Постанова

Іменем України

13 липня 2022 року

м. Київ

справа № 592/3221/19

провадження № 61-8860св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М. (суддя-доповідач),

Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

відповідач - ОСОБА_4 ,

треті особи: Сумська міська рада, управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми» Сумської міської ради,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 01 жовтня 2020 року у складі судді Корольової Г. Ю., додаткове рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 22 січня 2021 року у складі судді Корольової Г. Ю., та постанову Сумського апеляційного суду від 31 березня 2021 року у складі колегії суддів:

Криворотенка В. І., Собини О. І., Левченко Т. А.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду із позовом до ОСОБА_4 , треті особи: Сумська міська рада, Управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми» Сумської міської ради, у якому, з урахуванням уточнень, просили визнати житловий будинок

АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,1000 га, надану для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:008:0092, - спільною частковою власністю; визнати за кожною із заявниць право власності на 1/4 частку на вказаний будинок та на 1/4 частку земельної ділянки; визнати недійсним та скасувати Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер :01:008:0092, визнати незаконним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 24 квітня

2014 року, згідно з яким житловий будинок по АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_4 , та скасувати реєстрацію права власності на цей житловий будинок на ім`я відповідача.

Позов мотивовано тим, що спірний житловий будинок надавався позивачам та відповідачу як переселенцям з Чорнобильської зони на підставі ордеру № 5 від

06 серпня 1992 року і позивачі, як і відповідач також мають право на земельну ділянку, від цього права не відмовлялися, а про оформлення всього спірного майна та земельної ділянки одноособово на ОСОБА_4 їм відомо не було і згоди на таке оформлення вони не давали.

Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Ковпаківського районного суду міста Суми від 01 жовтня 2020 року позовні вимоги задоволено.

Визнано нерухомі об`єкти - житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,1000 га, надану для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель за адресою: АДРЕСА_1 кадастровий номер :01:008:0092 - спільною частковою власністю.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частку житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 та на 1/4 частку земельної ділянки площею 0,1000 га, надану для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель кадастровий номер :01:008:0092, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/4 частку житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 та на 1/4 частку земельної ділянки площею 0,1000 га, надану для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель кадастровий номер :01:008:0092, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частку житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 та на 1/4 частку земельної ділянки площею 0,1000 га, надану для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель кадастровий номер :01:008:0092, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 лютого 2019 року, а саме: скасовано арешт, накладений на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою:

АДРЕСА_1 , який зареєстрований за ОСОБА_4 (номер запису об`єкту нерухомого майна в свідоцтві про право власності НОМЕР_1 ) та присадибну земельну ділянку площею 0,1000 га за адресою: АДРЕСА_1 кадастровий номер :01:008:0092, яка зареєстрована за ОСОБА_4 .

Додатковим рішенням Ковпаківського районного суду міста Суми від 22 січня

2021 року визнано недійним та скасовано Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га кадастровий номер :01:008:0092 з призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель на ім`я ОСОБА_4 , виданий 14 квітня 2010 року Управлінням Держкомзему у м.Суми.

Визнано незаконним свідоцтво про право власності на нерухоме майно індексний номер 20875259 від 24 квітня 2014 року ім`я ОСОБА_4 на житловий будинок, розташований: АДРЕСА_1 , видане Реєстраційною службою Сумського міського управління юстиції Сумської області державний реєстратор Матусенко Т. П. та скасовано державну реєстрацію № 01 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на ім`я ОСОБА_4 .

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/4 частку житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , та на 1/4 частку земельної ділянки площею 0,1000 га , надану для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель кадастровий номер :01:008:0092, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачі та відповідач отримали разом спірний будинок при відселенні з зони аварії Чорнобильської АЕС, вселились у це житло, зареєструвались та спільно проживали у ньому, а тому це нерухоме майно має статус спільної сумісної власності ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . При цьому суд дійшов висновку, що ордер виданий відповідачу та його сім`ї, будинок та земельна ділянка є спільною сумісною власністю сторін, а тому їх частки є рівними і підстави для відступу від рівності часток співвласників суд не знайшов, визначивши їх за кожним зі співвласників по 1/4 частині відносно будинку та земельної ділянки. Враховуючи дані обставини, суд визнав недійсним та скасував Державний акт на право власності на спірну земельну ділянку та визнав незаконним свідоцтво про право власності на спірне домоволодіння.

Постановою Сумського апеляційного суду від 31 березня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 01 жовтня 2020 року скасовано і ухвалити нове судове рішення про відмову у позові.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 на додаткове рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 22 січня 2021 року задоволено частково.

Додаткове рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 22 січня

2021 року скасовано в частині визнання за ОСОБА_4 права власності на 1/4 частку житлового будинку та 1/4 частку земельної ділянки за адресою:

АДРЕСА_1 .

В іншій частині додаткове рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від

22 січня 2021 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що позивачами не доведено порушення їх прав, передбачених Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з боку компетентних органів і в даному позові відповідачами поряд з ОСОБА_4 мають бути саме ці органи, які уповноважені державою на реалізацію положень Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у разі якщо останні порушили права позивачів. При цьому апеляційний суд вказав, що суд не вправі підміняти ці органи, оскільки саме вони приймають рішення про передачу позивачам, як переселенцям, у власність спірного нерухомого майна, умови такого набуття, зокрема чи це спільна сумісна власність чи спільна часткова власність, оформлення набуття такої власності.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

25 травня 2021 року ОСОБА_4 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Ковпаківського районного суду м. Суми

від 01 жовтня 2020 року, додаткове рішення Ковпаківського районного суду

м. Суми від 22 січня 2021 року та постанову Сумського апеляційного суду

від 31 березня 2021 рокута ухвалити нове судове рішення про відмову у позові.

Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах.

Доводи інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Рух касаційної скарги та матеріалів справи

Ухвалою Верховного Суду від 03 серпня 2021 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Ковпаківського районного суду міста Суми.

19 серпня 2021 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 05 квітня 2022 року справу призначено до судового розгляду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Короткий зміст встановлених фактичних обставин справи

ОСОБА_1 є потерпілою від Чорнобильської катастрофи (категорія 1), а

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - громадянками, які постійно проживали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення з моменту аварії до прийняття рішення Уряду України про відселення (категорія 2).

З довідки від 18 листопада 1992 року вбачається, що ОСОБА_1 здала в Поліський комбінат комунальних підприємств свій приватний дім, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3.

На підставі Постанови Кабінету Міністрів УРСР № 106 від 23 липня 1991 року

смт. Поліське Київської області віднесено до зони безумовного (обов`язкового) відселення.

06 серпня 1992 року на підставі рішення виконкому Поліської райради народних депутатів від 24 червня 1992 року № 27 ОСОБА_4 , сім`я якого складається з

4 чоловік ( ОСОБА_4 - голова сім`ї, ОСОБА_1 - дружина, ОСОБА_6 - дочка, ОСОБА_2 - дочка) був виданий ордер на право зайняття квартири АДРЕСА_1 , загальною жилою площею 86,88 кв.м.

Рішенням виконавчого комітету Сумської міської Ради народних депутатів

№ 441 від 01 грудня 1992 року був затверджений акт про введення в експлуатацію однокімнатних жилих будинків для сімей переселенців з зони аварії Чорнобильської АЕС в АДРЕСА_1 .

З довідки управління «Центр адміністративних послуг у м. Суми» Сумської міської ради №14.03-08/30208 від 04 квітня 2019 року вбачається, що в будинку АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_2 (донька),

ОСОБА_1 (заявник), ОСОБА_7 (онук), ОСОБА_4 (колишній чоловік). Аналогічна інформація щодо зареєстрованих у вказаному будинку осіб містить будинкова книга АДРЕСА_2 .

Шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 розірвано 19 січня 2011 року.

Рішенням Сумської міської ради № 3474-МР від 24 лютого 2010 року ОСОБА_4 передано у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,1000 га.

16 квітня 2010 року ОСОБА_4 було видано державний акт на право власності на вказану земельну ділянку.

24 квітня 2014 року ОСОБА_4 отримав свідоцтво про право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд

Відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд зробив висновок про те, що в даному позові відповідачами поряд з ОСОБА_4 мають бути органи, які уповноважені державою на реалізацію положень Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а апеляційний суд на стадії апеляційного перегляду справи позбавлений процесуальної можливості здійснювати залучення до участі у справі співвідповідачів.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду апеляційної інстанції.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; (пункти 1 і 4 частини другої статті 175 ЦПК України).

Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України).

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача належним достатньо встановити наявність у нього обов`язку відповідати за даним позовом.

При цьому, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом не покладено на іншу особу.

Належним відповідачем є особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги.

Звертаючись до суду з позовними вимогами, про визнання житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,1000 га, надану для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:008:0092, - спільною частковою власністю; визнання за кожним із позивачів право власності на 1/4 частку на вказаний будинок та на 1/4 частку земельної ділянки; визнання недійсним та скасування Державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер :01:008:0092, визнання незаконним свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 24 квітня 2014 року, згідно з яким житловий будинок по

АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_4 , та скасування реєстрацію права власності на цей житловий будинок, позивачі відповідачем визначили ОСОБА_4 , який є власником спірного житлового будинку та земельної ділянки.

Підставою заявлених вимог позивачі вказували те, що ОСОБА_4 оформив спірне майно лише на себе, в той час, коли позивачі також мають право на спірне нерухоме майно. Тобто, позивачі заперечують одноосібне право власності ОСОБА_4 .

Таким чином, саме ОСОБА_4 є належним відповідачем у цій справі.

Вирішуючи спір, та відмовляючи у задоволенні позовних вимог з тих підстав, що до участі у справі в якості співвідповідачів не залучено компетентні органи, які уповноважені державою на реалізацію положень Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», апеляційний суд на вказане уваги не звернув, а відтак дійшов неправильного висновку про відмову у задоволенні позову саме з цих підстав, оскільки позивачами не оскаржуються рішення органів, які уповноважені державою на реалізацію положень Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

В силу вищенаведених положень статті 400 ЦПК України щодо меж розгляду справи касаційним судом Верховний Суд позбавлений можливості ухвалити нове рішення в цій справі, оскільки для його ухвалення необхідно встановити обставини, що не були встановлені в рішеннях судів попередніх інстанцій.

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржена постанова апеляційного суду ухвалена без додержання норм процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно задовольнити частково, оскаржену постанову апеляційного суду скасувати і передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Сумського апеляційного суду від 31 березня 2021 року скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: С. Ю. Бурлаков
Є. В. Коротенко
В. М. Коротун
М. Ю. Тітов