Справа № 308/3306/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2022 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді - Данко В.Й.,

за участю:

секретаря судового засідання - Бокотей А.М.,

представника позивача Ковача І.І.,

відповідача-2 ОСОБА_1

представника відповідача-1 Козакової М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Ужгороді в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін цивільну справу за позовом об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «МІКС» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватне підприємство «Зодіак і К» про стягнення заборгованості

в с т а н о в и в:

І. Стислий виклад позицій учасників справи

до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшли позовні заяви об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «МІКС» , місцезнаходження: 88017, м.Ужгород, вул.Івана Франка, буд.№1-В (далі позивач) до ОСОБА_2 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 (далі відповідач-1) у справі №308/3306/21, ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 (далі відповідач-2) у справі №308/3301/21, у яких позивач просить суд:

-стягнути з відповідача-1 заборгованість зі сплати членських внесків у розмірі 21211 грн., яка складається з: 16979 грн. основного боргу; 2786,25 грн. інфляційних втрат; 1445,77 грн. 3% річних;

-стягнути з відповідача-2 заборгованість зі сплати членських внесків у розмірі 15786,78 грн., яка складається з: 12637 грн. основного боргу; 2073,73 грн. інфляційних втрат; 1076,05 грн. 3% річних.

i. Правова позиція позивача в частині позовних вимог до відповідача-1

Позовні вимоги у відповідній частині обґрунтовані тим, що відповідач-1 є власником офісного приміщення, отримує послуги з утримання житлового комплексу, проте надані позивачем послуги не оплачує, що зумовлює виникнення заборгованості.

Посилається на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 09.12.2015 у справі №308/2479/15-ц, яким встановлено факт наявності договірних відносин між позивачем та відповідачем-1, за змістом яких відповідач-1 повинен здійснювати оплату на користь позивача за послуги щодо утримання житлового комплексу.

Вказує на те, що позивач, будучи об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку, є уповноваженим вимагати від співвласників сплачувати внески, що передбачені статутом відповідного об`єднання.

Заважує про те, що утримання квартири та здійснення оплати за надані житлово-комунальні послуги є обов`язком власника житла.

ii.Правова позиція позивача в частині позовних вимог до відповідача-2

Позиція представника позивача у відповідній частині обґрунтована аналогічними доводами, як і щодо позивача-1. Між тим, представник позивача додатково посилається на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.02.2016 у справі №308/1937/15-ц. Наполягає на тому, що належним суб`єктом здійснення оплати є позивач. Вказує на відсутність будь-яких договорів між позивачем та охоронним агентством «Зодіак і К».

iii.Правова позиція відповідача-1

До суду від представника відповідача-1 надійшов відзив, у якому він проти позову заперечив повністю. Відзив обґрунтований тим, що відповідач-1 не обізнана з умовами договору про утримання житлового комплексу. Посилається на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 17.05.2017 у справі №308/15007/15-ц та від 23.03.2020 у справі №308/6629/17. Вважає, що позивачем здійснено розрахунок за помилковим тарифом. Вказує на те, що позивачем не надсилалося жодних рішень про зміну тарифів за надання послуг по утриманню житлового комплексу.

iv.Правова позиція відповідача-2

До суду від представника відповідача-2 надійшов відзив, у якому він проти позову заперечив повністю. Відзив обґрунтований тим, що позивач ніколи не надсилав на адресу відповідача-2 щомісячний рахунок про оплату послуг.

Вказує на те, що відповідач-2 уклав договір оренди з третьою особою, за змістом якого охоронне агентство як орендар нежитлового приміщення зобов`язувався здійснювати оплату за витратами на утримання житлового комплексу. Вважає, що відповідні кошти орендар сплачував належним чином.

Крім того, до суду від відповідача-2 та його представника надійшли заперечення, зі змісту яких вбачається, що позовні вимоги, на їх переконання, є безпідставними. Наголошують на тому, що відповідач усупереч приписам частини 10 статті 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» не здійснив заходів щодо повідомлення відповідача-2 про прийняті рішення щодо тарифів за послуги по утриманню будинку.

Звертають увагу на наявність у матеріалах справи документального підтвердження надходження на розрахунковий рахунок позивача від третьої особи коштів на утримання будинку, які сплачені охоронним агентство як орендарем.

Вказують на те, що твердження представника позивача про відсутність договору між позивачем та третьою особою не відповідають дійсності.

v.Правова позиція третьої особи

Третя особа правом на подання пояснень не скористалася, що не перешкоджає розгляду та вирішенню справи за наявними матеріалами.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити повністю.

У судовому засіданні відповідач-2 та представник відповідача-1 та проти позову заперечили, просили суд у задоволенні позову відмовити повністю.

У судове засідання третя особа явку уповноваженого представника не забезпечила, належним чином повідомлена про час, дату і місце його проведення.

ІІ. Рух справи

Ухвалою від 13.04.2021 суддя прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі.

Ухвалою від 10.02.2022 суд об`єднав цивільні справи №308/3306/21 та №308/3301/21 в одне провадження з присвоєнням об`єднаному провадженню №308/3306/21.

Ухвалою від 24.05.2022 суд залучив третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, а саме - приватне підприємство «Зодіак і К».

Ухвалою від 25.07.2022 суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача-2 про витребування доказів.

ІІІ. Фактичні обставини справи

Заслухавши пояснення та заперечення учасників процесу, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як встановлено рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 09.12.2015 по справі №308/2479/15-ц між ОСББ "Мікс" та ОСОБА_2 укладено договір про надання послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкової території, починаючи від 07.08.2015.

Вказаним рішенням суду також з`ясовано, що ОСББ "Мікс" призначено балансоутримувачем житлового комплексу та споруд за адресою АДРЕСА_3 .

Відповідач-1 є власником офісного приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , що підтверджується інформаційною довідкою №246870843, сформованою від 04.03.2021 (Т.1, а.с.25). Загальна площа вказаного об`єкта нерухомості становить 56,3 кв.м.

Як вбачається зі змісту рішення Ужгородського міськрайонного суду від 17.05.2017 по справі №308/15007/15-ц між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 укладено договір оренди, згідно з яким орендодавець зобов`язався передати орендарю в тимчасове платне користування нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_3 /літ.А, площею 58,3 м.кв., що знаходиться у власності орендодавця. Орендар зобов`язаний утримувати приміщення в порядку, передбаченому санітарними, протипожежними правилами і правилами експлуатації встановленого в приміщенні санітарно технічного інженерного устаткування та нести відповідальність внаслідок їх порушення, здійснювати за власний рахунок поточний ремонт приміщення з заміною зношених і дефектних конструкцій, приладів і комунікацій, а також усувати пошкодження в орендованому приміщенні, що виникли з вини орендаря. Відповідно до укладеного договору сторони домовилися, що строк оренди встановлюється з моменту приймання приміщення орендарем у користування згідно акту прийому передачі на 2 роки 11 місяців.

Згідно з виписками з протоколів №11 від 28.12.2017, №12 від 22.12.2018, №13 від 26.12.2019 позивачем затверджено розміри внесків за користування власниками нежитлових (офісних) приміщень сумісними дверима з мешканцями житлових приміщень наступним чином:

1)з 01.01.2018 по 31.12.2018 5,20 грн., виходячи з розрахунку на один квадратний метр площі;

2)з 01.01.2019 по 31.12.2019 10,40 грн., виходячи з розрахунку на один квадратний метр площі;

3)з 01.01.2020 по 31.12.2020 10,40 грн., виходячи з розрахунку на один квадратний метр площі.

Позивач, вважаючи бездіяльність відповідача-1 по здійсненню нею оплати внесків за утримання житлового комплексу, сформував рахунок №6 від 10.02.2021, за яким заборгованість ОСОБА_2 за період з 01.03.2018 по 31.12.2020 становить 16979 грн. Зі змісту згаданого рахунку слідує, що розмір заборгованості обчислено, виходячи з 56,3 кв.м., що відповідає площі офісного приміщення 1б блок А.

Як встановлено рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.02.2016 по справі №308/1937/15-ц, між ОСББ "Мікс" та ОСОБА_1 укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, починаючи від 01.09.2015.

Згідно з інформаційною довідкою №246975162, сформованою від 04.03.2021, відповідач-1 є власником офісного приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 (Т.2, а.с.25). Загальна площа вказаного об`єкта нерухомості становить 41,9 кв.м.

На підставі договору оренди нежитлового приміщення №2-08/16 від 04.08.2016 відповідач-2 передав третій особі у тимчасове платне користування нежитлові приміщення, розташовані за адресою АДРЕСА_3 /(літ.А,Б) площею 100 м.кв. для використання з метою розміщення офісу.

Відповідно до пункту 1.2. зазначеного договору строк оренди встановлено з 01.09.2016 по 01.09.2017. Разом з тим, сторонами передбачено, що термін дії відповідного договору може бути продовжено за взаємною згодою сторін, про що складається окремий протокол та підписується обома сторонами.

Згідно з підпунктами 2.3.2-2.3.5. договору №2-08/16 від 04.08.2016 передбачено, що орендар зобов`язаний безперешкодно допускати орендодавця для перевірки використання, стану, утримання приміщення. Крім того, орендар повинен у встановлений відповідним договором термін сплачувати орендну плату за орендоване приміщення, а також здійснювати оплату за спожиті електроенергію, газ, опалення, водопостачання, послуги телефонного зв`язку, інші комунальні платежі згідно з показами лічильників та діючих тарифів. На строк дії договору орендар має право переоформити прилади обліку споживання води та електроенергії на себе, а у випадку не здійснення зазначеного обов`язку повинен відшкодувати орендодавцю вартість спожитих комунальних послуг та пов`язаних із цим накладних витрат.

Також орендар зобов`язаний утримувати приміщення в порядку, передбаченому санітарними, протипожежними правилами і правилами експлуатації встановленого в приміщенні санітарно-технічного інженерного устаткування та нести відповідальність внаслідок їх порушення, здійснювати за власний рахунок поточний ремонт орендованого приміщення із заміною зношених і дефектних конструкцій, приладів і комунікацій, а також усувати пошкодження відповідного приміщення, що виникли з вини орендаря.

У подальшому третьою особою з позивачем укладено договір №1/17 від 01.07.2017 на управління неподільним загальним майном житлового комплексу.

За приписами пункту 2 згаданого договору позивач здійснює управління неподільним та загальним майном житлового комплексу (будинку та прибудинкової території), розташованого за адресою АДРЕСА_3 , безпосередньо забезпечує належну експлуатацію, обслуговування та ремонт неподільного загального майна, та відповідні умови користування неподільним та загальним майном.

У свою чергу, приватне підприємство «Зодіак і К», будучи користувачем нежитлового приміщення бере участь у витратах на утримання житлового комплексу. При цьому зі змісту відповідного договору вбачається, що третя особа сплачує витрати на утримання житлового комплексу за тарифами, що обчислюються, виходячи з площі нежитлового приміщення 1а(блок А), яка становить 41,9 м.кв.

Пунктом 8.6. договору №1/17 від 01.07.2017 закріплено його автоматичну пролонгацію, якщо за місяць до закінчення строку дії відповідного договору жодна зі сторін не висловила наміру про його розірвання або внесення до нього змін чи доповнень.

Позивач, вважаючи бездіяльність відповідача-2 по здійсненню ним оплати внесків за утримання житлового комплексу, сформував рахунок №5 від 10.02.2021, за яким заборгованість ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 по 31.12.2020 становить 12637 грн. Зі змісту згаданого рахунку слідує, що розмір заборгованості обчислено, виходячи з 41,9 кв.м., що відповідає площі офісного приміщення 1а блок А.

Виходячи з наявності підстав для стягнення з відповідачів суми заборгованості по сплаті внесків на утримання житлового комплексу, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

ІV. Позиція суду

Вирішуючи спір по суті, суд виходив з наступного.

Частиною 2 статті 382 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) встановлено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

За правилами статті 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників жилих та нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку унормовано Законом України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» від 29.11.2001 №2866-III (далі Закон №2866-ІІІ).

Частиною першою статті 1 вказаного Закону встановлено, що об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (далі - об`єднання) - юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону №2866-ІІІ об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами.

Співвласник, серед іншого, зобов`язаний виконувати обов`язки, передбачені статутом об`єднання; виконувати рішення статутних органів, прийняті у межах їхніх повноважень; своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі (частина перша статті 15 Закону №2866-ІІІ)

За приписами частини першої статті 17 аналізованого Закону для забезпечення виконання власниками приміщень своїх обов`язків об`єднання має право: робити співвласникам попередження про порушення ними статутних або інших законних вимог і вимагати їх дотримання; вимагати відшкодування збитків, заподіяних спільному майну об`єднання з вини власника або інших осіб, які користуються його власністю; вимагати від співвласників своєчасної та у повному обсязі сплати всіх встановлених цим Законом та статутом об`єднання внесків і платежів, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів; звертатися до суду в разі відмови співвласника відшкодовувати заподіяні збитки, своєчасно та у повному обсязі сплачувати всі встановлені цим Законом та статутом об`єднання внески і платежі, у тому числі відрахування до резервного та ремонтного фондів; виступати засновником (учасником) інших юридичних осіб.

За наведених обставин суд погоджується із доводами представника позивача про те, що об`єднання співвласників багатоквартирного будинку є належним суб`єктом, котрий уповноважений вимагати від співвласників відповідного будинку здійснювати оплату встановлених внесків на утримання такого будинку.

Як встановив суд, відповідач-1 та відповідач-2 є власниками офісних приміщень «1б» та «1а», які знаходяться за адресою АДРЕСА_3 . Крім того, з обставин справи вбачається, що відповідачі перебувають у договірних відносинах з позивачем з огляду на укладення договорів про надання послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкової території, що встановлено рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 09.12.2015 по справі №308/2479/15-ц та рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.02.2016 по справі №308/1937/15-ц.

Згідно зі статтею 10 Закону № 2866-III вищим органом управління об`єднання є загальні збори, до виключної компетенції яких відноситься, зокрема затвердження статуту об`єднання, внесення змін до нього; затвердження кошторису, балансу об`єднання та річного звіту; визначення порядку сплати, переліку та розмірів внесків і платежів співвласників. Рішення загальних зборів, прийняте відповідно до статуту, є обов`язковим для всіх співвласників.

Статтею 15 Закону №2866-III співвласник зобов`язаний, зокрема, виконувати рішення статутних органів, прийняті у межах їхніх повноважень; своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі. Обов`язок співвласників виконувати рішення зборів співвласників визначений і у частині 1 статті 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» від 14.05.2015 №417-VIII (далі Закон №417-VIII).

Таким чином, рішення загальних зборів об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «МІКС», зокрема, щодо встановлення тарифів за користування власниками нежитлових (офісних) приміщень сумісними дверима з мешканцями житлових приміщень, зумовлюють для перших виникнення правових наслідків, які полягають у необхідності сплати грошових сум за користування відповідними дверима.

Тобто прийняті відповідно до статуту рішення загальних зборів об`єднання з питань управління багатоквартирним будинком є обов`язковими для усіх власників квартир (нежитлових приміщень) у багатоквартирному будинку, які одночасно є співвласниками спільного майна такого будинку та зобов`язані його утримувати в силу прямої норми статті 322 Цивільного кодексу України та частини 2 статті 7 Закону № 417-VIII.

Між тим, слід зазначити про те, що чинне законодавство не передбачає механізму реалізації зобов`язання орендарів по здійсненню витрат на управління багатоквартирним будинком, у тому числі механізму захисту прав об`єднання співвласників, зокрема, не встановлює для ОСББ права примусового стягнення відповідних коштів з орендарів у судовому порядку, передбачаючи таке право лише щодо співвласників майна (частина 6 статті 13, Закону №2866-III).

Виходячи із загальних підстав виникнення цивільних прав і обов`язків (стаття 11 ЦК України), відповідні правовідносини щодо сплати орендарем витрат на управління будинком мають бути врегульовані або шляхом укладення окремого договору між орендарем та ОСББ, або шляхом встановлення обов`язку орендаря з відшкодування відповідних витрат власнику приміщення (орендодавцю) безпосередньо в умовах договору оренди нерухомого майна. Тобто обов`язок орендаря зі сплати (відшкодування) внесків на утримання будинку та прибудинкової території у розмірі, встановленому рішенням ОСББ, виникає тільки у разі передбачення такого обов`язку в умовах укладеного ним правочину (договору) з власником майна або з об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку.

Вказане узгоджується із правовим висновком, викладених у постанові Верховного Суду від 02.09.2020 по справі №906/884/19.

У вимірі спірних правовідносин суд критично оцінює посилання представника відповідача-2 на те, що підпунктами 2.3.2-2.3.5. договору №2-08/16 від 04.08.2016 передбачено обов`язок третьої особи сплачувати на користь позивача витрати на утримання неподільного загальнобудинкового майна, оскільки вказані представником відповідача-2 положення договору оренди не містять приписів, що свідчать про погодження порядку сплати (відшкодування) та розміру внесків за утримання житлового комплексу. Натомість згадані приписи договору №2-08/16 від 04.08.2016 стосуються порядку здійснення оплати за спожиті комунальні послуги.

Разом з тим, як встановив суд, між третьою особою та позивачем укладено договір №1/17 від 01.07.2017 на управління неподільним загальним майном житлового комплексу, за яким третя особа сплачує витрати на утримання житлового комплексу у зв`язку з користування нежитловим приміщенням 1а(блок А).

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що обов`язок по сплаті внесків за утримання житлового комплексу, у тому числі за користування сумісними дверима з мешканцями житлових приміщень, покладається саме на приватне підприємство «Зодіак і К», а не на відповідача-2. При цьому у матеріалах справи наявні платіжні документи, які підтверджують здійснення третьою особою періодичних платежів на користь позивача, цільовим призначенням яких є «витрати на утримання житлового комплексу згідно з договором №1/17».

Резюмуючи дослідження обґрунтованості позовних вимог, суд вказує також на наступне.

Так, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (стаття 51 ЦК України).

За змістом наведених норм сторони - це суб`єкти матеріально-правових відносин, які захищають своїх інтересів і на яких поширюється законна сила судового рішення. Позивачем є особа, яка має право вимоги (кредитор), а відповідачем - особа, яка повинна виконати зобов`язання (боржник). При цьому відповідач має бути такою юридичною чи фізичною особою, за рахунок якої, в принципі, можливо було б задовольнити позовні вимоги. В судовому порядку підлягають захисту порушене право й охоронювані законом інтереси саме від відповідача (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі №910/17792/17).

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Відтак пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в його задоволенні.

При цьому суд враховує правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 26.01.2022 по справі №182/3357/19.

Водночас слід зазначити про те, що для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за цим позовом.

Так, передумовою визнання відповідача неналежним, крім названої умови, є встановлення того, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17.04.2019 у справі №573/1822/16-ц.

Екстраполюючи викладене на спірні правовідносини, суд вказує на те, що з огляду на встановлення наявності у приватного підприємства «Зодіак і К» обов`язку по сплаті витрат на управління житлового комплексу з огляду на користування нежитловим (офісним) приміщенням власником якого є відповідач-2 останній не може вважатися належним відповідачем у розумінні процесуального закону.

За таких обставин позовні вимоги, заявлені до відповідача-2 про стягнення заборгованості є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Необхідно звернути увагу на те, що матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження того, що відповідач-1, яка є власницею офісного приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , не є належним відповідачем, оскільки будь-яких доказів на підтвердження переходу її обов`язку як власниці нерухомості по сплаті внесків на користь ОСББ до третіх осіб відповідач-1 не надала.

З огляду на вказане суд, розглядаючи спір по суті, виходить з того, що за відсутності протилежного відповідач-1 є «належним відповідачем» у розумінні процесуального закону та повинна відповідати за пред`явленим до неї позовом.

Суд відхиляє посилання представника відповідача-1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.03.2020 по справі №308/6629/17 про скасування рішень загальних зборів ОСББ «Мікс», що зафіксовані у протоколі №7 (з додатками) від 25 грудня 2013 року загальних зборів ОСББ «Мікс» та протоколі №8 (з додатками) від 23 грудня 2014 року з огляду на відсутність підстав вважати, що розрахунок вартості послуг за утримання будинку у справі, яка розглядається, проводився із застосуванням вказаних рішень.

Суд не погоджується із доводами представника відповідача-1 про те, що розрахунок внесків на утримання житлового комплексу повинен здійснюватися, виходячи із тарифу 2,09 грн. за кв.м. як встановлено рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 09.12.2015 по справі №308/2479/15-ц, виходячи з наступного.

Так, зазначеним рішенням суду апеляційної інстанції встановлено, що рішенням загальних зборів ОСББ «Мікс» від 01.11.2010 №3 затверджено щомісячну плату за утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 1,07 гривню за кв.м., а рішенням загальних зборів від 25.12.2013 №7 затверджено щомісячну плату за утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 2,09 гривні за кв.м.

Водночас зі змісту рішення суду апеляційного суду вбачається, що фактична вартість витрат на утримання житлового комплексу обумовлена обсягом послуг, які надавалися ОСББ «Мікс». При цьому перелік таких послуг був предметом дослідження у справі №308/2479/15-ц.

У свою чергу, матеріали справи, що розглядається, не містять жодних доказів того, що плата з власників офісних приміщень за користування сумісними дверима з мешканцями житлових приміщень входила до переліку послуг, що надавалися позивачем у 2010-2013 роках та охоплювалася щомісячною платою за утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 2,09 грн. за кв.м.

На переконання суду, вказані обставини не можуть бути перевірені у межах судового розгляду з огляду на не подання учасниками справи необхідного доказового матеріалу.

Відповідно до частини 10 статті 10 Закону №417-ІІІ повідомлення про рішення, прийняте зборами співвласників, не пізніше 10 днів після його прийняття надається в письмовій формі кожному співвласнику під розписку або шляхом поштового відправлення рекомендованим листом на адресу квартири або нежитлового приміщення, що належить співвласнику в цьому багатоквартирному будинку, а також розміщується у загальнодоступному місці при вході до кожного під`їзду.

Згідно з частиною 6 статті 10 Закону №2866-ІІІ рішення загальних зборів оприлюднюється. У передбачених статутом або рішенням загальних зборів випадках воно може бути надане співвласникам під розписку або направлене поштою (рекомендованим листом).

Аналіз цитованих нормативних приписів дозволяє суду стверджувати про те, що національним законодавством передбачено обов`язок позивача оприлюднювати рішення, яке було прийняте на загальних зборах співвласників багатоквартирного будинку.

Окрім цього, на позивача покладається додатковий обов`язок, який полягає у необхідності додаткового інформування співвласника про факт прийняття загальними зборами рішення, у тому числі й щодо встановлення відповідних тарифів та внесків.

При цьому представником позивача не надано суду доказів ні належного оприлюднення прийнятого загальними зборами рішення, ні повідомлення відповідача-1 про факт прийняття такого рішення.

Суд також звертає увагу на те, що долучені представником позивача документи не містять жодних відомостей щодо періодичності сплати внесків за користування сумісними дверима (помісячно, поквартально тощо). Між тим, позивач самостійно без належного обґрунтування провів розрахунок заборгованості, виходячи із обов`язковості саме щомісячного здійснення відповідачем-1 платежів за користування сумісними дверима.

Таким чином, з огляду на необґрунтованість заявленого представником позивача розрахунку заборгованості відповідача-1 та неможливості перерахунку такої заборгованості суд дійшов висновку про те, що у задоволенні позовних вимог до відповідача-1 необхідно відмовити повністю.

Згідно з частиною 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Підсумовуючи викладене у сукупності суд дійшов висновку про те, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити повністю.

Відповідно до статті 141 ЦПК України з огляду на відмову у задоволенні позовних вимог судові витрати у вигляді судового збору покладаються на позивача.

Керуючись статтями 12, 13, 18, 81, 259, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Судові витрати у вигляді судового збору покладаються на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.Й. Данко