Справа № 307/3462/20
Провадження № 2/307/146/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2022 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в складі головуючого судді Стецюк М.Д., секретар судового засідання Цех Г.М., за участю представника відповідачів ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Тячів в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення 3 % річних та втрат від інфляційних процесів,

В С Т А Н О В И В:

Представник Акціонерного товариства «Універсал Банк» звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення 3 % річних та втрат від інфляційних процесів. Позовні вимоги мотивує тим, що 13 листопада 2007 року між ОСОБА_2 та позивачем було укладено кредитний договір № 15/1034К-07, відповідно до якого ОСОБА_2 отримав кредит у сумі 55000,00 доларів США зі сплатою 12,45 % річних строком до 12 листопада 2037 року. Забезпеченням виконання зобов`язань за вищезазначеним кредитним договором є житловий будинок загальною площею 97,3 кв.м, житловою площею 62,7 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що знаходиться на земельній ділянці, яка є виділеною в натурі та межі якої визначено на місцевості, згідно договору іпотеки/нерухомого майна житлового будинку від 13 листопада 2007 року, та фінансова порука ОСОБА_3 , згідно договору поруки №15/1036П-07 від 13 листопада 2007 року та ОСОБА_4 , згідно договору поруки №15/1035П-07 від 13 листопада 2007 року. Позивальник не виконав зобов`язань по кредитному договору, на протязі тривалого часу не сплачував суми заборгованості, в результаті чого виникла заборгованість за користування кредитними коштами та кредитор зазнає збитків. 09 серпня 2010 року Тячівським районним судом прийнято рішення у справі №2-678/10 про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь АТ "Універсал Банк" суми заборгованості за кредитним договором у розмірі 521528,43 гривень, судового збору у загальному розмірі 1700,00 гривень та 120,00 гривень сплачених витрат за інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду. Однак зазначене рішення суду залишається невиконаним, в зв`язку з чим боржники зобов`язані відшкодувати кредитору 3 % річних від простроченої суми та інфляційні втрати. Загальна сума нарахування 3 % річних від простроченої суми по рішенню суду становить 46980,42 гривень, а загальна сума інфляційних втрат становить 114736,25 гривень. Просить суд стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість у вигляді інфляційних втрат за час прострочення в сумі 114736,25 (сто чотирнадцять тисяч сімсот тридцять шість гривень 25 копійок), 46980,42 (сорок шість тисяч дев`ятсот вісімдесят гривень 42 копійки) у якості 3 % річних за прострочення виконання зобов`язання та судовий збір в розмірі 2425,75 (дві тисячі чотириста двадцять п`ять гривень 75 копійок).

Представник позивача в судове засідання не з`явився, так як надіслав до суду заяву в якій просить провести розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Представник відповідачів в судовому засіданні просив в задоволенні позову відмовити.

Вислухавши пояснення представника відповідачів, дослідивши всі обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 13 листопада 2007 року між ОСОБА_2 та позивачем було укладено кредитний договір № 15/1034К-07, відповідно до якого ОСОБА_2 отримав кредит у сумі 55000,00 доларів США зі сплатою 12,45 % річних строком до 12 листопада 2037 року (а.с.10-11).

Згідно договору іпотеки/нерухомого майна житлового будинку від 13 листопада 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Гунда А.М., за реєстровим № 5192, забезпеченням виконання зобов`язань за вищезазначеним кредитним договором є житловий будинок загальною площею 97,3 кв.м, житловою площею 62,7 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці, яка є виділеною в натурі та межі якої визначено на місцевості, що належить позичальнику ОСОБА_2 (а.с.12-14).

З Договорів поруки №15/1036П-07 та №15/1035П-07 від 13 листопада 2007 року вбачається, що поручителями, за кредитним договором № 15/1034К-07 є ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 (а.с.15-16).

09 серпня 2010 року Тячівським районним судом ухвалено рішення у справі №2-678/10 про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь АТ "Універсал Банк" 521528,43 гривень заборгованості за кредитним договором №15/1034К-07 від 13.11.2007 року, 1700,00 гривень судового збору та 120,00 гривень сплачених витрат за інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду (а.с.17-20).

Відповідно до виконавчого листа № 2-678/10, виданого 01.12.2010 року з ОСОБА_2 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , стягнуто солідарно на користь ПАТ "Універсал Банк" заборгованості на суму 521528,43 гривень, 1700,00 гривень судового збору та 120,00 гривень сплачених витрат за інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду (а.с.21-22).

Відповідно до розрахунку втрат від інфляційних процесів та трьох процентів річних від простроченої суми по рішенню суду становить 161716,68 гривень, що складається з 46980,42 гривень у розрахунку 3 % річних від простроченої суми та 114736,25 гривень - інфляційних втрат (а. с. 23-24).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Факт укладання між АТ "Універсал Банк" та відповідачем ОСОБА_2 кредитного договору, отримання коштів за даним договором та факт порушення умов кредитного договору, що потягло за собою набуття ПАТ "Універсал Банк" права достроково вимагати повернення усієї суми кредиту та нарахованих відсотків, що підтверджується рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області за №2-678/10 від 09.08.2010 року, а тому дані обставини доказуванню не підлягають.

Згідно ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Як вбачається з позовної заяви, по теперішній час, рішення суду від 09 серпня 2010 року не виконано, що свідчить про прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому право кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Приписи ч. 2 ст. 625 ЦК України, поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язують із індексом інфляції, орієнтує на їх компенсаційний, а не штрафний характер, а тому 3 % річних або інший розмір процентів, який встановлений в договорі, не є неустойкою у розумінні ст. 549 ЦК України.

За змістом вказаних статей нарахування інфляційних втрат на суму боргу і 3 % річних або інший розмір процентів входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Вони є способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника, який користується утримуваними грошовими коштами, що належить сплатити кредиторові.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України, дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання і не позбавляє кредитора права отримати за час прострочення суми, передбачені статтею 625 ЦК.

Правомірність застосування ст. 625 ЦК України в разі прострочення виконання боржником рішення суду підтверджена, також, у постанові Верховного суду у складі Великої Палати від 16.05.2018 р. по справі N 686/21962/15-ц, постановах Верховного суду у справах N 310/5419/15-ц від 11.07.2018 р., N 463/4711/15 від 04.07.2018 р., N 703/4704/15-ц від 28.02.2018 р., N 361/7939/2015-ц від 06.08.2018 р.

Суд виходить з того, що зволікання відповідачів з виконанням рішення суду, що набрало законної сили, призвело до девальвації (знецінення) грошових коштів, стягнутих з нього судовим рішенням, та інших втрат, тому представник позивача вправі вимагати від відповідача сплати не тільки суми боргового зобов`язання, що набуло грошового виразу, а й з урахуванням встановленого індексу інфляції та розміру процентів річних встановленого в кредитному договорі

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних або інший розмір процентів входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Враховуючи викладене, cуд, перевіривши розрахунок трьох процентів річних від простроченої суми за невиконання грошового зобов`язання за період з 01 вересня 2017 року по 31 серпень 2020 року у розмірі 46980,42 грн. та розрахунок інфляційних втрат за період з вересня 2017 року по серпень 2020 року у розмірі 114736,25 грн. визнає їх арифметично вірними та обґрунтованими, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині стягнення 114736,25 грн. інфляційних втрат та в частині стягнення 46980,42 грн. трьох процентів річних підлягають повному задоволенню.

Відповідачі не спростували вказаний розрахунок заборгованості, хоча такий процесуальний обов`язок передбачений ст.ст. 12, 13 ЦПК України.

Відповідачі та їх представник під час розгляду справи не надали суду жодних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність обов`язку сплатити заявлену до стягнення на підставі частини 2 статті 625 ЦК України суму інфляційних втрат та три процента річних від простроченої суми за невиконання грошового зобов`язання.

Щодо позовної вимоги про стягнення заборгованості з поручителів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , слід зазначити наступне.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

У статті 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Отже, за своєю правовою договір поруки є додатковим, акцесорним зобов`язанням, який забезпечує належне виконання основного зобов`язання та виникає за умови його існування, відтак у поручителя не виникає власних зобов`язань перед кредитором, він несе виключно солідарну відповідальність за неналежне виконання боржником своїх зобов`язань.

Таким чином, навіть за наявності судового рішення про стягнення боргу по сплаті тіла кредиту з поручителя, невиконання такого зобов`язання не породжує виникнення у поручителя власного грошового зобов`язання перед кредитором й можливості застосування до нього окремої відповідальності за прострочення такого грошового зобов`язання немає.

АТ «Універсал Банк» використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, звернувшись до суду із позовом про солідарне стягнення цих коштів у судовому порядку із боржника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, із чим погодився й суд, який задовольнив позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк».

Наведене жодним чином не нівелює права кредитора на задоволення своїх вимог до боржника, які випливають із основного зобов`язання, за рахунок поручителя, однак виключно в межах встановлених Договором поруки обсягів відповідальності поручителя.

За змістом ст.ст. 553, 554 ЦК України обсяг відповідальності поручителя встановлюється умовами договору поруки виходячи із умов основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, адже обсяг зобов`язань поручителя перед кредитором не може бути більшим ніж обсяг зобов`язань боржника.

Тобто, законодавцем надано право сторін на визначення чіткого обсягу відповідальності поручителя перед кредитором в умовах відповідного договору.

В даному випадку, умовами п. 5 договорів поруки сторонами конкретизовано зобов`язання поручителя, за які він несе відповідальність перед кредитором, а саме: за повернення кредиту, сплату процентів за користування кредитними коштами, комісії, сплату неустойки, а також за відшкодування збитків завданих кредитору невиконанням або неналежним виконанням боржником умов кредитного договору.( а.с. 15-16)

Відтак, сторонами на підставі приписів ст.ст. 6, 554, 628 ЦК України в умовах Договору поруки було закріплено межі відповідальності поручителя перед кредитором - чітко визначено зобов`язання, за невиконання яких він несе відповідальність як солідарний боржник.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18).

Велика Палата Верховного Суду, враховуючи встановлену законодавцем правову природу поручительства, як додаткового (акцесорного) зобов`язання до основного договору та пряму залежність від його умов, вважає за необхідне відступити від правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 26 листопада 2014 року (справа № 6-75цс14), від 03 лютого 2016 року (справа № 6-2017цс15) та від 06 липня 2016 року (справа № 6-1199цс16) про презумпцію чинності поруки та неможливість її припинення на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України з огляду на наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості, оскільки таке рішення саме по собі свідчить про закінчення строку дії договору. А тому на правовідносини, які виникають після ухвалення рішення про стягнення заборгованості, порука не поширюється, якщо інше не встановлене договором поруки.

Дана правова позиція викладена в у постанові Великої Палати Верховного суду України від 31 жовтня 2018 року у справі №14-318цс18.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за договором поруки інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих за період існуючого прострочення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором по поверненню тіла кредиту та сплаті відсотків за користування ним, встановленого судовим рішенням, оскільки умовами договору поруки не визначено такої відповідальності поручителя.

З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що відповідачем не представлено суду жодних доказів щодо безпідставності вимог позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Акціонерного товариства «Універсал Банк» підлягають до часткового задоволення, а саме стягненню з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» інфляційні втрати за час прострочення в сумі 114736,25 грн. та 3 % річних за прострочення виконання зобов`язань в сумі 46980 ,42 грн.

Крім того, положеннями ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевказані положення процесуального законодавства, оскільки в частині вимоги про стягнення заборгованості із поручителів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відмовлено, а тому з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню сплачений при зверненні до суду судовий збір у розмірі 2425 грн. 75 коп.

Керуючись ст. 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» інфляційні втрати за час прострочення в сумі 114736 (сто чотирнадцять тисяч сімсот тридцять шість) гривень 25 копійок, 3 % річних за прострочення виконання зобов`язань в сумі 46980 (сорок шість тисяч дев`ятсот вісімдесят) гривень 42 копійки та судовий збір у розмірі 2425 (дві тисячі чотириста двадцять п`ять) гривень 75 копійок.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду в 30-денний строк з дня його проголошення (складання).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Відомості про учасників справи:

Позивач Акціонерне товариство «Універсал Банк», 04114, м.Київ, вул.Автозаводська, 54/19, код ЄДРПОУ - 21133352.

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителька АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , житель АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Повний текст рішення суду складено 22 липня 2022 року.

Суддя: М.Д. Стецюк