КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2022 року

м. Київ

єдиний унікальний номер судової справи 759/13857/20

номер провадження №22-ц/824/4266/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБерезовенко Р.В., Мостової Г.І.,
за участю секретаря судового засідання Потапьонок К.В.,
учасники справи: представник позивача Ільницька Л.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 08 листопада 2021 року /суддя Шум Л.М./

у справі за позовом Міністерства внутрішніх справ України до ОСОБА_1 , треті особи Дванадцята київська державна нотаріальна контора, Київська міська рада про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2020 року представник позивача звернулася до суду із позовом про визнання поважними причини пропуску строку для прийняття спадщини та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 08 листопада 2021 року позов задоволено. Визначено Міністерству внутрішніх справ України додатковий строк для прийняття спадщини строком на два місяці з моменту набрання рішенням законної сили. /т. 1 а.с. 89-91/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила рішення скасувати, залишивши позовні вимоги без задоволення.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилалась на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема те, відповідно до ст. 23 ЦК Української РСР 1963 р. Центральна житлово-побутова комісія МВС України не мала достатнього обсягу цивільної правоздатності на момент посвідчення заповіту, однак нотаріус не мав права відмовити у посвідченні такого документу. В той же час, реалізувати цей заповіт наразі нотаріус не має достатніх правових підстав, оскільки не має права відступити від волі спадкодавця і видати свідоцтво про спадщину на ім`я МВС України. Не уповноважений нотаріус і зареєструвати право власності на спадкове майно на суб`єкта, що не має необхідного обсягу цивільної процесуальної правоздатності. Таким чином, Комісія не може прийняти спадщину після померлого ОСОБА_3 у зв`язку з відсутністю у неї необхідного обсягу цивільної правоздатності, а отже, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, а саме ст. 1222 ЦК України, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Представник МВС України Ільницька Л.В. звернулась з відзивом на апеляційну скаргу, посилаючись на безпідставність її вимог. Вказувала на те, що Центральна житлово-побутова комісія МВС як постійно діючий колегіальний орган діє в МВС відповідно до законодавства та Положення, та забезпечує виконання завдань та функцій у сфері житлового забезпечення, які покладені на МВС, а отже, Міністерство внутрішніх справ належить до спадкоємців за заповітом. Міністерству внутрішніх справ 05 листопада 2018 року саме з листа Дванадцятої київської державної нотаріальної контори стало відомо, що померлий залишив на ім`я Центральної житлово-побутової комісії МВС України заповіт посвідчений 30 квітня 1998 року та зареєстрований в реєстрі за номером № 4с-77. Необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, а отже, судом першої інстанції прийнято законне і обґрунтоване рішення.

Апелянт в судове засідання не з`явився, про час та дату судового розгляду повідомлений належним чином, тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за його відсутності у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника МВС України, яка з`явилась у судове засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін на підставі наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 після смерті якого відкрилася спадщина (а.с.8, том2).

15.05.2018 р. сином померлого ОСОБА_3 подано заяву про прийняття спадщини (ас.7, том 2).

За життя ОСОБА_3 склав заповіт, яким належну йому на праві власності 1/3 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 та все його майно, де б воно не було і з чого не складалося і взагалі, все те, що буде йому належати на день смерті та на що він за законом матиме право заповів Центральній житлово-побутовій комісії МВС України, розташованій в м. Києві по вул .Богомольця, 10 (ас. 39, том 2).

05.11.2018 р. Центральна комісія МВС України отримала повідомлення нотаріуса про явку до нотконтори і саме з цього повідомлення представник позивача дізналася про складений заповіт (ас. 34, том 2).

Постановою державного нотаріуса Дванадцятої київської державної нотаріальної контори від 19.02.2019 р. було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті померлого ОСОБА_3 , оскільки представник позивача пропустив передбачений законодавством шестимісячний строк встановлений для прийняття спадщини після смерті спадкодавця, яким складено заповіт (ас. 42, том 2).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вірно керувався нормами ст.1270 ЦПК України про те, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини; якщо виникнення у особи права на спадщину залежить від неприйняття спадщини або відмови в його прийнятті іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється в три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття.

Згідно ч.3 ст.1272 вказаного Кодексу за позовом спадкоємця, що пропустив строк для прийняття спадщини із поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Встановивши, що строк для прийняття спадщини був пропущений з поважних причин, а саме через те, що МВС України не знало про існування заповіту, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини апелянт фактично не оскаржує, доводи апеляційної скарги в цій частині відсутні.

Водночас, доводи апеляційної скарги зводяться до того, що Центральна житлово-побутова комісія МВС України не може прийняти спадщину після померлого ОСОБА_3 у зв`язку з відсутністю у неї необхідного обсягу цивільної правоздатності а нотаріус не має права відступити від волі спадкодавця і видати свідоцтво про спадщину на ім`я МВС України.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, який керувався Житловим кодексом Української РСР, пунктом 3 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів Української РСР і Української республіканської ради професійних спілок від 11 грудня 1984 року № 470, постановою Ради Міністрів Української РСР від 04 лютого 1988 року № 37 «Про службові жилі приміщення», які встановлюють, що з метою забезпечення дотримання принципів соціальної справедливості при розгляді житлових питань працівників, пенсіонерів апарату МВС, членів їх сімей наказом МВС від 29 грудня 2015 року № 1641 затверджено Положення про Центральну житлову комісію Міністерства внутрішніх справ України (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 21 січня 2016 року № 114/28244).

Відповідно до цього Положення Центральна житлова комісію є колегіальним органом, утвореним для вирішення житлових питань працівників.

Центральна житлово-побутова комісія МВС на момент складання заповіту діяла в МВС на підставі вищевказаних актів законодавства та виконувала ті ж самі функції та завдання, що виконувала Центральна житлова комісія МВС на день смерті спадкодавця.

Головою ЦЖК є державний секретар.

Відповідно до Положення про Міністерство внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2015 року № 878, повноваження керівника державної служби у МВС здійснює державний секретар МВС.

Державний секретар МВС є вищою посадовою особою з числа державних службовців МВС. Державний секретар МВС підзвітний і підконтрольний Міністру.

Державний секретар МВС відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, представляє МВС як юридичну особу в цивільно-правових відносинах.

Згідно із положеннями статті 1222 Цивільного кодексу України спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні та інші учасники цивільних відносин.

Разом з тим, на час посвідчення заповіту державним нотаріусом, а саме 30 квітня 1998 року, його складено відповідно до статей 29, 524, 534, 541 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції станом на момент складання заповіту).

Відповідно до статті 4 Цивільного кодексу України РСР (в редакції 1963 року) цивільні права і обов`язки виникають з підстав, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР, а також з дій громадян і організацій, які хоч і не передбачені законом, але в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують цивільні права і обов`язки.

Таким чином, заповіт чинний, підстави стверджувати, що він недійсний та не відповідає вимогам законодавства, відсутні.

Центральна житлово-побутова комісія МВС як постійно діючий колегіальний орган діє в МВС відповідно до законодавства та Положення, та забезпечує виконання завдань та функцій у сфері житлового забезпечення, які покладені на МВС.

МВС відповідно до статті 4 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» є суб`єктом управління об`єктами державної власності.

Управління об`єктами державної власності - здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб`єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об`єктів, пов`язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.

Уповноважені органи управління відповідно до покладених на них завдань виконують передбачені законодавством функції з управління об`єктами державної власності, в тому числі уповноважені приймати майно до сфери свого управління, а отже суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про визначення додаткового строку на спадкування.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 08 листопада 2021 року - залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 08 листопада 2021 року - залишити без змін.

Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: