Справа №295/6959/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.07.2022 року суддя Богунського районного суду м. Житомира Полонець С.М. розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) в особі Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), ОСОБА_2 про визнання незаконними та скасування постанови та акту державного виконавця, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати незаконною та скасувати постанову про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 13.07.2022 року, у зведеному виконавчому провадженні АСВП № 30537249, видану старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Сладь Тетяною Павлівною про передачу ОСОБА_2 в рахунок погашення боргу в сумі 1538702,90 грн., житловий будинок заг. площею 214,00 кв.м. зем. ділянка пл. 0,0904 га, кад. номер: :05:021:0005, за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_3 на підставі постанови Житомирського апеляційного суду від 23.02.2021 року у справі №295/6177/19; визнати незаконним та скасувати Акт передачі майна в рахунок погашення боргу від 13.07.2022 року, у зведеному виконавчому провадженні АСВП № 30537249, видану старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Сладь Тетяною Павлівною про передачу ОСОБА_2 в рахунок погашення боргу в сумі 1538702,90 грн., житловий будинок заг. площею 214,00 кв.м. зем. ділянка пл. 0,0904 га, кад. номер: :05:021:0005, за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_3 на підставі постанови Житомирського апеляційного суду від 23.02.2021 року у справі №295/6177/19. При цьому посилається на те, що оскаржувані рішення державного виконавця стосуються нерухомого майна, яке було придбано боржником під час шлюбу з позивачем та є спільною сумісною власністю подружжя, а тому порушують права позивача.

Дослідивши матеріали позовної заяви з додатками, судом встановлено, що підстави для її розгляду в порядку цивільного судочинства відсутні з огляду на наступне.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключено суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення. З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів. Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів. Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства - цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне. Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах установленої компетенції.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

За змістом статті 19 ЦПК України під цивільною юрисдикцією розуміється компетенція загальних судів вирішувати з додержанням процесуальної форми цивільні справи у видах проваджень, передбачених цим Кодексом.

Частиною першою статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

З викладеного можна зробити висновок, що загальні суди не мають чітко визначеної предметної юрисдикції та розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин у всіх випадках, за винятком справ, розгляд яких прямо визначений за правилами іншого судочинства.

Відповідно до пункту 2 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» від 13.12.2010 року №3 із змінами, суди при визначенні юрисдикції повинні виходити з того, що до юрисдикції адміністративних судів належать спори щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби при виконанні всіх виконавчих документів, передбачених частиною другою статті 17 Закону України «Про виконавче провадження», крім тих, відносно яких законом установлено інший, виключний порядок їх оскарження.

Частиною четвертою статті 82 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, критеріями визначення юрисдикції судів щодо вирішення справ з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення є юрисдикційна належність суду, який видав виконавчий документ, та статус позивача, як сторони у виконавчому провадженні.

У розумінні статті 8 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. При цьому судам слід ураховувати, що до сторін, які можуть оскаржити рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, належать також їх представники за законом чи договором.

Таким чином, до юрисдикції адміністративних судів належать усі справи з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби щодо виконання судових рішень на підставі виконавчих документів, виданих судами всіх юрисдикцій, за винятком тих, які видано загальними та господарськими судами у разі звернення до суду сторін відповідного виконавчого провадження чи їх представників.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивач ОСОБА_1 не є стороною зведеного виконавчого провадження №30537249 про стягнення боргу з ОСОБА_3 на користь фізичних осіб та держави, в якому державним виконавцем прийнято постанову про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу та складено акт передачі майна в рахунок погашення боргу.

Оскільки ЦПК України не врегульовано порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця особами, які не є сторонами такого виконавчого провадження, то відповідно до частини першої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України такі спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Отже, відповідно до статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» та частини першої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця можуть бути оскаржені особами, які не є сторонами такого виконавчого провадження, до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Враховуючи, що позивач ОСОБА_1 не є стороною зведеного виконавчого провадження №30537249 і не наділена правом щодо оскарження рішень державного виконавця в передбаченому ЦПК України порядку, розгляд такого позову віднесено до юрисдикції адміністративних судів.

З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) в особі Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), ОСОБА_2 про визнання незаконними та скасування постанови та акту державного виконавця, підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а тому наявні підстави для відмови у відкритті провадження у цивільній справі на підставі п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України.

Одночасно суд роз`яснює позивачу його право звернутися до суду для розгляду позову в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст.ст. 2, 5, 19 КАС України, ст.ст. 19, 186, 259-261 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) в особі Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), ОСОБА_2 про визнання незаконними та скасування постанови та акту державного виконавця.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: