Справа № 464/3004/20
пр.№ 2/464/151/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.02.2022 року Сихівський районний суд м.Львова в складі:

головуючого судді Теслюка Д.Ю.,

за участі секретаря судового засідання Коваль М.І.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Львівської міської ради до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про скасування державної реєстрації права власності, визнання недійсним договору купівлі-продажу та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

голова Львівської міська ради А.Садовий 09.06.2020 р. звернувся в суд із позовом до відповідачів ФОП ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , у якому просить скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_7 на будівлю автомийки літ. «1Ф-2» загальною площею 390,6 кв.м. по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01 (номер запису про право власності 5429263); визнати недійсним договір купівлі-продажу вказаної будівлі, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 який посвідчений приватним нотаріусом Луцевич М.Д. 29.05.2014 р, серія НАА номер 440608, зареєстрований в реєстрі за №382; скасувати державну реєстрацію права власності гр. ОСОБА_3 на будівлю автомийки літ. «1Ф-2» загальною площею 390,6 кв.м. по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01 (номер запису про право власності 5832461) та зобов`язати відповідача ОСОБА_3 звільнити земельну ділянку з приведенням такої у попередній стан, шляхом знесення приміщення будівлі автомийки літ. «1Ф-2» загальною площею 390,6 кв.м.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 18.04.2014 реєстраційною службою Львівського міського управління юстиції державним реєстратором Бірак Є.В. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяження (з відкриттям розділу) №125825517 від 18.04.2014 щодо реєстрації права власності ОСОБА_7 на будівлю автомийки літ. «1Ф-2» загальною площею 390,6 кв.м. по АДРЕСА_1 на підставі ухвали Господарського суду Львівської області про затвердження мирової угоди між ФОП ОСОБА_8 та ФОП ОСОБА_7 у справі №914/541/14 від 08.04.2014. Між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 29.05.2014 був укладений договір купівлі-продажу будівлі автомийки літ. «1Ф-2» загальною площею 390,6 кв.м. по АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Луцевич М.Д., зареєстрований в реєстрі за №382. Водночас 29.05.2014 приватним нотаріусом проведено державну реєстрацію вказаного нерухомого майна за ОСОБА_3 . Вважає, що вказаний договір купівлі-продажу є незаконним та такий слід визнати недійсним, з огляду на таке. 09.04.2009 Львівською міською радою прийнято ухвалу №2580 «Про затвердження суб`єкту підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_7 проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надання земельних ділянок на АДРЕСА_1 ». Згідно із п.1 вказаної ухвали ФОП ОСОБА_7 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надано земельні ділянки на АДРЕСА_1 за рахунок земель, що не надані у власність або користування, за функцією використання земля комерції: 1.1. Площею 0,0187 га (у тому числі площею 0,0161 га у межах червоних ліній з обмеженнями без права капітального будівництва та посадки багаторічних насаджень) в оренду терміном на 5 років для влаштування та обслуговування тимчасового збірно-розбірного павільйону автомийки; 1.2. Площею 0,0184 га у сервітутне користування терміном на 5 років для забезпечення заїзду. На виконання зазначеної ухвали, між власником земельної ділянки - Львівською міською радою та ОСОБА_7 було укладено договір оренди земельної ділянки від 29.05.2009 №С-1468 на земельну ділянку загальною площею 0,0187 га (у тому числі площею 0,0161 га у межах червоних ліній) та проведено його державну реєстрацію. Земельна ділянка передавалась в оренду для влаштування та обслуговування тимчасового збірно-розбірного павільйону автомийки, договір укладено строком на 5 років, а саме до 09.04.2014. Згідно із п.17 договору самовільна забудова земельної ділянки заборонена. Пункт 26 договору встановлював обмеження забудови земельної ділянки, зокрема, на орендовану земельну ділянку встановлено обмеження забудови згідно висновків управління архітектури від 13.03.2007 №3-Б-4321/2401 та згідно обмежень Львівського міського управління земельних ресурсів від 08.06.2006 №40/19/7901-15. Пункт 21 договору встановлював обов`язок орендаря після припинення дії договору повернути орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому, порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду. Відповідно до наказу Департаменту містобудування від 21.05.2012 №72 «Про затвердження містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки на проектування та встановлення ФОП ОСОБА_7 тимчасового збірно-розбірного павільйону автомийки на два пости на АДРЕСА_1 (без фундаментів та без оформлення права власності)» затверджено містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки на проектування та встановлення тимчасового збірно-розбірного павільйону автомийки на два пости на АДРЕСА_1 (без фундаментів та без оформлення права власності). Договір оренди припинив свою дію 09.04.2014 та надалі продовжений не був. Разом з тим, в порушення згаданого п.21 договору, ОСОБА_7 не повернув земельну ділянку власнику Львівській міській раді. Земельна ділянка була обтяжена неіснуючим, проте зареєстрованим в державному реєстрі прав та їх обтяжень, об`єктом нерухомості. Підставою для реєстрації права власності на тимчасовий збірно-розбірний павільйон автомийки слугувала мирова угоду, укладена між ОСОБА_7 та ФОП ОСОБА_9 , позивачем у даній справі виступав саме ОСОБА_7 . Позивачу ( ОСОБА_7 ), як стороні договору оренди земельної ділянки, на момент укладення мирової угоди було достеменно відомо про те, що така земельна ділянка є комунальною власністю Львівської міської ради, надана йому у тимчасове користування терміном на 5 років, не підлягає забудові та має бути повернута у стані, не гіршому ніж той, в якому була надана. Проте, незважаючи на це, останнім було здійснено самовільну забудову земельної ділянки, а судом затверджено мирову угоду у справі № 914/541/14 за позовом, який мав штучний характер, а саме мирова угода спрямована на шкоду правам власника земельної ділянки територіальної громади м.Львова в особі Львівської міської ради. З огляду на наведене, вважає, що державний реєстратор Бірак Є.В. не мав правових підстав для прийняття рішення про держану реєстрацію прав та їх обтяжень №125825517 від 18.04.2014 щодо реєстрації права власності ОСОБА_7 на будівлю автомийки літ. «1Ф-2» загальною площею 390,6 кв.м. по АДРЕСА_1 , а отже був зобов`язаний відмовити у проведенні реєстраційної дії. Окрім цього, зазначає, що ФОП ОСОБА_7 проектну документацію на будівництво будівлі автомийки літ. «1Ф-2» загальною площею 390,6 кв.м. по АДРЕСА_1 не розробив, декларацію про початок виконання будівельних робіт та декларацію про готовність об`єкта до експлуатації в інспекції архітектурно-будівельного контролю не подавав та не реєстрував, доказів будівництва відповідачем об`єкта нерухомості немає. Отже, ОСОБА_7 жодного документа, який би підтверджував набуття ним права власності на вказану будівлю, та який є необхідним для реєстрації права власності, не надав і не міг надати, оскільки таких не існує. Із покликанням на ч.4 ст.376 ЦК України, зазначає, що якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила самочинне будівництво, або за її рахунок, відтак земельна ділянка, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 площею 0,0187 га підлягає звільненню та приведенню в попередній стан, шляхом знесення павільйону автомийки.

Відповідно до ухвали від 10.06.2021, застосовано заходи забезпечення позову у даній справі у виді накладення арешту на об`єкт нерухомого майна будівлю автомийки літ. «1Ф-2» загальною площею 390,6 кв.м. по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, шляхом заборони відчуження в будь-який спосіб та проведення будь-яких реєстраційних дій відносно вказаного нерухомого майна. Ухвалою Львівського апеляційного суду від 11 січня 2021 року вказану ухвалу змінено, застосовано заходи забезпечення позову, шляхом заборони вчиняти відповідачу ОСОБА_3 будь-які дії щодо відчуження будівлі автомийки, позначеної на плані літ. «1Ф-2» загальною площею 390,6 кв.м по АДРЕСА_1 ; заборонено органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав на нерухоме майно, здійснювати реєстраційні дії щодо державної реєстрації набуття, зміни або припинення речових прав на будівлю автомийки, позначеної на плані літ. «1Ф-2» загальною площею 390,6 кв.м по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01.

Ухвалою від 07.07.2020 прийнято позов до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження із призначенням підготовчого провадження.

Від представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Качмар І.О. 31.07.2020 надійшов відзив на позовну заяву та 08.03.2020 надійшли доповнення до вказаного відзиву. У відзиві та доповненнях представник зазначає таке. Право власності ОСОБА_7 на об`єкт нерухомого майна - будівлю автомийки літ. «1Ф-2» загальною площею 390,6 кв.м. по АДРЕСА_1 було зареєстровано у встановленому Законом порядку державним реєстратором Львівського міського управління юстиції Львівської області на підставі рішення (ухвали) Господарського суду Львівської області від 08.04.2014 по справі №914/541/14. Оскільки ухвала господарського суду є рішенням суду, то державний реєстратор, керуючись вимогами Закону, зобов`язаний був провести реєстрацію права власності ОСОБА_7 на вказаний об`єкт, що він і здійснив. Позивач неодноразово оскаржував вказане рішення суду, разом з тим така станом на даний час є чинною. Таким чином, з огляду на те, що правовстановлюючий документ, на підставі якого ОСОБА_7 набув (зареєстрував) право власності на об`єкт нерухомого майна, а саме ухвала Господарського суду Львівської області від 08.04.2014 по справі №914/541/14, станом на даний час є чинним, підстави для скасування реєстрації права власності на вказане нерухоме майно є відсутніми. Щодо позовної вимоги про визнання договору купівлі-продажу недійсним, зазначає, що позивачем не надано суду жодних (будь-яких) доказів того, що оспорюваний правочин у даній цивільній справі може бути визнаний недійсним згідно положень ч.ч.1,3 ст.215 ЦК України у зв`язку із недодержанням в момент його укладення вимог, передбачених ч.ч.1-3, 5,6 ст.203 ЦК України. Окрім цього, представником відповідача ОСОБА_3 заявлено про застосування строків позовної давності, оскільки оспорення або невизнання позивачем того, що йому було відомо про наявність усіх обставин ще у 2014 році, є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. У позовній заяві позивач замовчує даний факт очевидно розуміючи, що при зверненні з позовом у даній цивільній справі, ним пропущено загальний строк позовної давності і він не просить суд його поновити.

22.09.2020 від представника Львівської міської ради О.Поліщук надійшло клопотання про призначення будівельно-технічної експертизи.

Від представника позивача ОСОБА_10 12.10.2020 надійшла відповідь на відзив, у якій остання зазначила, що твердження представника відповідача про пропущення позивачем строку позовної давності не заслуговує на увагу, з огляду на таке. 02.08.2019 до Львівської міської ради надійшло звернення №З-С-88241/АП-С-2403 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1 для обслуговування будівлі автомийки. З долучених до звернення матеріалів позивачу стало відомо, що первинне право власності на вказану будівлю було зареєстровано на підставі мирової угоди, затвердженої рішенням Господарського суду Львівської області від 08.04.2014 по справі №914/541/14. На звернення Львівської міської ради, Господарським судом Львівської області від 24.09.2019 скеровано ухвалу від 08.04.2014 щодо затвердження мирової угоди, відтак про існування такої стало відомо 24.09.2019. З огляду на наведене, вказує, що позивачем не пропущено позовну давність, відтак заява представника відповідача є безпідставною.

Від представника відповідача адвоката Качмара І.О. 19.10.2020 надійшли додаткові письмові пояснення, у яких представник спростовує твердження представника позивача про необізнаність щодо ухвали про затвердження мирової угоди. Зокрема, зазначив, що ухвалою Львівської міської ради від 30.09.2015 було прийнято рішення затвердити відповідачу ОСОБА_3 технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки та проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , відтак посилання позивача на його необізнаність щодо оформлення права землекористування за вказаною адресою з уже існуючою на ній будівлею автомийки не заслуговує на увагу.

29.12.2020 представником позивача Львівської міської ради О.Поліщук подано доповнення до клопотання про призначення будівельно-технічної експертизи.

Ухвалою від 06.04.2021 залучено до участі в справі в якості правонаступників відповідача ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Ухвалою підготовчого засіданні від 06.07.2021 відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача Львівської міської ради О.Поліщука про призначення будівельно-технічної експертизи.

Згідно із ухвалою від 06.07.2021 закрито провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду.

Ухвалою суду від 22.10.2021 у задоволенні клопотання представника позивача Львівської міської ради Поліщук О.С. про зупинення провадження у справі відмовлено.

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні позов підтримала з підстав, що наведені у такому, просила позовні вимоги задовольнити повністю.

Відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у судове засідання не з`явились, 31.05.2021 звернулись в суд із заявами, у яких просили розглядати справу у їх відсутності, у вирішенні спору покладають на розсуд суду.

Представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_2 у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог, з огляду на обставини, наведені у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов до такого висновку.

Відповідно до ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Згідно із ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідач ОСОБА_3 є власником автомийки літ. «1Ф-2» загальною площею 390,6 кв.м. по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01 (номер запису про право власності 5429263).

Право власності на вказаний вище об`єкт нерухомого майна за відповідачем ОСОБА_3 було зареєстровано на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_11 29.05.2014 та посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу, зареєстрований у реєстрі за №382.

Згідно із поданою позивачем інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 183643450 від 04.10.2019, державним реєстратором Бірак Є.В. 18.04.2014 було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) № 125825517 та зареєстровано за ОСОБА_7 право власності на будівлю автомийки літ. «1Ф-2», загальною площею 390,6 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01.

Позивач оспорює набуття права власності ОСОБА_7 на будівлю автомийки літ. «1Ф-2», загальною площею 390,6 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 та зазначає, що реєстрація права власності була здійснена із порушеннями Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, чинній на час звернення до суду з позовом.

Разом з тим, станом на час прийняття державним реєстратором реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції Біраком Є.В. рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) № 125825517 від 18.04.2014, були чинними Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції від 01.01.2014 року та Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 868 від 17 жовтня 2013 року (далі Порядок), відтак суд не приймає до уваги покликання позивача на ст.ст. 27, 28 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції станом на 09.06.2020 року.

Згідно із деталізованою інформацією про право власності, яка наведена у інформаційній довідці №183643450 від 04.10.2019, підставою виникнення у ОСОБА_7 права власності вказано мирову угоду від 08.04.2014, укладену між ФОП ОСОБА_7 та ФОП ОСОБА_8 , затверджену ухвалою Господарського суду Львівської області від 08.04.2014 року по справі № 914/541/14.

Відповідно до п.1 та п.4 ч.1 ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, чинній станом на 18.04.2014 року, у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено, зокрема, у разі, якщо заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

Згідно із п.1 ч.1 ст. 4 Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, чинній станом на 18.04.2014 року, обов`язковій державній реєстрації підлягає право власності на нерухоме майно.

Згідно із декларацією про готовність об`єкта до експлуатації, зареєстрованої Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області 03.06.2014 №85, об`єкт - автомийка літ. «1Ф-2» загальною площею 390,6 кв.м. по АДРЕСА_1 , готовий до експлуатації, будівництво вважається закінченим.

Окрім цього, 25.09.2014 між Львівським міським комунальним підприємством «Львівтеплоенерго» та ФО ОСОБА_3 укладено договір №09-11/2014, відповідно до умов якого ЛМКП «Львівтеплоенерго» дає згоду розміщення будівлі автомийки на земельній ділянці по АДРЕСА_1 в межах охоронної зони магістральної ТЕЦ-1 між тепловою камерою ТК-921 та ТК-922 трубопроводи тепломережі 2Ду700 мм надземної прокладки, а ФО взамін гарантує виконання взятих на себе зобов`язань згідно Договору. Згідно із п.1.2 договору охоронна зона тепломережі, згідно ДБН В.2.5-39:2008 «Теплові мережі», не менше п`яти метрів від краю ізоляції трубопроводів по обидві сторони траси, забудові та приватизації не підлягає, може бути у користуванні з обмеженням по сервітуту.

Відповідно до висновку експерта № 61/20 від 09.11.2020, складеного за результатами проведення будівельно-технічної експертизи, об`єкт під літ. «1Ф-2», загальною площею 390,6 кв.м. (автомийка), розташований на АДРЕСА_1 є об`єктом нерухомого майна, а отже, з огляду на наведені норми, право власності на такий об`єкт підлягало обов`язковій державній реєстрації.

Згідно із п. 36 Порядку для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком.

Відповідно до п.п. 11 п. 37 Порядку документом, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є, зокрема, ухвала суду про затвердження (визнання) мирової угоди.

Як вбачається з матеріалів справи, а також не заперечується учасниками справи, ухвала Господарського суду Львівської області від 08.04.2014 року по справі № 914/541/14 про затвердження мирової угоди оскаржувалась в апеляційному порядку Львівською міською радою безпосередньо, а також Сихівською районною адміністрацією Львівської міської ради як виконавчим органом Львівської міської ради, однак на даний час така не скасована, не змінена і є такою, що набрала законної сили.

Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Із врахуванням наведеного вище, суд приходить до висновку, що рішення державного реєстратора Бірака Є.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) № 125825517 від 18.04.2014 року прийнято у відповідності до вимог Конституції України, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції від 01.01.2014 року, та Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 868 від 17 жовтня 2013 року, відтак позовна вимога про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_7 на будівлю автомийки літ. «1Ф-2» загальною площею 390,6 кв.м. по АДРЕСА_1 , є такою, що не підлягає задоволенню.

Позовні вимоги Львівської міської ради про визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_3 на будівлю автомийки літ. «1Ф-2» загальною площею 390,6 кв.м. по АДРЕСА_1 , а також зобов`язання його звільнити земельну ділянку з приведенням такої у попередній стан, шляхом знесення приміщення будівлі, є похідними від зазначеної вище позовної вимоги, відтак також є такими, що не підлягають задоволенню.

Розглядаючи заяву представника відповідача ОСОБА_3 про застосування позовної давності, слід зазначити таке.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Згідно із ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц).

З огляду на вказані норми, оскільки відсутні підстави для задоволення позовних вимог Львівської міської ради, строк позовної давності застосуванню не підлягає.

Щодо судових витрат, слід зазначити таке.

Згідно із ч.1, ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача.

У зв`язку з тим, що підстави для задоволення позову відсутні, відповідно до ст.141 ЦПК України, слід відмовити позивачу і щодо стягнення з відповідачів на користь позивача суми сплаченого судового збору.

Окрім цього, частиною 9 статті 158 ЦПК України передбачено, що у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Оскільки відсутні підстави для задоволення позову, заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 10 червня 2020 року та зміненою постановою Львівського апеляційного суду від 11 січня 2021 року, слід скасувати.

Керуючись статтями 13, 81, 89, 263 265 ЦПК України,

у х в а л и в:

у задоволенні позову Львівської міської ради до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про скасування державної реєстрації права власності, визнання недійсним договору купівлі-продажу та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 10 червня 2020 року та зміненою постановою Львівського апеляційного суду від 11 січня 2021 року, скасувати.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Повний текст рішення виготовлено 04.03.2022.

Учасники справи:

Позивач: Львівська міська рада, , м.Львів, пл.Ринок, 1.

Відповідач: ОСОБА_3 , ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІПН НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_5 , ІПН НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_6 , ІПН НОМЕР_4 , АДРЕСА_4 .

Суддя Д.Ю. Теслюк