Житомирський апеляційний суд
Справа №283/1221/21 Головуючий у 1-й інст. Ярмоленко В. В.
Категорія 80 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Коломієць О.С., Талько О.Б.,

за участі секретаря судового засідання Ковальчук М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

справу №283/1221/21 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Київметробуд» про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Київметробуд»

на рішення Малинського районного суду Житомирської області від 30 листопада 2021 року, ухвалене під головуванням судді Ярмоленка В.В. у м.Малині,

в с т а н о в и в:

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Київметробуд» (далі АТ «Київметробуд» або товариство, або роботодавець). Просив стягнути з відповідача: заробітну плату за період із 01 грудня 2020 року по 08 лютого 2021 року в сумі 33 258 грн; оплату за роботу в нічні години - 12 195,29 грн; оплату за надурочну роботу - 32 326,84 грн; компенсацію за невикористану частину щорічної відпустки - 20 014,75 грн; а також у зв`язку з порушенням строків розрахунку при звільненні стягнути з АТ «Київметробуд» середній заробіток у сумі 40 626 грн.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що з 24 липня 2019 року по 08 лютого 2021 року працював на посаді охоронника в ПАТ «Київметробуд», після зміни організаційно-правової форми АТ «Київметробуд». Наказом від 08 лютого 2021 року №33 звільнений з роботи з 08 лютого 2021 року на підставі п.1 ст.36 КЗпП України (припинення трудового договору за угодою сторін).

Працював на умовах 24 години роботи та 48 годин відпочинку. Відповідач оплачував роботу погодинно з розрахунку: 54,66 грн/год по вересень 2020 року, а у наступному - 60,25 грн/год (фактично належало сплачувати відповідно 44 грн/год та 48,5 грн/год). У день звільнення АТ «Київметробуд» не повідомило його про розмір виплат, що належать йому до сплати у зв`язку зі звільненням та не здійснило остаточного розрахунку. Відповідач припинив нараховувати і виплачувати йому заробітну плату з грудня 2020 року, про що свідчать виписки Пенсійного Фонду України за формою ОК-5, з яких вбачається, що за вказаний період АТ «Київметробуд» не здійснювало відрахувань на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Разом із цим, у грудні 2020 року ним відпрацьовано 11 змін, що еквівалентно 264 годинам, у січні 2021 року 10 змін (еквівалент 240 годинам), у лютому 2021 року 2 зміни (еквівалент 48 годинам), без перерв на обід чи короткочасний відпочинок. Отже, в цілому за 23 зміни, що еквівалентно 552 годинам у період із 01 грудня 2020 року по 08 лютого 2021 року відповідач не нарахував та не виплатив йому заробітну плату в сумі 33 258 грн.

Також АТ «Київметробуд» не виплатило доплати за роботу у нічний час за період із 01 липня 2020 року по 08 лютого 2021 року. Так, у липні 2020 року він відпрацював 11 змін (264 години), з яких нічних годин 88; у серпні 2020 року 10 змін (240 години), з яких нічних годин 80 год; у вересні 2020 року 10 змін (240 години), з яких нічних годин 80; у жовтні 2020 року 11 змін (264 години), з яких нічних годин 88; у листопаді 2020 року 10 змін (240 години), з яких нічних годин 80; у грудні 2020 року 11 змін (264 години), з яких нічних годин 88; у січні 2021 року 10 змін (240 години), з яких нічних годин 80; у лютому 2021 року 5 змін (120 годин), з яких нічних годин 40. Ураховуючи, що робота в нічний час (із 10 години вечора до 6 години ранку) оплачується в підвищеному розмірі, але не нижче 20% тарифної ставки (окладу) за кожну годину роботи в нічний час, не оплачено за роботу в нічний час 12 195,29 грн.

Час, відпрацьований понад норму тривалості робочого часу, вважається надурочним і оплачується згідно з ст.106 КЗпП України. Середньомісячна кількість годин за обліковий період розраховується шляхом ділення норми тривалості робочого часу за обліковий період на кількість місяців в обліковому періоді. В АТ «Київметробуд» графік роботи охорони не затверджувався керівником та не погоджувався з профспілковим органом, але був обов`язковим для виконання працівниками. З липня 2020 року по 01 грудня 2021 року відпрацював понаднормово 556 годин, тобто в цілому відповідач не оплатив за надурочну роботу 32 326,84 грн.

Окрім того, період роботи з липня 2019 року по 08 лютого 2021 року склав 18 місяців, що надає право на 36 календарних днів відпустки. Відповідачем не виплачена компенсація за невикористану відпустку, яка складає 20 014,75 грн.

Оскільки відповідач при його звільненні не здійснив повного розрахунку, то виникло право на стягнення середнього заробітку за порушення строків розрахунку при звільненні.

Його вимогу про розрахунок в день звільнення, а також його повторну вимогу про розрахунок, яку відповідач отримав 26 лютого 2021 року, роботодавець не виконав.

Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 30 листопада 2021 року позов задоволений частково. Стягнуто з АТ «Київметробуд» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 17 535,48 грн. У задоволенні решти вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, АТ «Київметробуд» подало апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення змінити в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зменшивши суму до 2 335,60 грн.

Доводи апеляційної скарги аргументує тим, що належні при звільненні суми не були сплачені позивачу вчасно з незалежних від товариства обставин. Затримка у виплаті заробітної плати працівникам пов`язана із тим, що упродовж 2020-2021 років на банківські рахунки товариства Печерським районним судом м.Києва систематично накладалися арешти в рамках кримінального провадження, що унеможливлювало своєчасну виплату заробітної плати працівникам. Інших механізмів виплати працівникам заробітної плати, включаючи готівковий розрахунок, АТ «Київметробуд» не проводить. Суд першої інстанції проігнорував доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, та не врахував позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 26 червня 2019 року в справі №761/9584/15-ц. Так, розмір несвоєчасно виплаченої відповідачем при звільненні позивача суми складає 23 544,21 грн. Недоотримавши при звільненні належні кошти, ОСОБА_1 із метою збереження рівня свого життя, якщо б взяв кредит, то міг сплатити відсотки за користування кредитом в сумі 2 335,60 грн, виходячи при розрахунку із даних Національного банку України про середньозважені ставки за кредитам, суми невиплаченої заборгованості та періоду з лютого по травень 2021 року, на який затримано розрахунок при звільненні. Вважає, суму 2 335,60 грн. справедливою, пропорційною і такою, що відповідає ймовірному розміру майновим втратам позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, та обставинам справи.

Відзиву на апеляційну скаргу не находило. Відповідно до частини третьої ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Сторони у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що містяться відомості у матеріалах справи. Клопотань про відкладення розгляду справи не спрямовували. Відповідно до змісту частини другої ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про розгляду справи, не перешкоджає розгляду. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах вимог апеляційної скарги, тобто в оскарженій частині щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що сторони перебували у трудових відносинах. Так, ОСОБА_1 працював охоронником Акціонерного товариства «Київметробуд», яке з 2020 року є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Київметробуд».

Наказом від 08 лютого 2021 року №33 позивач звільнений з 08 лютого 2021 року за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України. Тобто, останній день роботи позивача - 08 лютого 2021 року.

У день звільнення відповідач не виплатив позивачу всіх сум, що належали йому від товариства.

Позивач звернувся з позовом про вирішення трудового спору до суду 06 травня 2021 року (про виплату всіх сум, що належали йому при звільненні).

Лише після звернення позивача до суду відповідач 31 травня 2021 року сплатив ОСОБА_1 заборгованість з оплати праці у повному обсязі, виплативши 5 350,71 грн, 6 164,95 грн та 12 028,45 грн, що у сумі складає 23 544,11 грн (а.с.195-204 т.1).

Позивач погодився із сумою, яку належало йому виплатити на час його звільнення, оскільки не оскаржив рішення суду першої інстанції у частині, якою йому відмовлено у стягненні заборгованості з заробітної плати, за роботу у нічний час, за надурочні роботи та компенсації за невикористану відпустку. Дата остаточного розрахунку сторонами також не заперечується.

За положеннями ст.116 КЗпП України у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, тобто на час звільнення позивача, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, роботодавець повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, роботодавець в усякому випадку повинен в зазначеній в цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

За затримку розрахунку при звільненні передбачена відповідальність, яка унормована ст.117 КЗпП України. За нормами ст.117 КЗпП України, яка діяла у такій редакції на час звільнення позивача, в разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішений на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування на час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підстава для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України.

Отже, суд першої інстанції виніс рішення про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку в сумі 17 535,48 грн., який у резолютивній частині свого рішення помилково назвав, як заробіток за час вимушеного прогулу, хоча вимоги про поновлення на роботі позивач не заявляв та суд першої інстанції їх не розглядав, а заявив позивач вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що й було предметом розгляду судом першої інстанції у його описовій та мотивувальній частинах.

Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні визначений судом першої інстанції за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховані положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08 лютого 1995 року №100. Так, середньоденна заробітна плата позивача визначена судом першої інстанції діленням заробітної плати за два місяці, що передували місяцю звільнення, на число відпрацьованих робочих днів: 14 305,16 грн. (6 646,84 грн. заробітна плата за грудень 2020 року та 7 658,32 грн. - за січень 2021 року) : 31 день (15 робочих днів у грудні 2020 року та 16 - у січні 2021 року ) = 461,46 грн (середньоденна заробітна плата). Після визначення середньоденної заробітної плати здійснено нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка обчислена шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді з дати звільнення по 30 травня 2021 року (дня, що передував даті проведення остаточного розрахунку з позивачем). При цьому враховано, що позивач працював на умовах одна доба роботи через дві доби. Отже, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні склав 17 535,48 грн. (461,46 грн. * 38 робочих днів). Апеляційна скарга не містить доводів щодо правильності нарахування середнього заробітку за затримку розрахунку при звільнення, тобто за весь час затримки по день фактичного розрахунку - з 08 лютого 2021 року по 30 травня 2021 року.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що, на погляд відповідача, слід зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, якщо врахувати блокування рахунків товариства через кримінальне провадження та правову позицію Великої Палати Верхового Суду, яка викладена в постанові від 26 червня 2019 року в справі №761/9584/15-ц.

Посилання в апеляційній скарзі на існування об`єктивних обставин, які перешкоджали виплаті заробітної плати через дії правоохоронних органів упродовж 2020-2021 років, які блокували рахунки товариства, а також на збитковість господарської діяльності товариства, не виключають самі по собі відповідальності відповідача перед позивачем за ст.117 КЗпП України. Так, у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» судам роз`яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Судом встановлено, що на час звільнення позивачу належало від товариства 23 544,11 грн, які виплачені товариством, але вже після звернення ОСОБА_1 за захистом до суду. Сама по собі обставина наявності трудового спору в суді стимулювала відповідача до погашення заборгованості перед колишнім працівником, навіть для цього не знадобилося й судового рішення, а тому доводи апеляційної скарги щодо перешкод колегія суддів апеляційного суду тлумачить на користь позивача, як більш слабкої ланки у відносинах, які випливають із трудових.

Відповідно до частини четвертої ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верхового Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року в справі №761/9584/15-ц міститься правовий висновок про те, що зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст.117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільнення майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є правом суду, реалізація якого залежить від певних критеріїв.

У справі, на яку в апеляційній скарзі послався відповідач, позивач звернувся до суду із позовом більше ніж через шість років після звільнення та сума нарахованого середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні більш ніж у сто разів перевищила суму, невиплачену позивачу на день звільнення, а тому, виходячи із очевидної неспівмірності заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, дій позивача та відповідача, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про зменшення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, прийнявши до розрахунку середньозважені ставки за кредитами, щоб визначитися із ймовірним розміром втрати працівника.

За таких обставин, фактичні обставини у справі №761/9584/15-ц є іншими ніж у справі, яка наразі знаходиться на розгляді суду апеляційної інстанції. Так, у справі №283/1221/21 ОСОБА_1 звернувся за захистом до суду впродовж трьох місяців з дня звільнення (звільнений 08 лютого 2021 року, а звернувся до суду 06 травня 2021 року); сума, яка не виплачена ОСОБА_1 на день його звільнення становить 23 544,11 грн, а сума середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні склала 17 535,48 грн., тобто не перевищила суми заборгованості; та як вже звертала увагу колегія суддів апеляційної інстанції відповідачу навіть не знадобилося судового рішення, щоб провести повний розрахунок із позивачем, але це трапилося лише після звернення останнього за захистом до суду, а тому апеляційний суд вважає, що відсутні правові підстави для зменшення розміру нарахованого судом першої інстанції середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Відповідальність, яку має понести відповідач, є справедливою, пропорційною та такою, що відповідає обставинам даної справи. Розмір середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, обрахований судом першої інстанції, відповідає критеріям, які визначені Великою Палатою Верхового Суду в постанові від 26 червня 2019 року в справі №761/9584/15-ц, а доводи апеляційної скарги, які грунтуються на застосуванні середньозваженої ставки за кредитами, у даному випадку є недоречними.

Відповідно до положень ст.376 ЦПК України апеляційний суд змінює рішення суду першої інстанції та викладає абзац четвертий резолютивної частини рішення Малинського районного суду Житомирської області від 30 листопада 2021 року в новій редакції про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку саме за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 17 535,48 грн. Також доповнює, що дана сума обрахована без урахування податків та інших обов`язкових платежів, що узгоджується із роз`ясненнями, які надані судам у п.6 постанови Пленуму Верхового Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині судового рішення.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,376,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Київметробуд» задовольнити частково.

Рішення Малинського районного суду Житомирської області від 30 листопада 2021 року змінити, виклавши абзац четвертий резолютивної частини рішення у наступній редакції: «середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 17 535 грн. 48 коп., без урахування податків та інших обов`язкових платежів».

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуюча Судді: