21.06.2022 Єдиний унікальний номер 205/9644/21
Єдиний унікальний номер 205/9644/21
Провадження № 2/205/1438/22
21 червня 2022 року м. Дніпро
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Приходченко О.С.
при секретарі Король Т.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , третя особа Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в Дніпропетровській області про визнання договору купівлі-продажу недійсним та скасування державної реєстрації права власності,
ОСОБА_1 08 листопада 2021 року звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , третя особа Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в Дніпропетровській області про визнання договору купівлі-продажу недійсним та скасування державної реєстрації права власності.
Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2021 року позов було залишено без руху і запропоновано позивачеві усунути недоліки з дотриманням вимог п. 2 ч. 3 ст. 175, абз. 1 ч. 1, ч. 4 ст. 177 ЦПК України, з метою усунення яких позивачем 17 січня 2022 року було подано виправлену позовну заяву та квитанцію про оплату судового збору.
Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 січня 2022 року позов було прийнято до розгляду суду та відкрито загальне позовне провадження.
Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 січня 2022 року було накладено арешт на рухоме майно, належне відповідачеві ОСОБА_3 .
Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 січня 2022 року клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів було задоволено частково.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 червня 2022 року підготовче провадження було закрито та справу призначено до судового розгляду.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 червня 2022 року вирішено питання про розгляд справи в заочному порядку.
Позивач у своєму позові посилався на те, що 17 червня 2020 року біля буд. 39 по пр. І. Мазепи у м. Дніпрі сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів Ніссан, держномер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , і автомобіля Мерседес, держномер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , в результаті якої автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень. Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 серпня 2020 року ОСОБА_2 було визнано винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди та накладено адміністративне стягнення. 28 жовтня 2020 року позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_2 і ПрАТ «СК «ТАС» про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 листопада 2020 року позов було прийнято до розгляду і відкрито провадження по справі. Відповідач ОСОБА_2 у добровільному порядку відмовляється відшкодовувати завдані ним збитки, тому з метою забезпечення позовних вимог позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення позову та накладення арешту на майно належне ОСОБА_2 Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , та автомобіль Ніссан, держномер НОМЕР_1 . Не погодившись із ухвалою суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що автомобіль Ніссан, держномер НОМЕР_1 , йому не належить. Звернувшись до сервісного центу МВС у Дніпропетровській області із запитом щодо відомостей про реєстрацію транспортного засобу Ніссан, держномер НОМЕР_1 , позивачеві стало відомо, що на підставі договору купівлі-продажу від 11 вересня 2020 року право власності на автомобіль Ніссан, держномер НОМЕР_1 , було зареєстровано за ОСОБА_3 . Таким чином, продаж належного відповідачеві автомобіля Ніссан, держномер НОМЕР_1 , було вчинено ним з метою уникнення відповідальності та небажанням відшкодовувати завдану позивачеві матеріальну шкоду. Відповідач ОСОБА_2 - можливий боржник у зобов`язанні, яке може виникнути на підставі рішення суду по цивільній справі, яка розглядається Ленінським районним судом м. Дніпропетровська, відчужив належне йому рухоме майно транспортний засіб Ніссан, держномер НОМЕР_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 11 вересня 2020 року, діяв недобросовісно, зловживаючи своїми правами на шкоду правам ОСОБА_1 , з метою неможливості звернення стягнення на його майно, як боржника, у подальшому. Просив суд визнати договір купівлі-продажу автомобіля Ніссан, 2008 року випуску, від 11 вересня 2020 року, укладений між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , недійсним та скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на автомобіль Ніссан, 2008 року випуску, судові витрати по справі у вигляді судового збору та витрат на професійну правничу допомогу стягнути з відповідачів. Представник позивача у своїй заяві до суду справу просив розглянути без його участі, позовні вимоги задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 про дату та час судового засідання повідомлявся в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 130 ЦПК України, у судове засідання не з`явився, відзив на позов не надав. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідача.
Відповідач ОСОБА_3 про дату та час судового засідання повідомлявся в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 130 ЦПК України, у судове засідання не з`явився, відзив на позов не надав. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідача. Будь-які заяви чи клопотання від відповідача до суду не надходили.
Третя особа регіональний сервісний центр МВС у Дніпропетровській області у своїй заяві справу просила розглядати за відсутності представника третьої особи та ухвалити рішення згідно з вимогами чинного законодавства України.
Враховуючи, що учасники справи у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню за наступних підстав.
Судом встановлено, що 17 червня 2020 року о 09.02 годині біля буд. 39 по пр. І. Мазепи у м. Дніпрі сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Ніссан, держномер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , і автомобіля Мерседес, держномер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 .
Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 серпня 2020 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди та накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік (а.с. 12).
Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 листопада 2020 року було відкрито провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 18-19).
Автомобіль Ніссан, держномер НОМЕР_1 , відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 на праві власності належав ОСОБА_2 (а.с. 85).
На підставі договору купівлі-продажу від 11 вересня 2020 року ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_3 купив автомобіль Ніссан, чорного кольору, 2008 року випуску (а.с. 86), право власнсоті було зареєстровано за ОСОБА_3 ..
Відповідно до положень ст. ст. 5, 15, 16 ЦК України застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності наступних умов: наявності у позивача певного суб`єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.
Відповідно до положень ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Позивачем судові не надано належних, допустимих та достатніх доказів, які би дали підстави встановити фактичні обставини, вказані позивачем у позовній заяві: зареєстроване у встановленому порядку право власності на автомобіль Мерседес, держномер НОМЕР_2 , який було пошкоджено в результаті дорожньо-транспортної пригоди відповідачем ОСОБА_2 , розмір завданої позивачеві шкоди, рішення суду про стягнення на користь ОСОБА_1 шкоди, яке набрало законної сили, тобто доказів того, що у позивача виникло право на відшкодування шкоди, завданої його майну.
Зокрема, у позовній заяві позивач зазначає, що пошкоджений транспортний засіб Мерседес, держномер НОМЕР_2 , належить йому на праві приватної власності, проте доказів зазначеного ОСОБА_1 до матеріалів справи не долучено. Також позивач вказує, що він звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, яку було прийнято до розгляду судом і відкрито провадження, на теперішній час справу не розглянуто та рішення по цій справі не ухвалено.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 81 ЦПК України, саме сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони.
Тобто сам суд не повинен нічого доказувати за своєю ініціативою, оскільки це обов`язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. При цьому само по собі доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків, зокрема надання належних та допустимих доказів на обґрунтування своїх вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Враховуючи вищевикладене, позивачем належними, достатніми та допустимими доказами не доведено наявність у нього права на отримання відшкодування у зв`язку із пошкодженням належного йому майна, та порушення його права, у зв`язку із укладенням спірного договору купівлі-продажу від 11 вересня 2020 року між відповідачами ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , тому позивач передчасно звернувся до суду із вказаним позовом, а за таких обставин, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову про визнання договору купівлі-продажу від 11 вересня 2020 року недійсним та скасування державної реєстрації права власності на автомобіль Ніссан, чорного кольору, 2008 року випуску, за ОСОБА_3 , слід відмовити в повному обсязі.
На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем при поданні позову було сплачено судовий збір у загальному розмірі 2 270 грн. (а.с. 1, 35, 47), враховуючи, що у задоволенні позовних вимог позивачеві було відмовлено, понесені ним судові витрати слід віднести за рахунок позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 15, 16 ЦК України, ч. 1 ст. 141, ч. 2 ст. 247, ст. ст. 259, 263-265, ч. 4 ст. 268, ч. 1 ст. 280, ст. ст. 281, 282 ЦПК України, суд
Судові витрати у справі у вигляді сплати судового збору у загальному розмірі 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень віднести за рахунок ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ).
Відповідачами може бути подано заяву про перегляд заочного рішення протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення позивачем і третьою особою може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.
Суддя: