Справа № 463/1322/21 Головуючий у 1 інстанції: Леньо С.І.
Провадження № 22-ц/811/3936/21 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Івасюти М.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Львовіцивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 28 вересня 2021 року,-

ВСТАНОВИВ:

у лютому 2021 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дітей.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 19 листопада 2021 року вона уклала шлюб з відповідачем, у якому у них народилося двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Стверджує, що вони з відповідачем проживають окремо, не ведуть спільного господарства, всі витрати, пов`язані з утриманням, вихованням та лікуванням дітей вона несе самостійно, а ОСОБА_1 не приймає участі у вихованні та утриманні дітей. Зазначає, що вони з відповідачем не досягли згоди щодо способу виконання останнім свого обов`язку з утримання дітей, відтак, вважає, що з нього на її користь підлягають стягненню аліменти на утримання дітей, розмір яких не може бути меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З наведених підстав, з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання їхніх синів в розмірі 2500 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття, починаючи з дати подання позовної заяви.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 28 вересня 2021 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання малолітніх дітей, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 . ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 4000 грн. щомісячно, починаючи з 08 лютого 2021 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Допущено негайне виконання судового рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_1 908 грн. судового збору в дохід держави.

Рішення суду оскаржила представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт стверджує, що батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі, а той з батьків, з ким мешкає дитина, має право звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини, однак позивач не подала жодних доказів на підтвердження того, що діти проживають разом з нею. Зазначає, що ОСОБА_1 не заперечує щодо сплати ним аліментів на утримання дітей, однак на даний час така сума є для нього занадто високою, оскільки він перебував на лікуванні у зв`язку з нанесенням йому важких тілесних ушкоджень співмешканцем його колишньої дружини, за обвинуваченням якого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України відкрито кримінальне провадження № 0001413, та проходить курс соціально-психологічної реабілітації та ресоціалізації, відтак жодного доходу не отримує. Вважає, що судом першої інстанції необ`єктивно та неповно розглянуто справу, зважаючи на те, що єдиними документами, на підставі яких ухвалено рішення про стягнення з нього аліментів є свідоцтва про народження дітей, а визначені судом аліменти на утримання двох дітей в розмірі 4000 грн. є необгрунтованими. Вказує, що відповідача не було повідомлено про розгляд справи та всупереч вимогам ЦПК України не надіслано примірник позовної заяви та заяви про уточнення позовних вимог. З наведених підстав просить рішення суду скасувати.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 30 листопада 2021 року про відкриття апеляційного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 28 вересня 2021 року вирішено розглядати без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Розгляд апеляційної скарги представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 28 вересня 2021 року призначено на 17 год. 30 хв. 21 лютого 2022 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Оскільки текст постанови складено 03 березня 2022 року, то незважаючи на те, що розгляд справи призначено на 21 лютого 2022 року, датою ухвалення постанови є саме 03 березня 2022 року.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Задовольняючи частково позов ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив з того, що суть аліментів полягає в тому, щоб забезпечити дітей мінімально необхідними благами, що необхідні їм для розвитку та виховання, а відтак стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання обох дітей в розмірі 4000 грн., але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення найстаршою дитиною повноліття якнайкраще відповідатиме інтересам дітей.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789Х11 від 27.02.1991 р. та набула чинності для України 27.09.1991 р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

За приписами зазначених правових норм на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на утримання дитини (забезпечення умов життя) також мають бути однаковими.

За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які платник аліментів зобов`язаний сплачувати щомісячно, з метою матеріального утримання дитини.

Стаття 184 СК України передбачає, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність на праві власності володіння та /або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у том числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платник аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Частиною 1 статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_6 19 листопада 2011 року зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_1 , виданим Личаківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції.

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 , виданим 02 березня 2012 року Личаківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, та свідоцтвом про народження серія НОМЕР_3 , виданим 27 листопада 2015 року Личаківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, відповідно (а.с. 6-7).

Згідно зі статтею 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 158/1638/18.

Заперечуючи щодо визначеного оскаржуваним рішенням суду розміру аліментів відповідач покликається на те, що судом не враховано його майновий стан, зокрема, відсутність будь-якого заробітку через перебування на лікуванні.

Випискою з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 31011 підтверджується, що з 10 грудня 2020 року по 18 грудня 2020 року ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги м. Львова» та йому рекомендовано уникнення надмірних фізичних навантажень протягом двох місяців.

Довідкою № 12/08 від 12 серпня 2021 року, виданою громадською організацією «Міжнародна Антинаркотична Асоціація-Львів» підтверджується, що з 11 березня 2021 року ОСОБА_1 знаходиться (проживає) цілодобово і проходить курс соціально-психологічної реабілітації за адресою: АДРЕСА_1 .

З вищезазначеної довідки вбачається, що рекомендований курс триває 6 місяців реабілітації та 6 місяців ресоціалізації.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази необхідності проходження відповідачем курсу соціально-психологічної реабілітації та ресоціалізації, зокрема перебування його на відповідних наркологічних обліках, що може свідчити про вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання своїх обов`язків з утримання дітей.

Крім того, колегія суддів вважає, що проходження відповідачем курсу соціально-психологічної реабілітації та ресоціалізації не може суперечити інтересам дітей в отриманні належного матеріального забезпечення.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

Зважаючи на те, що аліменти - це платіж, спрямований саме на утримання дітей, який повинен бути достатнім для цього, разом з тим, він повинен бути співрозмірним з урахуванням мети аліментного зобов`язання, яке є в обох із батьків, і має бути рівним, та покликаний захистити інтереси дітей в коштах у розмірі, необхідному для їх життєдіяльності, забезпечення достойного рівня життя, який необхідний для їх фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, їх гармонійного розвитку, враховуючи рівність обов`язків батьків щодо матеріального утримання дітей, їх потреби, визначений законом мінімальний розмір аліментів та прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, беручи до уваги те, що аліменти стягуються на двох дітей, а відповідач є особою молодого працездатного віку, відтак має можливість влаштуватися на роботу і отримувати постійний дохід, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про необхідність стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання малолітніх дітей, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 . ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 4000 грн. щомісячно, починаючи з 08 лютого 2021 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття., оскільки такий розмір аліментів буде достатнім для забезпечення належного матеріального утримання дітей.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не доведено факт проживання дітей разом з нею не беруться до уваги, оскільки відповідачем, всупереч вимогам ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не надано доказів на підтвердження того, що діти проживають разом з ним.

Крім того, не погоджуючись з визначеним розміром аліментів, апелянт в апеляційній скарзі зазначає, що ОСОБА_1 не заперечує щодо сплати ним аліментів на утримання дітей, однак в меншому розмірі, ніж визначений судом, що свідчить про визнання ним підстав для стягнення з нього аліментів, в тому числі, і проживання дітей з матір`ю.

Покликання апелянта на те, що відповідач не отримував копії позовної заяви та заяви про уточнення позовних вимог, а також був неповідомлений про дату, час та місце розгляду справи спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, зокрема, розписками представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 , а саме: про отримання нею копії позовної заяви з додатками 06 липня 2021 року (а.с. 26), про повідомлення про розгляд справи на 10 год. 30 хв. 22 вересня 2021 року (а.с. 27), про повідомлення про розгляд справи на 15 год. 30 хв. 28 вересня 2021 року (а.с. 38).

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 28 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення постанови.

Постанова складена 03 березня 2022 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк