РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2022 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі судді Левчука О. В.,

за участі секретаря судового засідання Янок М. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про стягнення додаткових витрат на дитину та збільшення розміру аліментів

В засіданні приймали участь:

позивачка: не з`явилась;

відповідач: ОСОБА_2

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Рівненського міського суду із позовом про збільшення розміру аліментів на утримання сина та стягнення додаткових витрат на дитину, згідно якого просить суд збільшити розмір аліментів, визначивши їх розмір у твердій грошовій сумі в розмірі 3 000, 00 грн щомісячно та стягнути з відповідача додаткові витрати на дитину у сумі 42 750, 00 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що відповідач є батьком дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На теперішній час розмір раніше стягнутих аліментів є недостатнім, дитина потребує більших витрат на матеріальне забезпечення. Крім того дитина додатково проходить навчання у освітньому центрі "Смайлик", вартість якого щомісячно становить 8 500,00 грн та одноразовим річним внеском в сумі 9 000, 00 грн.

Ухвалою суду 17.10.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі, перше судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 17.11.2022.

17.11.2022 розгляд справи у судовому засіданні було відкладено на 20.12.2022.

06.12.2022 відповідачем подано відзив на позовну заяву згідно з яким позовні вимоги позивачки відповідач визнає в частині збільшення розміру аліментів, які стягуються з нього, до 1 700, 00 грн. В частині задоволенні позову про стягнення з нього додаткових витрат на дитину просить відмовити. Те, що дитина навчається у платній школі не є особливими обставинами, в розумінні ст. 185 Сімейного кодексу України. Такі витрати не узгоджувалися позивачкою з ним.

20.12.2022 розгляд справи у судовому засіданні було відкладено на 26.12.2022.

Представник позивачки у судове засідання не з`явився, хоч про дату. час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив.

Відповідач у судовому засіданні частково заперечив щодо позовним вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх в сукупності, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд встановив таке.

21 червня 2013 року між сторонами було зареєстровано шлюб, який рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 23.01.2019 у справі №569/23039/18 було розірвано.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 23.01.2019 у справі №569/23042/18 стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивачки аліменти на утримання сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,у розмірі 1 200, 00 грн щомісячно, починаючи з 05.12.2018 до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція про права дитини), держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

В позовній заяві позивачка зазначила, що розмір аліментів, які стягуються, не вистачає для забезпечення належного рівня життя дитини, у зв`язку із чим, просить суд збільшити розмір аліментів до 3 000, 00 грн щомісячно.

За змістом статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Згідно зі статтею 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 181 СК України).

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У статті 192 СК України закріплено вичерпний перелік обставин, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.

Звертаючись до суду з позовом, позивачка як на підставу своїх вимог посилалася на те, що коштів на матеріальне забезпечення дитини не вистачає, збільшились потреби, а такі обставини не дають можливості забезпечити нормальне існування дитини.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом враховується, що після прийняття рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23.01.2019 у справі №569/23042/18 матеріальне становище відповідача не змінилося, що стверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утримання податків станом на 29.11.2022 за період з 1 кварталу 2019 року по 3 квартал 2022 року. Також суд враховує створення ОСОБА_2 нової сім`ї та народження другої дитини. Вказані обставини стверджуються свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 28.05.2020 та свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 04.12.2020.

Крім того, згідно довідки ТОВ "САН+" №1 від 07.07.2022, позивачка працює на посаді конструктора одягу з 01.11.2021 по сьогодні. З 24.02.2022 знаходиться у відпустці за угодою сторін без збереження заробітної плати на час воєнного стану.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 грудня становить - 2833 грн.

Отже, після ухвалення попереднього рішення суду про стягнення аліментів, змінився визначений положеннями СК України мінімальний розмір аліментів, відтак попередньо визначений судом розмір аліментів цим вимогам вочевидь не відповідає.

З огляду на викладене вище, часткове визнання відповідачем позовних вимог, суд вважає за можливе позовні вимоги в частині збільшення розміру аліментів задовольнити частково та збільшити розмір аліментів, визначений рішенням рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 20.02.2019 у справі №569/23042/18 - до 1 700, 00 грн.

Належних, допустимих та достатніх доказів можливості відповідачем сплачувати аліменти у більшому розмірі позивачкою суду не подано.

Суд звертає увагу, що новий розмір аліментів слід стягувати з дня набрання рішенням законної сили відповідно до підпункту 4 пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів".

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину в сумі 42 750, 00 грн, суд зазначає таке.

Відповідно до ст.185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом та ін.). Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Пленум Верховного суду України у п. 18 Постанови № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», звернув увагу судів на те, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно, згідно ч. 2 ст. 185 СК України.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Враховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

До таких правових висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 13.09.2017 року у справі № 6-1489цс17.

Оскільки тягар доказування покладено на позивача, то заявляючи додаткові витрати, позивач в будь-якому випадку повинен їх обґрунтувати та надати беззаперечні докази на їх підтвердження. Дані додаткові витрати, на відміну від аліментів, мають бути викликані саме особливими обставинами.

Тобто, якщо стягнення аліментних зобов`язань викликане необхідністю дитини у харчуванні, одязі та забезпеченні елементарних умов життя, то додаткові витрати заявляються саме у зв`язку з хронічними або разовими проблемами зі здоров`ям дитини, або у разі обставин, які пов`язані з розвитком здібностей дитини.

Тому, заявляючи вимоги про одноразове стягнення додаткових витрат на дитину, необхідно надати докази усієї суми фактично понесених витрат, в той час, як заявляючи про періодичні або постійні витрати, позивач повинен довести їх необхідність.

Судом встановлено, що дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно договору між позивачкою та Освітнім центром "Смайлик" від 21.07.2022, навчається у вказаному центрі. Щомісячна плата за навчання становить 8 500, 00 грн, одноразовий річний внесок - 9 000, 00 грн.

Згідно квитанцій від 20.07.2022 на суму 9000, 00 грн та від 09.09.2022 на суму 8500, 00 грн позивачкою було сплачено річний внесок за навчання дитини та внесок за перший місяць.

Суд звертає увагу, що позивачка просить стягнути додаткові витрати на навчання дитини одноразово, проте такі витрати є періодичними та фактично нею ще не понесені у повному обсязі.

Слід також зазначити, що матеріали справи не містять доказів того, що позивачка погоджувала з батьком додаткові витрати на дитину у вигляді оплати її навчання в освітньому центрі "Смайлик".

Суд не знаходить підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки додаткових витрат на дитину у вигляді сплати за навчання в освітньому центрі " ОСОБА_4 ", оскільки позивачкою в порушення вимог ст. 81 ЦПК України не надано жодного доказу того, що дитина проходить навчання в такому центрі саме внаслідок існування здібностей, а не для простого вивчення програми шкільного предмету. Позивачкою не доведено, що такі витрати не будуть покриватися за рахунок аліментів, які сплачуватиме відповідач на утримання дитини. Крім того, дитина проходить навчання в освітньому центрі "Смайлик" за бажанням матері, тобто за добровільним волевиявленням одного із батьків, позивачка самостійно, на власний розсуд, обрала заклад для дитини, вартість навчання у якому є значним, що не є крайньою необхідністю чи особливими обставинами в розумінні положень ст. 185 СК України.

До схожих правових висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 26.09.2018 року у справі № 761/6933/17 (провадження № 61-30007св18) та у постанові від 29.04.2022 у справі № 761/27222/20 (провадження № 61-8815св21).

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Згідно зі статтею 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частиною першою статті 89 ЦПК України, визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Аналізуючи зібрані у справі докази, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено судове рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави.

Враховуючи часткове задоволення позову, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 992, 40 грн.

Керуючись ст. 3, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину та збільшення розміру аліментів задовольнити частково.

Збільшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 20.02.2019 у справі №569/23042/18 в розмірі 1200, 00 гривень щомісячно та стягувати починаючи з дня набрання рішенням законної сили з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1 700, 00 грн щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 992, 40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, безпосередньо до Рівненського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників справи:

позивачка: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 )

відповідач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ).

Повне судове рішення складене та підписане 28.12.2022

Суддя Левчук О. В.