. 30 ЦПК України, підлягає розгляду за правилами виключної підсудності, а відтак, позивачка вправі була і повинна була пред`явити позов до суду за місцем знаходження нерухомого майна, що знаходиться на території Шевченківського району м. Львова, а відтак пред`явлення ОСОБА_1 позову до Шевченківського районного суду м. Львова, є правомірним.

Пункт 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України передбачає, що суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду

Оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що даний спір підлягає розгляду Шевченківським районним судом м. Львова, то постановлення судом першої інстанції оскаржуваної ухвали про передачу справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання та догляду на розгляд до Жовківського районного суду Львівської області за територіальною підсудністю, є неправомірним, і така ухвала підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Стаття 379 ЦПК України передбачає підстави для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

А відтак, оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню, як така, що постановлена з порушенням норм процесуального права, а справа підлягає направленню до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 6 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 25 серпня 2021 року - скасувати, справу направити до Шевченківського районного суду м. Львова для продовження її розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Постанова складена 10.03.2022 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк