Справа № 350/1989/21
Номер провадження 2/350/82/2022
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 грудня 2022 року селище Рожнятів
Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області
головуючого судді Бейка А.М.
секретаря Маєвської С.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду селища Рожнятів у порядку загального позовного провадження цивільну справу №350/1989/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди завданої кримінальним правопорушенням,
з участю сторін цивільної справи:
представника позивачки ОСОБА_3 ,
відповідача ОСОБА_2 ,
представника відповідача ОСОБА_4 ,
суд, -
В обґрунтування позовних вимог позивачка ОСОБА_1 покликається на те, що у провадженні Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області перебувало на розгляді кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_2 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, у якому вона ОСОБА_1 є потерпілою. Ухвалою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 06.04.2021 року кримінальне провадження було закрито у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК України, а цивільний позов потерпілої ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням залишено без розгляду.
ОСОБА_2 обвинувачувався в тому, що 30 березня 2019 року близько 17.00 год. перебуваючи на території власного господарства, що на АДРЕСА_1 поблизу межі з її господарством під час сварки, яка виникла на грунті тривалих неприязних відносин, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та наслідків, бажаючи їх настання, умисно брав правою рукою кілька каменів різного розміру та почергово кидав їх у неї, де вона перебувала на території власного господарства по АДРЕСА_1 , на відстані шести метрів від ОСОБА_2 , який поцілив каменем їй у голову спричинивши тілесні ушкодження у вигляді синця в ділянці голови та крововиливу підкон`юктиву очного яблука, які згідно висновку експерта відосяться до легких тілесних ушкоджень.
Вказує, що в результаті отриманих тілесних ушкоджень вона вимушена була проходити курс стаціонарного, а відтак і амбулаторного лікування у медичному закладі.
Загальна сума понесених нею витрат пов`язаних з лікуванням та придбання медичних препаратів та ліків становить 8125 грн. 44 коп., яку вона просить стягнути з відповідача. Також, ОСОБА_2 повністю знищив (порубав) належну їй огорожу, вартість якої становить 5000 гривень.
Позивачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, направила суду заяву про розгляд справи без її участі, проте будучи допитаною у попередніх судових засіданнях позовні вимоги підтримала повністю покликаючись на викладені в позовній заяві обставини, просила про задоволення позову.
Представник позивачки адвокат Семко В.Б. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, з підстав вказаних у позовній заяві.
Відповідач ОСОБА_2 та його представник - адвокат Мельник Б.М. у судовому засіданні заперечили щодо задоволення позовних вимог, вказали про їх необґрунтованість, з підстав вказаних у відзиві. Просили у позові відмовити.
Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, проаналізувавши матеріали справи, дослідивши письмові докази по справі вважає, що позов підлягає до задоволення частково виходячи з наступних підстав.
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно даних кримінального провадження ОСОБА_2 30 березня 2019 року, близько 17.00 год., перебуваючи на території власного господарства що по АДРЕСА_1 , поблизу межі з господарством потерпілої, під час сварки, яка виникла на ґрунті тривалих неприязних відносин, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та наслідків, бажаючи їх настання, умисно брав правою рукою камені різного розміру та почергово кидав їх у потерпілу ОСОБА_1 , яка в цей час перебувала на території власного господарства АДРЕСА_2 , на відстані близько шести метрів від обвинуваченого. Обвинувачений поцілив потерпілій ОСОБА_1 у голову, внаслідок чого спричинив останній тілесні ушкодження у вигляді синця в ділянці голови та крововиливу під кон`юктиву очного яблука, які згідно висновку судово-медичної експертизи №142 від 03.06.2019 року відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Відповідно до ч.7 ст.128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.
Відповідно до ч.1 ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 31.03.1989 року «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, стягнення безпідставно нажитого майна» (з наступними змінами) та абз.1 п. 2 постанови Пленуму ВСУ № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» судам роз`яснено, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла, в повному обсязі за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Аналіз вказаних норм свідчить про те, що законодавцем встановлена презумпція вини завдавача шкоди, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкода була завдана не з його вини.
Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Позивачка ОСОБА_1 на підтвердження заподіяння їй матеріальної шкоди у розмірі 8125 грн. 44 коп., завданої кримінальним правопорушенням надала товарний чек №4 на суму 470,01 грн. (а.с.59) та фіскальні чеки на загальну суму 7359,84 грн. (а.с.60-64) придбаних медикаментів. Однак вказані докази не доводять факту придбання та використання ліків саме ОСОБА_1 , що ставить під сумнів лікування позивачкою хвороби, яка перебуває у причинному зв`язку з отриманням нею тілесних ушкоджень. Окрім наданих до суду чеків, позивачка ОСОБА_1 не надала будь-яких інших доказів/призначення лікаря на придбання ліків, медичної картки хворого/ які б свідчили про її перебування на лікуванні, та розмір витрат на придбання ліків за призначенням лікаря.
Посилання позивачки на той факт, що внаслідок неправомірних дій відповідача було знищено належну їй огорожу, яка підлягає відновленню нічим не підтверджено та не доведено, відсутні належні докази про вартість знищеної огорожі, належність позивачці пошкодженого майна, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача матеріальної шкоди у розмірі 5000 грн. за пошкодження огорожі є безпідставними та недоведеними.
Щодо вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, суд враховує наступне.
Положеннями статті 23 ЦК України, визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого, або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.3 постанови від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
У пункті 5 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України роз`яснено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п.9 постанови ПленумуВерховного СудуУкраїни від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказуванню не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди, є сам по собі факт порушення права (справи «Войтенко проти України», «Науменко проти України»).
Разом з цим, відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами (рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства» від 28.05.1985), але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування.
Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві. Наявність моральної шкоди доводиться потерпілим, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації.
Суд вважає доведеним, що дії відповідача 30.03.2019 були неправомірними, оскільки жодних заперечень з приводу заподіяння ОСОБА_1 тілесних ушкоджень відповідачем ОСОБА_2 не висловлено, і цими неправомірними діями позивачці було завдано моральну шкоду; між діями відповідача, що призвели до порушення законних прав позивачки, та наслідками в вигляді завдання моральної шкоди є причинно-наслідковий зв`язок.
З позовної заяви вбачається, що умисними діями відповідача ОСОБА_2 позивачці ОСОБА_1 завдані тілесні ушкодження, внаслідок чого остання страждала від болю, хвилювалася, порушився її звичайний уклад життя.
При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить із ступеня завданих ОСОБА_2 тілесних ушкоджень, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, ступеня та характеру перенесених позивачкою моральних страждань, що були викликані перенесенням нею фізичного болю та вимушеними змінами у її житті.
У рішенні від 12.07.2007 у справі «Станков до Боргарії» ЄСПЛ вказав, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом.
Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.
Суд вважає, що внаслідок неправомірних дій відповідача позивачці завдано моральних страждань. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує вимоги розумності та справедливості.
Суд звертає увагу на те, що розмір відшкодування має бути адекватним нанесеній моральній шкоді, при цьому відшкодування моральної шкоди не може бути засобом отримання доходу.
Разом з тим, позивачкою у повній мірі не доведено підтвердження заподіяння їй моральних чи фізичних страждань, викликаних діями відповідача, а саме у заявленому розмірі відшкодування моральної шкоди.
Таким чином, аналізуючи норми чинного законодавства з огляду на встановлені обставини справи, приймаючи до уваги принципи, що повинні враховуватись при стягненні моральної шкоди, враховуючи тривалість періоду з часу вчинення неправомірних дій відповідачем, а також, виходячи із засад розумності та справедливості, суд дійшов висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди та вважає, що 5000 грн є достатньою грошовою компенсацією за завдану відповідачем позивачці моральну шкоду.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачка ОСОБА_1 являється інвалідом ІІ групи загального захворювання, що підтверджується копією пенсійного посвідчення Серії НОМЕР_1 від 08.08.2018 року (а.с.7).
Відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.
Частиною 6 ст.141 ЦПК України визначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Таким чином, ОСОБА_1 відповідно до закону звільнена від сплати судового збору, а тому з урахуванням положень ст.141 ЦПК України судові витрати по справі слід покласти на відповідача.
Керуючись ст.ст.1-4, 19, 89, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди завданої кримінальним правопорушенням - задоволити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , жителя АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 у користь ОСОБА_1 , жительки АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_3 , на відшкодування моральної шкоди кошти в сумі 5000 (п`ять тисяч гривень).
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 992,40 (дев`ятсот дев`яносто дві гривні сорок копійок) судового збору.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, апеляційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складений 27.12.2022 року.

Суддя А.М.Бейко