Справа № 211/6464/21
Провадження № 2/211/1270/22
Р І Ш Е Н Н Я
іменем України
14 липня 2022 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Середньої Н.Г.,
за участю секретаря судового засідання Бехало В.В.,
у відсутність сторін,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом до відповідача ОСОБА_2 та просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування домоволодінням за адресою: АДРЕСА_1 , в зв`язку з тривалою відсутністю відповідача за місцем реєстрації без поважних причин. В обґрунтування вимог зазначено, що вона є власником зазначеного житла, в якій відповідач ОСОБА_2 зареєстрований, але з 1977 року не проживає, його реєстрація відбулась попереднім власником помешкання. За комунальні послуги ОСОБА_2 не сплачує, факт його реєстрації створює їй, як власнику, перешкоди в користуванні належним їй житловим приміщенням, тому просить задовольнити вимоги.
Ухвалою суду від 08 листопада 2021 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Ухвалою суду від 14 липня 2022 року суд постановив здійснювати заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення.
В судове засідання сторони та треті особи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином в порядку, встановленому ст. 128 ЦПК України.
Представник позивача звернувся до суду про розгляд справи за його та позивача відсутності, заявлені вимоги підтримав з підстав, викладених у позові.
Відповідач відзиву на позов не надав.
Враховуючи вимоги частини першої статті 223 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників процесу на підставі наявних у справі доказів, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступних мотивів.
Відповідно до статті 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Згідно статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону.
Як встановлено судом, позивач ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 23.09.1997 та рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20.08.2007, є власником будинку АДРЕСА_1 (а.с. 7-0 копії витягу, рішення, договору).
У вказаному помешканні, за відомостями Відділу реєстрації місця проживання громадян виконкому Довгинцівської районної в місті ради від 22.10.2021, зареєстрований відповідач ОСОБА_2 (а.с. 40), який, за даними акту про не проживання від 22 вересня 2021 року, складеного мешканцями будинків АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 та посвідченого головою територіального комітету «Залізничний» Довгинцівського району міста Кривого Рогу, не проживає з січня 1977 року по теперішній час в будинку АДРЕСА_1 (а.с. 14 копія акту).
Відповідно до статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно частини 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 07.02.2014 № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Згідно пункту другого частини 34 Постанови, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла.
Згідно пункту 39 Постанови, члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом.
В матеріалах справи відсутні відомості про те, що відповідач ОСОБА_2 в силу положень частини другої статті 64 ЖК УРСР, частини четвертої статті 156 ЖК УРСР є членом сім`ї співвласника спірного житлового приміщення. Згідно тексту заявлених вимог та наданих до суду письмових доказів, реєстрація відповідача відбулась попереднім власником житлового приміщення.
За таких обставин суд приходить до висновку, що право відповідача ОСОБА_2 на користування спірним житловим приміщенням підлягає припиненню відповідно до положень статті 406 ЦК України, якою передбачено, що сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення (постанова Верховного Суду від 27 березня 2019 року по справі № 612/273/16-ц).
Згідно частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки вимоги про стягнення з відповідача судових витрат не заявлялися, вони покладаються на позивача.
Керуючись ст. ст. 317,319,391,406 ЦК України, ст.ст. 10, 12,13, 141, 263, 265, 280-284, 288 ЦПК України,суд
позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП суду невідомий, місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 ) таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
Повний текст рішення складено 14 липня 2022 року
Суддя Н.Г.Середня