Справа № 202/4828/21
Провадження № 2/344/742/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2022 м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Бородовського С.О.

за участі секретаря Герлан Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Фінпром маркет, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, старший державний виконавець Індустріального відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Єлісєєва Р.С., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

В С Т А Н О В И В:

в позові вказано, що 23.07.2013 року між позивачем та ПАТ ,,ВТБ Банк, правонаступником якого є відповідач, укладено кредитний договір про надання споживачу кредиту в сумі 40000 грн. на споживчі потреби, зі сплатою процентів в розмірі 20% річних. Строком до 23.07.2016. 28.05.2021 позивачу з мобільного додатку стало відомо, що рахунки арештовані Індустріальним відділом ДВС у м. Дніпрі на суму 59058,26 грн. Виконавче провадження відкрито для примусового виконання виконавчого напису від 24.07.2020 приватного нотаріуса Остапенко Є.М. про стягнення за період з 06.11.2014 по 24.07.2020 заборгованості в розмірі 53444,76 грн. із яких: 37492,28 грн. заборгованість по тілу кредиту, 15902,48 грн. заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами та комісією, 50 грн. - плата за вчинення виконавчого напису. З виконавчим написом від 24.07.2020 позивач не згідна. Приватний нотаріус Остапенко Є.М. не врахував та не перевірив факт наявності чи відсутності спору щодо заборгованості та сума заборгованості не відповідає дійсній сумі заборгованості, оскільки нарахування простроченої заборгованості за комісією та процентами в розмірі 15902,48 коп. є незаконною та безпідставною. Нотаріусом не враховано, що нарахування комісії за кредитним договором є спірною обставиною. Також у виконавчому написі період стягнення зазначено з 06.11.2014 по 24.07.2020, що прямо вказує на порушення Закону України ,,Про нотаріат, в якому вказано, що нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. На момент вчинення виконавчого напису не було безспірності заборгованості перед стягувачем. Позивач вважає, що оспорюваний виконавчий напис вчинений нотаріусом з порушенням чинного законодавства, просив суд про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського МНО Остапенко Є.М. від 24.07.2020 року №4980.

Представник позивача подав заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, підтримуючи позовні вимоги.

Відповідач подав суду заяву про визнання позовних вимог в порядку ст.206 ЦПК України та заяву про зменшення витрат на правничу допомогу.

Судом встановлено наступні обставини.

23.07.2013 року між позивачем та ПАТ ,,ВТБ Банк укладено кредитний договір про надання кредиту в сумі 40000 грн. на споживчі потреби, зі сплатою процентів в розмірі 20% річних, строком до 23.07.2016.

24.07.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. вчинено виконавчий напис №4980 про примусове стягнення із позивача за період з 06.11.2014 по 24.07.2020 53444,76 грн. із яких: 37492,28 грн. заборгованість за тілом кредиту, 15902,48 грн. заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами та комісією, 50 грн. - плата за вчинення виконавчого напису.

Постановою від 28.05.2021 відкрито виконавче провадження №65545679 про стягнення з позивача на користь відповідача боргу в сумі 53444,76 грн.

Постановою від 31.05.2021 у виконавчому провадженні №65545679 звернуто стягнення на доходи позивача.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 серпня 2021 року позовну заяву передано до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області за підсудністю.

Позивач подала суду ордер на надання правничої допомоги та документи про право її представника на здійснення адвокатської діяльності, попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс, і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, сума яких склала 6908 грн.: 908 грн. судовий збір та 6000 грн. професійна правнича допомога.

За подання до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська позовної заяви позивач сплатила судовий збір в розмірі 908 грн., що підтверджується наданою позивачем квитанцією та випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України.

В заяві відповідача вказано, що відповідач визнає позовні вимоги позивачки в частині визнання виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., зареєстрованого за №4980 від 24.07.2020 таким, що не підлягає виконанню та стягнення з відповідача судового збору за подання позовної заяви в розмірі 454 грн. (інші 50% судового збору повертаються позивачу з державного бюджету в порядку ч.1 ст.142 ЦПК України) та подання заяви про забезпечення позову в розмірі 227 грн. (інші 50% судового збору повертаються позивачу з державного бюджету в порядку ч.1 ст.142 ЦПК України), інші вимоги позивача, такі як стягнення орієнтовних судових витрат в розмірі 6000 грн. не визнаються. Вимогу позивача в частині стягнення з відповідача орієнтовних судових витрат в розмірі 6000 грн. слід залишити без задоволення, оскільки розподіляючи судові витрати між сторонами у справі необхідно врахувати дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи.

Відповідач просив суд задовольнити позовні вимоги позивача в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та стягнути з відповідача судовий збір за подання позовної заяви в сумі 454 грн. та за подання заяви про забезпечення позову в сумі 227 грн.

Також відповідач подав клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, в якому вказано, що розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами підлягає зменшенню з 6000 грн. до 1907 грн., так як витрати у малозначній справі не можуть складати 6000 грн. Витрати на правничу допомогу в розмірі 6000 грн. є неспіврозмірними у порівнянні з обсягом виконаних робіт, складності справи та ринковим цінам на адвокатські послуги в аналогічних справах.

Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

В ст. 88 Закону України «Про нотаріат» вказано, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Згідно висновку Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норм права сформульованому у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 84цс19) для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Пзивачем заперечено заборгованість та вказано в позові, що вона не є безспірною.

В ч.1 ст.12 ЦПК України проголошено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч.2 ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

В ч.3 ст.12 ЦПК України вказано, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В ч. 2 ст. 13 ЦПК України вказано, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В ч. 5 ст. 81 ЦПК України вказано, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

В ч.7 ст.81 ЦПК України вказано, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Отже суд не збирає доказів на обґрунтування правових позицій сторін. Вказаний обов`язок покладено безпосередньо на сторін. Правові наслідки невиконання зазначеного обов`язку або його неналежного виконання покладено безпосередньо на відповідну сторону спору.

Відповідно до ч.1 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

За нормами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно з постановою №14 Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 «Про судове рішення в цивільній справі» у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд в мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом.

Відповідачем визнано позовну вимогу про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, вимоги позивача обґрунтовано належними правовими підставами.

Відповідно до ч.1 та п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Згідно з ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Відповідачем позов визнано до початку розгляду справи по суті.

При поданні позову позивачем сплачено 908 грн. судового збору за подання позовної заяви. Заява про забезпечення позову у даній справі не подавалась.

Тому позивачу підлягає поверненню з державного бюджету 454 грн. (50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову).

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 454 грн. (50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову) підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до положень ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та таке ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.

Позивач подала суду ордер на надання правничої допомоги та документи про право її представника на здійснення адвокатської діяльності, попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс, і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, сума яких склала 6908 грн.: 908 грн. судовий збір та 6000 грн. професійна правнича допомога.

Представником відповідача подано клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу з 6000 грн. до 1907 грн. В якому також зазначено, що поведінка відповідача у даній справі була направлена на врегулювання спору в мировому порядку, зокрема надання позивачу можливості закрити заборгованість за кредитним договором в розмірі 9629,06 грн., витрати позивача на правничу допомогу майже дорівнюють заборгованості за кредитним договором на день пропозиції, та у визнанні позовних вимог позивача.

Позов засновано на оспорюванні одного офіційного документу, посвідченого щодо прав одного кредитора, а також за єдиною підставою невідповідності офіційного документу вимогам, що встановлені до нього законом.

Отже представником відповідача доведено, що витрати на оплату послуг адвоката не є співмірними з обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Відповідно до зазначеного та враховуючи клопотання представника 1900 грн. достатньо для компенсації відповідних витрат за рахунок відповідача. Оскільки відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави, тому за рахунок відповідача компенсуються судові витрати, що є співмірними та пропорційними обставинам, зазначеним в ст.141 ЦПК України.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Відповідно до зазначеного суд,-

У Х В А Л И В :

позов задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгена Михайловича від 24.07.2020 №4980 про стягнення із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Фінпром Маркет 53444,76 грн. за період з 06.11.2014 по 24.07.2020.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Фінпром Маркет (, місцезнаходження: Київська область, м. Ірпінь, вул. Стельмаха Михайла, будинок 9А, офіс 204) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 454 грн. судового збору за подання позовної заяви, 1900 гривень витрат на правничу допомогу.

Зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області повернути ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 50 відсотків судового збору в сумі - 454 грн., сплаченого при поданні позову до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, згідно квитанції №0.0..1 від 30.07.2021 про сплату судового збору в розмірі 908 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до апеляційного суду, з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Бородовський С.О.