Судді Львівського апеляційного суду Савуляка Р.В. стосовно постанови колегії суддів Судової палати у цивільних справах Львівського апеляційного суду від 27 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності на частку та стягнення грошової компенсації за частку в нерухомому майні.
В липні 2020 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності на частку та стягнення грошової компенсації за частку в нерухомому майні.
Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 14 травня 2021 року в позові відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не спроможна виплатити позивачу грошову компенсацію вартості 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 , розмір якої становитиме для неї надмірний тягар, а вимога про визнання права власності за позивачем на 1/6 частку квартири АДРЕСА_2 заявлена передчасно.

Переглядаючи рішення Залізничного районного суду м. Львова від 14 травня 2021 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Львівського апеляційного суду у постанові від 27 червня 2022 року дійшла висновку про задоволення позову в частині припинення права власності ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на ј частку у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 402 371,72 грн. компенсації за ј частку у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 з огляду на врахування інтересів обох сторін, а також того, що в результаті задоволення даного позову відповідач ОСОБА_2 стане одноосібним власником квартири АДРЕСА_1 , наявністю в неї іншого житла та нерухомого майна в порівнянні з тим, що у позивачки відсутнє власне житло та інше нерухоме майно, вона позбавлена можливості користуватися часткою у спірній квартирі.

З таким висновком суду погодитися не можна із наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 (дівоче прізвище ОСОБА_4 ) та ОСОБА_5 07 вересня 2008 року зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_2 , виданим 07 вересня 2008 року Сушнівською сільською радою Радехівського району Львівської області. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу ОСОБА_6 .

Згідно свідоцтва про смерть серія НОМЕР_3 , виданим Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер.

27 липня 2018 року ОСОБА_7 звернулась до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Ясінського В.Є. із заявою про прийняття спадщини на майно, яке залишилось після смерті чоловіка ОСОБА_5 , зокрема на день його смерті залишилось спадкове майно: Ѕ частина квартири АДРЕСА_1 . Крім неї спадкоємцем померлого є ОСОБА_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру, виданого 27 вересня 2005 року на підставі розпорядження голови Залізничної районної адміністрації квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на праві приватної спільної сумісної власності.

11 листопада 2005 року реєстратором Яців З.С. ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» прийнято рішення про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 .

З технічного паспорта на приватизовану квартиру вбачається, що квартира АДРЕСА_1 розташована на мансардному поверсі 5 поверхового будинку та складається з 3 кімнат, житловою площею 51,5 кв.м., кухні площею 10,4 кв.м., ванної кімнати площею 2,7 кв.м., вбиральні площею 1,2 кв.м., коридору 14,1 кв.м. та комірки 2,5 кв.м. Загальна площа квартира 82,4 кв.м.

Згідно матеріалів спадкової справи № 24/2018 до майна померлого ОСОБА_5 17 грудня 2018 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Ясінським В.Є. видано ОСОБА_7 та ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину, яка складається з Ѕ частки квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до положень статей 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до частин першої-третьої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

При цьому, в силу положень статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Як роз`яснив Верховний Суд України в правовому висновку у цивільній справі №6-2925цс15, з урахуванням закріплених в п. 6 ст. 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, в яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позичу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація за таке володіння та користування відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар.

В матеріалах справи міститься довідка про доходи ОСОБА_2 № НОМЕР_4 , видана Червоноградським відділом обслуговування громадян, згідно якої остання, як пенсіонер, перебуває на обліку у Сокальському об`єднаному управлінні АФУ у Львівській області і отримує пенсію за віком, яка за період з 01.08.2019 по 31.07.2020 складає 46 413,40 грн.

Окрім того, за результатами проведеного Центром відновлення здоров`я обстеження ОСОБА_2 вбачається, що остання потребує лікування, дотримання режиму та оздоровчої програми у зв`язку із наявними проблемами зі здоров`ям зі сторони кістково-суглобової системи та опорно-рухового апарату, ендокринної, імунної, серцево-судинної, травної систем.

Суд першої інстанції правильно врахував похилий вік відповідачки ОСОБА_2 , відсутність у неї будь-яких інших доходів, окрім пенсії, річний розмір якої становить значно меншу суму від заявленого розміру компенсації частки у сумі 402 371,75 грн.

З врахуванням вищенаведеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що наведені обставини свідчать про об`єктивну неспроможність відповідача за своїм майновим станом та станом здоров`я виплатити позивачу грошову компенсацію за частку квартири в розмірі 402 371, 75 грн., а примусове стягнення цієї компенсації становитиме для відповідача надмірний тягар.

Через неможливість сплати ОСОБА_1 402 371,72 грн. компенсації за ј частку у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 може позбутися права власності на все майно, яке їй належить на праві власності.

Суд першої інстанції також дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем не доведено неподільності належної сторонам на праві спільної часткової власності квартири, зокрема в матеріалах справи відсутній висновок про відсутність технічної можливості поділу спірного об`єкта нерухомого майна та виділу належної позивачу частки у квартирі.

Скасовуючи законне та обґрунтоване рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції на вищезазначене уваги не звернув та дійшов до помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині припинення права власності, визнання права власності, стягнення грошової компенсації на квартиру АДРЕСА_1 .

Отже, з огляду на викладене, постанову колегії суддів колегії суддів Судової палати у цивільних справах Львівського апеляційного суду від 27 червня 2022 року не можна вважати законною та обґрунтованою, такою, що відповідає вимогам ЦПК України, принципам верховенства права та справедливості.

Суддя Львівського

апеляційного суду Савуляк Р.В.