ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/2063/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" липня 2022 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Котвицького В.Л.,

за участю секретаря судового засідання: Яценка Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2021 року ТОВ «Євро-Реконструкція» звернулось до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до відповідачів, у якому просить стягнути солідарно з них заборгованість за оплату отриманих послуг гарячої води та централізованого опалення.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ТОВ «Євро-Реконструкція» надають послуги з постачання гарячої води та централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідачі є споживачами вказаних послуг, однак з жовтня 2014 року не вносили плату за отримані послуги з постачання централізованого опалення та з червня 2017 року - плату за постачання гарячої води, в результаті чого утворилась заборгованість станом на 01.11.2021 у розмірі 71 971,59 грн, з яких: за послугу з централізованого опалення - 28 651,59 грн, за послугу з постачання гарячої води - 43 320,00 грн. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідачів на свою користь основний боргу у розмірі 71 971,59 грн, інфляційні втрати в розмірі 12 783,22 грн, 3% річних у розмірі 5168,71 грн, сплачений судовий збір у розмірі 2270 грн та витрати на правову допомогу у сумі 8000,00 грн.

Ухвалою суду від 20.01.2022 відкрито провадження за вказаною позовною заявою, справу призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні з викликом учасників справи у судове засідання.

У судове засідання представник позивача не з`явився, направив заяву, у якій просить проводити розгляд справи за його відсутності.

Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у судове засідання не з`явились, однак подали до суду заяви про застосування строку позовної давності, відповідно до яких позовні вимоги визнали частково в межах позовної давності.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, відзиву на позов не подала.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступного висновку.

Правовідносини, що виникають у сфері надання та споживання таких послуг, регулюються як нормами ЦК України, так і Законом України «Про житлово-комунальні послуги», а також іншими нормативно-правовими актами у галузі цивільного, житлового законодавства та актів, що регулюють відносини у сфері надання житлово-комунальних послуг.

Як вбачається з матеріалів справи, виконавцями послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води по будинку за адресою: АДРЕСА_1 є ТОВ «Євро-Реконструкція».

Згідно Свідоцтва про право власності на житло від 11.07.2005 квартира АДРЕСА_2 , належить ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в рівних долях.

З відповіді з електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА» на запит про реєстрацію місця проживання відповідачів вбачається, що всі відповідачі окрім ОСОБА_2 є зареєстрованими у вказаній квартирі, тоді як ОСОБА_2 зареєстрованою у м.Києві не значиться взагалі.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у редакції Закону № 1875-VІ від 24.06.2004 передбачалось право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідав визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у редакції Закону № 2189-VІІІ від 09.11.2017, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

За змістом ст.ст. 319, 322 ЦК України, власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, законодавство України покладає обов`язок утримання квартири та сплати житлово-комунальних послуг на власника квартири у багатоквартирному будинку.

Згідно пункту 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2006 № 45, власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 15.03.2018 у справі № 401/710/15-ц.

Судом встановлено, що лише 30.08.2021 між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір №4450205/57 про надання послуг з центрального опалення та постачання гарячої води.

За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно положень ст. ст. 525, 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Судом встановлено, що споживачами послуг з централізованого опалення та гарячої води за адресою: АДРЕСА_3 , з жовтня 2014 року не вносилась плата за отримані послуги з постачання централізованого опалення та з червня 2017 року - плату за постачання гарячої води, в результаті чого утворилась заборгованість станом на 01.11.2021 у розмірі 71 971,59 грн, з яких: за послугу з централізованого опалення - 28 651,59 грн, за послугу з постачання гарячої води - 43 320,00 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, ураховуючи порушення відповідачем виконання зобов`язань по сплаті житлово-комунальних послуг, суд визнає правомірною вимогу позивача щодо стягнення з відповідачів на користь позивача втрат від інфляції внаслідок несвоєчасного розрахунку у розмірі - 12 783,22 грн, а також 3% річних від простроченої суми заборгованості у розмірі - 5168,71 грн.

Разом з тим, в матеріалах справи містяться заяви відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_5 про застосування строку позовної давності.

Відповідно до положень статей 256-257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини 3 та 4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, які відбулися у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No.2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість господарських відносин.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 71-74 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 200/11343/14-ц (провадження № 14-59цс18) зроблено висновок, що створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін. Відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень. Якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції. Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участь у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Вказаний висновок щодо строку позовної давності наведено в постанові Верховного Суду від 22.10.2020 у справі № 457/462/16-ц, провадження № 61-21807св19.

Відповідно до ч. 1 ст. 262 ЦК України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Так, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за спожиті з жовтня 2014 року послуги з централізованого опалення та за спожиті з червня 2017 року послуги централізованого постачання гарячої води. Позовну заяву подано до суду 20.12.2021.

Таким чином, враховуючи, що загальний строк позовної давності складає три роки, то до задоволення підлягають лише позовні вимоги за період з грудня 2018 та по листопад 2021 року, в межах заявлених вимог позивача.

Відповідно до наданого відповідачем ОСОБА_3 розрахунку заборгованості, який досліджено та перевірено судом вбачається, що сума заборгованості за надані житлово-комунальні послуги за вказаний період з централізованого опалення становить 14 883,48 грн, а з постачання гарячої води - 26 351,98 грн, відповідно 3% річних становить 4022,24 грн. та інфляційні втрати за вказаний період становить 8873,27 грн.

За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, оскільки під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_2 не є споживачем послуг, які надає позивач за адресою: АДРЕСА_3 , не має зареєстрованого місця проживання у даній квартирі не є її власником, то суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_2 .

За таких обставин, стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги покладаються на власників вказаної квартири - ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а саме заборгованості за надані житлово-комунальні послуги з централізованого опалення та заборгованості з постачання гарячої води з урахуванням 3% річних та інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Отже, оскільки судом частково задоволено позовні вимоги, тому з відповідачів підлягає стягнення на користь позивача судовий збір та витрати, пов`язані з розглядом справи, у сумі 1366,54 грн. та витрати на правову допомогу у сумі 4816,00 грн., пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Керуючись ст. 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263, 268, 273, 352, 354 ЦПК України -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» () заборгованість за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з грудня 2018 року по листопад 2021 року у сумі 41 235,46 грн., інфляційну складову боргу в сумі 8873,27 грн. та 3% річних в сумі 4022,24 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» () судовий збір в сумі 1366,54 грн. у рівних частках по 455,51 грн. з кожного відповідача.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» () витрати на правничу допомогу в сумі 4816,00 грн. у рівних частках по 1605,33 грн. з кожного відповідача.

В іншій частині позову - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлений 05.07.2022.

Суддя В.Л. Котвицький