Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

29 грудня 2022 року м. Шаргород

Справа №152/1073/22

Провадження №2/152/328/22

Шаргородський районний суд

Вінницької області

в складі:

головуючого судді Славінської Н.Л.,

з участю:

секретаря судового засідання Бабиної І.Д.,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Примакова Валентина Валентинівна, до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , про звільнення майна з-під арешту,

встановив:

І. Стислий виклад позиції позивача, заперечень відповідача та позиції третьої особи

1. Виклад позиції позивача.

24.10.2022 року адвокат Примакова В.В. звернулася до Шаргородського районного суду з позовом в інтересах ОСОБА_1 до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про звільнення майна з-під арешту, який залишено без руху на підставі ухвали судді від 26.10.2022 року та встановлено строк для виправлення недоліків позову.

У позовній заяві з виправленими недоліками представник позивача просить зобов`язати Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) зняти арешт з автомобіля марки MERCEDEC-BENZ, моделі 809, 1984 року випуску, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_1 .

Мотивуючи позовні вимоги, представник позивача зазначила, що на підставі договору купівлі-продажу 0541/2017/296589 від 18.01.2017 року позивач ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_2 транспортний засіб марки MERCEDEC-BENZ, моделі 809, 1984 року випуску, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_3 .

13.01.2017 року державним виконавцем було винесено постанову про зняття арешту з вказаного транспортного засобу.

Під час реєстрації права власності на транспортний засіб було замінено державний номер з НОМЕР_3 на НОМЕР_2 .

У травні 2022 року позивач втратив свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та звернувся за видачею дубліката свідоцтва, в ході чого з`ясував, що транспортний засіб перебуває під арештом в рамках виконавчого провадження, що здійснюється Василівським відділом ДВС у Василівському районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).

28.10.2022 року позивач отримав дублікат свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Василівський відділ ДВС у Василівському районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) знаходиться на тимчасово окупованій території, а тому його повноваження виконує Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).

23.09.2022 року представник позивача зверталася до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) з заявою про зняття арешту з транспортного засобу та 18.10.2022 року отримала відповідь з рекомендацією звернутися до суду в порядку, встановленому ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження».

У зв`язку із тим, що позивач є власником транспортного засобу і його право власності ніким не оспорюється, то належним способом захисту порушеного права вважає звернення з позовом про звільнення майна з-під арешту.

При обґрунтуванні позову представник позивача покликається на вимоги ст.ст.21, 319, 321, 393 ЦК України.

Ухвалою суду від 23.11.2022 року замінено відповідача з Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) на Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, про його дату, час та місце повідомлений належним чином через свого представника (а.с.100).

28.12.2022 року представник позивача адвокат Примакова В.В. надіслала на електронну адресу суду заяву про проведення судового засідання у її відсутності, позовні вимоги ОСОБА_1 підтримує, просить позов задовольнити (а.с.103).

2. Виклад заперечень відповідача.

Відповідач відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву ОСОБА_1 та 12.12.2022 року надіслав на електронну адресу суду відзив на позовну заяву із викладенням своїх заперечень, який підписано кваліфікованим електронним підписом представника (а.с.87-90, 92).

Заперечуючи щодо позову, представник відповідача Зюбрицький А.В., що діє на підставі довіреності від 04.10.2022 року (а.с.91), зазначив, що позовна заява ОСОБА_1 про зобов`язання Відділу зняти арешт з автомобіля марки MERCEDES-BENZ з державним номером реєстрації НОМЕР_4 не підлягає задоволенню.

Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 03.06.2016 року №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби.

У разі залучення органу державної виконавчої служби в якості відповідача, звертає увагу суду, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача.

Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц (пункт 41), від 20 червня 2018 року у справі №308/3162/15-ц (пункт 49), від 21 листопада 2018 року у справі №127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі №372/51/16-ц (пункт 31.4), від 12 грудня 2018 року у справі №570/3439/16-ц (пункт 37.54), від 30 січня 2019 року у справі №552/6381/17 (пункт 38), від 13 березня 2019 року у справі №757/39920/15-ц (пункт 31), від 27 березня 2019 року у справі №520/17304/15-ц (пункт 63), від 1 квітня 2020 року у справі №520/13067/17 (пункт 71)).

Разом з тим, пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному Цивільним процесуальним кодексом України.

За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Представник відповідача вважає, що позов пред`явлено до неналежного позивача.

Крім того, представник відповідача вважає, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту.

Згідно із ч.1 ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до ч.2 ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Із наведеного, вбачається, що ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено підставу для зняття арешту з майна боржника набрання законної сили рішенням про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Проте, позивач формулює свої позовні вимоги, як зобов`язання Відділу зняти арешт з автомобіля, при цьому, жодного звернення з цього питання до відповідача та отримання відмови про зняття арешту немає.

Крім того, представник відповідача зазначає про відсутність предмету спору.

Зокрема, відповідно до ч.1 ст.8 ЗУ «Про виконавче провадження», реєстрація виконавчих документів, документів виконавчого провадження, фіксування виконавчих дій здійснюється в автоматизованій системі виконавчого провадження, порядок функціонування якої визначається Міністерством юстиції України.

Так, наказом Міністерства юстиції України від 05.08.2016 року №2432/5 затверджено Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження.

Згідно з пунктом 2 Розділу І Положення, автоматизована система виконавчого провадження це комп`ютерна програма, архівною складовою частиною якої є Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень (окремий спецрозділ, що містить відомості про виконавчі провадження, зареєстровані до її запровадження, а саме: до 05.01.2017 року), що забезпечує збирання, зберігання, облік, пошук, узагальнення, надання відомостей про виконавче провадження, формування Єдиного реєстру боржників та захист від несанкціонованого доступу.

Однією із частин Системи є електронний архів, що містить інформацію про завершені виконавчі провадження, паперові справи яких передані до архіву.

За результатами перевірки даних електронного архіву АСВП встановлено, що на виконанні в Василівському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (тепер Василівський відділ державної виконавчої служби у Василівському районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) перебувало виконавче провадження №55206344 з примусового виконання виконавчого листа №2/311/179/2017, виданого 16.11.2017 року Василівським районним судом Запорізької області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованості в розмірі 520140 грн.

21.11.2017 року державним виконавцем відділу Куроєд О.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання вказаного виконавчого документа.

Відповідно до ст.56 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції, станом на 21.11.2017 року), арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

Так, державним виконавцем відділу 21.11.2017 року винесено постанову про арешт майна боржника, якою накладено арешт на все майно, що належить боржнику, зокрема, транспортний засіб марки MERCEDES-BENZ з державним номером реєстрації НОМЕР_5 .

23.11.2017 року винесено постанову про розшук майна боржника, якою оголошено в розшук транспортні засоби, належні боржнику ОСОБА_2 , зокрема, транспортний засіб марки MERCEDES- BENZ з державним номером реєстрації НОМЕР_5 .

19.11.2019 року в рамках виконавчого провадження №55206344 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктом 3 частини першої статті 37 ЗУ «Про виконавче провадження», а саме: стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення.

Згідно з відомостями Системи встановлено, що повторно зазначений виконавчий документ на виконання до органів ДВС Запорізької області не надходив.

За результатами перевірки за Єдиним державним реєстром МВС, який доданий позивачем до позовної заяви, вбачається, що транспортний засіб марки MERCEDES-BENZ з державним номером реєстрації НОМЕР_4 не перебуває під обмеженням арештом, а існує орієнтування, тип орієнтування: «знаходиться під спостереженням».

Таким чином, представник відповідача вважає, що позивачем не доведено наявності факту існуючого обтяження транспортного засобу у вигляді арешту.

У зв`язку із наведеним представник відповідача просить у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 про звільнення майна з-під арешту відмовити в повному обсязі, а провадження у справі закрити.

В судове засідання представник відповідача не прибув, про його дату, час та місце повідомлений у порядку, встановленому ч.6 ст.128 ЦПК України (а.с.102).

13.12.2022 року представник відповідача Зюбрицький А.В., що діє за довіреністю від 04.10.2022 року (а.с.94), надсилав на електронну адресу суду клопотання про розгляд справи у відсутності представника Відділу (а.с.93).

3. Виклад позиції третьої особи

Третя особа ОСОБА_2 не скористався своїм правом на подання пояснень щодо позову та відзиву, та на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 31.10.2022 року, письмових пояснень щодо позову, відзиву, відповідно до норм діючого ЦПК України, до суду не подав.

Також, ОСОБА_2 не прибув у судові засідання, будучи належним чином повідомленим про їх дату, час та місце, у порядку, встановленому ч.11 ст.128 ЦПК України (а.с.34, 77, 99), не подавав заяв та клопотань про розгляд справи у його відсутності, чи про відкладення судового розгляду справи, та заяв і клопотань, пов`язаних з розглядом справи по суті.

ІІ. Заяви, клопотання позивача, відповідача, третьої особи

1. Представник позивача адвокат Примакова В.В. 28.10.2022 року у системі «Електронний суд» подала до Шаргородського районного суду додаткові пояснення у справі, що є ідентичними позовним вимогам (а.с.19-20).

2. 31.10.2022 року представник позивача адвокат Примакова В.В. у системі «Електронний суд» подала до Шаргородського районного суду позовну заяву у новій редакції на виконання вимог ухвали про залишення позову без руху (а.с.27-28).

3. Представник позивача адвокат Примакова В.В. 22.11.2022 року у системі «Електронний суд» подала до Шаргородського районного суду клопотання про заміну первісного відповідача належним відповідачем (а.с.67-70).

4. 14.12.2022 року представник позивача адвокат Примакова В.В. надіслала на електронну адресу суду клопотання про відкладення розгляду справи (а.с.96).

5. 28.12.2022 року представник позивача адвокат Примакова В.В. надіслала на електронну адресу суду заяву про проведення судового засідання у її відсутності, позовні вимоги ОСОБА_1 підтримує, просить позов задовольнити (а.с.103).

6. Представник первісного відповідача Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Лісняк І.Ю. 17.11.2022 року надіслала на електронну адресу суду відзив на позовну заяву (а.с.43-48).

7. Представник первісного відповідача Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Лісняк І.Ю. 17.11.2022 року надіслала на електронну адресу суду заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів (а.с.53-55).

8. Представник відповідача Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Зюбрицький А.В. 12.12. 2022 року надіслав на електронну адресу суду відзив на позовну заяву (а.с.87-90).

9. Представник відповідача Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Зюбрицький А.В. 13.12.2022 року надіслав на електронну адресу суду клопотання про розгляд справи у відсутності представника Відділу (а.с.93).

10. Третя особа ОСОБА_2 заяв та клопотань, пов`язаних із розглядом справи, до Шаргородського районного суду не надсилав.

ІІІ. Процесуальні дії у справі

1. Відповідно до ухвали Шаргородського районного суду від 26.10.2022 року позовну заяву залишено без руху (а.с.14-16).

2. Згідно з ухвалою Шаргородського районного суду від 31.10.2022 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Примакова В.В., до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про звільнення майна з-під арешту; залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_2 ; відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження; визначено дати першого та другого судових засідань; встановлено сторонам у справі та третій особі строки на подання заяв по суті (відзиву, відповіді на відзив, заперечення) та пояснень третьої особи (а.с.30-32).

3. На підставі ухвали Шаргородського районного суду від 18.11.2022 року визначено участь представника відповідача Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Лісняк І.Ю. у судовому засіданні в режимі відеоконференції (а.с.59-61).

4. Відповідно до ухвали суду від 23.11.2022 року задоволено клопотання представника позивача адвоката Примакової В.В. та замінено первісного позивача Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) належним відповідачем Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро); встановлено відповідачу строк на подання відзиву на позов, позивачу строк на подання відповіді на відзив, відповідачу строк на подання заперечення; змінено дату другого судового засідання та визначено датою другого судового засідання 14.12.2022 року; розгляд справи відкладено на 14.12.2022 року (а.с.73-76).

5. 14.12.2022 року за клопотанням представника позивача адвоката Примакової В.В. судове засідання відкладено на 29.12.2022 року (а.с.98).

6. В судове засідання, призначене на 29.12.2022 року, для розгляду справи по суті не прибули позивач, його представник та представник відповідача, у зв`язку із чим суд, не виходячи до нарадчої кімнати, відповідно до ч.4 ст.259 ЦПК України, постановив ухвалу про розгляд справи у відсутності учасників справи, враховуючи, що перешкод для розгляду справи немає та враховуючи заяву представника позивача та клопотання представника відповідача про розгляд справи у їх відсутності.

7. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи… фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи, що розгляд означеної справи здійснюється в судовому засіданні у відсутності всіх учасників справи, то суд не вбачає підстав для здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази

Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли правовідносини, що ґрунтуються на праві власності позивача на арештоване майно, які розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту.

Судом встановлено наступні фактичні обставини, що підтверджуються доказами.

Так, судом установлено, що, згідно з договором купівлі-продажу 0541/2017/296589 транспортного засобу, що укладений 18.01.2017 року у м. Вінниця у Територіальному сервісному центрі МВС 0541 РСЦ МВС в Вінницькій області, продавець ОСОБА_2 в особі представника за дорученням ОСОБА_4 продав, а покупець ОСОБА_1 купив транспортний засіб марки MERCEDES-BENZ, моделі 809, 1984 року випуску, синього кольору, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_6 , з номерним знаком НОМЕР_3 , що належав продавцю на підставі свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_7 та був зареєстрований за продавцем 05.06.2009 року підрозділом МВС ЦЕНТР 2347 (п.1.1. Договору) (а.с.5-6).

Продавець ОСОБА_2 , згідно з п.1.2. Договору, гарантував, що вказаний транспортний засіб належить йому на праві власності, не обтяжений арештом та не перебуває у розшуку, заставі, не є предметом спору у суді.

За домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 68968,13 грн. (п.3.1. Договору).

Цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання (п.9.1. Договору).

Жодна із сторін Договору не висловила заперечення щодо факту вчинення вказаного правочину, не оспорювала окремих його частин.

Договір купівлі-продажу транспортного засобу вчинено у письмовій формі.

Тобто суд встановив, що договір купівлі-продажу транспортного засобу є дійсним, відповідає дійсному волевиявленню сторін.

Так, юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків. Тлумачення частини третьої статті 11 ЦК України свідчить, що правові норми самі по собі не можуть створювати суб`єктивних прав та обов`язків, оскільки необхідна наявність саме юридичного факту.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст.11 ЦК України).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (абзац перший ч.1 ст.207 ЦК України).

Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (ч.4 ст.202 ЦК України).

У письмовій формі належить вчиняти, зокрема, правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу (п.3 ч.1 ст.208 ЦК України).

19.01.2017 року за ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на вказаний транспортний засіб марки MERCEDES-BENZ, моделі 809, 1984 року випуску, синього кольору, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_6 , номерний знак автомобіля НОМЕР_2 , про що видавалося свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_8 від 19.01.2017 року.

Вказане свідоцтво про реєстрацію ТЗ втрачено позивачем у травні 2022 року, про що останній зазначив у позовній заяві.

28.10.2022 року позивачеві ОСОБА_1 в ТМЦ 0544 видано дублікат вказаного свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_9 замість втраченого у травні 2022 року свідоцтва.

Вказані обставини підтверджуються копією дублікату свідоцтва про реєстрацію ТЗ, у якому у примітці зазначено про початкову реєстрацію транспортного засобу за позивачем 19.01.2017 року та про видачу дубліката свідоцтва (а.с.22).

Суд вважає, що видача дублікату вказаного свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу територіальним сервісним центром 0544 підтверджує той факт, що право власності на транспортний засіб не оспорюються іншими особами, в тому числі, відповідачем та третьою особою.

У позовній заяві (уточненій) на виконання вимог ухвали суду від 26.10.2022 року про залишення позову без руху представник позивача зсилається на те, що у зв`язку із втратою оригіналу свідоцтва про реєстрацію ТЗ позивач звернувся до ТСЦ з метою видачі йому дублікату свідоцтва, де довідався про те, що належний йому транспортний засіб знаходиться під арештом (а.с.27-28).

Крім того, представник позивача зсилається на те, що виконавче провадження, у рамках якого накладено арешт на транспортний засіб, здійснюється Василівським відділом ДВС у Василівському районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).

На підтвердження вказаних посилань, до позовної заяви представником позивача додано довідку про Результати перевірки ТЗ за Єдиним державним реєстром МВС (а.с.4) та постанову про зняття арешту з майна від 13.01.2017 року у рамках виконавчого провадження ВП №40777591 (а.с.9-10).

Разом з тим, при дослідженні довідки про Результати перевірки ТЗ за Єдиним державним реєстром МВС (а.с.4) судом не встановлено, що автомобіль марки MERCEDES-BENZ, моделі 809, 1984 року випуску, синього кольору, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_6 , з номерним знаком НОМЕР_2 перебуває під арештом.

Так, з довідки про Результати перевірки ТЗ за Єдиним державним реєстром МВС вбачається, що критерієм перевірки є автомобіль MERCEDES-BENZ, 809, С-вантажний з повною масою понад 7,5 т., з номерним знаком НОМЕР_2 , номер шасі НОМЕР_6 , номер двигуна НОМЕР_10 , VIN-код автомобіля НОМЕР_6 , власником автомобіля є ОСОБА_1 .

При цьому, викраденим або в угоні, в розшуку та/або затриманим вказаний автомобіль не числиться; обмеження у виді арешту та/або заборони на автомобіль відсутні; речовим доказом у кримінальному провадженні автомобіль не є; номерний знак на автомобіль та документи на нього у розшуку не перебувають; попередній власник автомобіля ОСОБА_2 та теперішній власник автомобіля ОСОБА_1 у розшуку не перебувають (а.с.4).

У п.5 довідки про Результати перевірки ТЗ за Єдиним державним реєстром МВС зазначено, що автомобіль марки, моделі MERCEDES-BENZ, 809, з номером шасі НОМЕР_6 , знаходиться під орієнтуванням; тип орієнтування знаходиться під спостереженням; примітка виконавчий лист 2/311/179/2017, виданий 16.11.2017 року; орієнтування встановлено на підставі виконавчих документів ВДВС Василівського РУЮ у Запорізькій області (а.с.4).

З копії постанови про зняття арешту з майна від 13.01.2017 року вбачається, що у ВП №40777591 знято арешт, в тому числі, з автомобіля MERCEDES 809, 1984 року випуску з державним номером НОМЕР_3 , що був накладений державним виконавцем Василівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Запорізькій області при примусовому виконанні виконавчого листа №2/802/827/2012, виданого 01.11.2012 року Василівським районним судом Запорізької області про стягнення із ОСОБА_2 на користь ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» заборгованості в сумі 136077,78 грн., оскільки на адресу Відділу надійшла ухвала №22-ц/778/1768/14 від 28.03.2014 року, видана Апеляційним судом Запорізької області, про відкриття апеляційного провадження на заочне рішення Василівського районного суду Запорізької області від 28.09.2012 року (а.с.9-10).

Тобто, щодо попереднього власника ТЗ ОСОБА_2 було відкрито виконавче провадження ВП №40777591, у якому на автомобіль було накладено арешт, який знято 13.01.2017 року, зокрема, завчасно до оформлення договору купівлі-продажу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Доказів того, що на даний час автомобіль марки MERCEDES-BENZ, моделі 809, 1984 року випуску, синього кольору, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_6 , з номерним знаком НОМЕР_2 , перебуває під арештом немає.

З відзиву представника первісного відповідача вбачається, що Наказом Міністерства юстиції України від 08.07.2022 року за №2869/5 «Про визначення органу державної виконавчої служби, який здійснюватиме примусове виконання рішень» визначено, що під час дії воєнного стану Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) здійснюється примусове виконання рішень, місцем виконання яких є територія, на яку поширюється компетенція, в тому числі, Василівського відділу державної виконавчої служби у Василівському районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), у зв`язку із чим судом, за клопотанням представника позивача, замінено первісного відповідача належним відповідачем (а.с.73-76).

Представником відповідача Зюбрицьким А.В., який є заступником начальника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), при підготовці відзиву за результатами доступу до електронного архіву автоматизованої системи виконавчого провадження (АСВП) було встановлено, що у Василівському відділі державної виконавчої служби у Василівському районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) перебувало виконавче провадження №55206344 з примусового виконання виконавчого листа №2/311/179/2017, виданого 16.11.2017 року Василівським районним судом Запорізької області, про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованості в розмірі 520140 грн.

Також, представником відповідача за результатами доступу до електронного архіву АСВП було встановлено, що 21.11.2017 року державним виконавцем Куроєд О.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання вказаного виконавчого документа та постанову про арешт майна боржника, якою накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_2 , в тому числі, на автомобіль марки MERCEDES-BENZ з державним номером реєстрації НОМЕР_3 , а 23.11.2017 року винесено постанову про розшук майна боржника, якою вказаний автомобіль оголошено в розшук. Проте, 19.11.2019 року в рамках виконавчого провадження №55206344 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу з підстав, передбачених п.3 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження», а саме: стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення (а.с.87-90).

При цьому, як зазначає заступник начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Зюбрицький А.В., при перевірці ним відомостей АСВП встановлено, що повторно зазначений виконавчий документ на виконання до органів ДВС Запорізької області не надходив.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2 ст.40 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Таким чином, арешт на автомобіль MERCEDES-BENZ з державним номером реєстрації НОМЕР_3 знято 19.11.2019 року у зв`язку із закінченням виконавчого провадження, стороною якого був ОСОБА_2 , згідно з вимогами ст.40 ЗУ «Про виконавче провадження».

Суд вважає вказані обставини встановленими, оскільки вони отримані представником відповідача внаслідок наявного у нього доступу до електронного архіву автоматизованої системи виконавчого провадження, враховуючи, що відповідачем здійснюється примусове виконання рішень, місцем виконання яких є територія, на яку поширюється компетенція, в тому числі, Василівського відділу державної виконавчої служби у Василівському районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) внаслідок введення на території України воєнного стану та відсутністю у зв`язку із цим оригіналу виконавчого провадження, а також враховуючи, що позивачем доказів протилежного до позову не надано.

На вказаний автомобіль MERCEDES-BENZ з державним номером реєстрації НОМЕР_2 , власником якого є позивач ОСОБА_1 , Василівським ВДВС взагалі арешт не накладався, оскільки ОСОБА_1 не є стороною будь-якого виконавчого провадження, зокрема, боржником.

Доказів на підтвердження накладення арешту на вказаний автомобіль, а також існування його на час розгляду справи в суді, позивачем до позовної заяви не додано.

Згідно з ч.1 ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, з єдиним обмеженням, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (п.45 рішення ЄСПЛ від 06.12.2007 року у справі «Воловік проти України», заява №15123/03).

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які саме права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Застосування способу захисту права чи інтересу не має відбуватися шляхом порушення прав та/або інтересів інших суб`єктів приватних відносин.

Тлумачення статті 391 ЦК України свідчить, що негаторний позов це вимога власника (співвласника) про усунення перешкод. Тобто негаторний позов подається з метою усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпоряджання своїм майном, тобто припинення неправомірних дій, не пов`язаних з порушенням володіння. Негаторний позов може вчинятися тоді, коли майно не вибуває з володіння власника, тобто при порушенні насамперед такої з правомочностей власника, як користування та розпорядження своїм майном.

Належним відповідачем у негаторному позові є особа, яка неправомірно перешкоджає власнику (співвласнику) користуватися та розпоряджатися своїм майном. Тому для задоволення вимог власника необхідно встановити факт об`єктивно існуючих неправомірних перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей.

Такий правовий висновок зробив Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 21 вересня 2022 року в справі №545/1994/16-ц (провадження №61-7605св21).

Вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову), виникають з цивільних правовідносин і, відповідно до положень ст.19 ЦПК України, можуть бути вирішені, в тому числі, судом цивільної юрисдикції.

Такий правовий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постановах: від 24 квітня 2019 року у справі №2-3392/11 (провадження №14-105цс19), від 15 травня 2019 року у справі №372/2904/17-ц (провадження №14-496цс18), від 21 серпня 2019 року у справі №911/1247/18 (провадження №12-99гс19), від 08 листопада 2019 року у справі №643/3614/17 (провадження №14-479цс19).

Разом з тим, судом при розгляді означеної справи не встановлено порушення прав позивача ОСОБА_1 , як власника транспортного засобу, у виді існуючого арешту на автомобіль з боку відповідача Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), який, відповідно до п.1 Наказу Міністерства юстиції України від 08.07.2022 року за №2869/5, здійснює примусове виконання рішень, місцем виконання яких є територія, на яку поширюється компетенція Василівського відділу державної виконавчої служби у Василівському районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).

При обґрунтуванні позову представник позивача зсилається на вимоги ст.393 ЦК України.

Так, згідно з ч.2 ст.393 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди.

Разом з тим, позивачем суду не надано жодного правового акту про арешт автомобіля ОСОБА_1 , виданого як відповідачем, так і самим Василівським відділом державної виконавчої служби у Василівському районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), до того часу, як відповідач почав здійснювати примусове виконання рішень, місцем виконання яких є територія Василівського відділу державної виконавчої служби у Василівському районі Запорізької області.

При цьому, суд не погоджується із ствердженням відповідача про відсутність предмету спору та необхідність, у зв`язку із цим, закриття провадження у справі, виходячи з наступного.

Так, Верховний Суд у постанові від 20.09.2021 року у справі №638/3792/20 зробив правовий висновок, що підстави для закриття провадження у справі визначені у статті 255 ЦПК України.

Закриття провадження у справі це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Предмет спору це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстави позову це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Верховний Суд зробив висновок, що правові підстави позову це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Як зазначає Верховний Суд, прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення за умови, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Як встановлено судом, на момент звернення з цим позовом до суду ОСОБА_1 , який втратив свідоцтво про реєстрацію належного йому на підставі договору купівлі-продажу від 18.01.2017 року транспортного засобу марки MERCEDES-BENZ, моделі 809, 1984 року випуску, синього кольору, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_6 , з номерним знаком НОМЕР_2 , не міг отримати його дублікат у зв`язку із наявністю у Єдиному державному реєстрі МВС відомостей про перебування ТЗ під спостереженням на підставі виконавчого листа 2/311/179/2017, що виданий 16.11.2017 року та знаходився у той час на виконанні у ВДВС Василівського РУЮ у Запорізькій області.

Дублікат свідоцтва про реєстрацію ТЗ позивачем отримано лише під час розгляду справи в суді, а саме: 28.10.2022 року (а.с.22).

Через те, що державним виконавцем при здійсненні виконавчого провадження №55206344 з примусового виконання виконавчого листа №2/311/179/2017, виданого 16.11.2017 року Василівським районним судом Запорізької області, про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованості в розмірі 520140 грн., не було перевірено того факту, що автомобіль MERCEDES-BENZ, моделі 809, 1984 року випуску, синього кольору, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_6 не є власністю боржника ОСОБА_2 , а, відповідно до договору купівлі-продажу від 18.01.2017 року, вибув із власності останнього і належить іншій особі позивачу ОСОБА_1 , то безпідставно накладено арешт на вказаний автомобіль на підставі постанови від 21.11.2017 року та 23.11.2017 року також безпідставно оголошено розшук вказаного автомобіля.

Цими діями державного виконавця було порушено здійснення права власності дійсним власником автомобіля ОСОБА_1 .

Також, після винесення державним виконавцем Василівського відділу державної виконавчої служби у Василівському районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) 19.11.2019 року в рамках виконавчого провадження №55206344 постанови про повернення виконавчого документу стягувачу з підстав, передбачених п.3 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження», зокрема, повернення виконавчого документа до суду, який його видав, після зняття арешту, накладеного на майно та (кошти) боржника, після виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників, він повинен був, відповідно до вимог ст.40 ЗУ «Про виконавче провадження», у постанові про повернення виконавчого документа зазначити про зняття арешту з майна та надіслати цю постанову в день її винесення органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника, або у випадках, передбачених законом, вчинити дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Проте, як встановлено судом, у Єдиному державному реєстрі МВС зазначено, що автомобіль марки MERCEDES-BENZ, моделі 809, з номером шасі НОМЕР_6 , знаходиться під орієнтуванням, зокрема, під спостереженням (а.с.4).

Таким чином, суд встановив наявність спору між позивачем та відповідачем щодо здійснення ОСОБА_1 права власності, хоча це і не спір з приводу перебування належного позивачеві ТЗ під арештом та звільнення його з-під арешту, а спір з приводу неможливості ОСОБА_1 здійснювати свої права власника автомобіля, що пов`язано із встановленням щодо автомобіля орієнтування типу: «знаходиться під спостереженням».

Тому відсутні підстави для закриття провадження у справі у зв`язку із відсутністю предмету спору, про що у відзиві заявив представник відповідача.

Також, суд звертає увагу, що у відзиві представника відповідача містяться взаємовиключні вимоги щодо закінчення розгляду цієї цивільної справи.

Так, представник відповідача вважає, що у зв`язку із відсутністю предмету спору провадження у цій цивільній справі слід закрити, а у зв`язку із заявленням позову до неналежного відповідача у задоволенні позову слід відмовити.

Суд не погоджується із ствердженням представника відповідача, що у цьому конкретному випадку позов пред`явлено до неналежного відповідача.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 лютого 2022 року у справі №607/3269/21 (провадження №61-19506св21) зроблено висновок, що «відповідачами у справі про зняття арешту з майна є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. Пред`явлення позову до неналежного відповідача (або непред`явлення позову до належного відповідача (співвідповідача)) не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. Вказане може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог по суті заявлених вимог. Подібні висновки щодо належних відповідачів у справі про зняття арешту з майна висловлені у постановах Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №521/17712/15 (провадження №61-11321св18), від 13 листопада 2019 року у справі №745/691/18 (провадження №61-7248св19), від 12 серпня 2021 року у справі №756/14542/19 (провадження №61-6976св21), від 26 січня 2022 року у справі №457/726/17 (провадження №61-43201св18).

Разом з тим, судом встановлено, що на теперішній час будь-яке виконавче провадження щодо попереднього власника автомобіля ОСОБА_2 відсутнє після винесення державним виконавцем 19.11.2019 року в рамках виконавчого провадження №55206344 постанови про повернення виконавчого документу стягувачу з підстав, передбачених п.3 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження», тому ні боржника, ні особи, в інтересах якої накладено арешт на майно, немає.

Враховуючи порушення прав ОСОБА_1 державним виконавцем, що здійснював означене виконавче провадження №55206344, яке полягало у накладенні арешту на автомобіль, який вже не перебував у власності ОСОБА_2 , а належав позивачеві, то Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) є належним відповідачем.

Також, суд звертає увагу на таке.

Перебування транспортного засобу під арештом та знаходження його під спостереженням це не ідентичні поняття.

Арешт майна передбачає накладання заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна.

Орієнтування на автомобіль передбачає наявність письмових опису, параметрів, характерних ознак автомобіля, в тому числі в базі даних МВС.

Частинами 1-6 ст.34 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, а також відсутності будь-яких обтяжень, у тому числі за даними Державного реєстру обтяжень рухомого майна, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків. Державний облік зареєстрованих транспортних засобів включає в себе процес реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про зареєстровані транспортні засоби та їх власників. Державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів: автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, самохідні машини, причепи та напівпричепи до них, мотоколяски, інші прирівняні до них транспортні засоби та мопеди, що використовуються на автомобільних дорогах державного значення. Державна реєстрація та облік автомобілів, автобусів, мотоциклів та мопедів усіх типів, марок і моделей, самохідних машин, причепів та напівпричепів до них, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів здійснюються територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України. У разі звернення особи, яка внесена до Єдиного реєстру боржників, для здійснення перереєстрації, зняття з обліку транспортного засобу з метою його відчуження територіальні органи Міністерства внутрішніх справ України зобов`язані відмовити у вчиненні реєстраційної дії, про що не пізніше наступного робочого дня повідомити зазначений у Єдиному реєстрі боржників орган державної виконавчої служби або приватного виконавця із зазначенням відомостей про такий транспортний засіб. Для автоматизованого обліку транспортних засобів, що використовуються на вулично-дорожній мережі загального користування і підлягають державній або відомчій реєстрації, та відомостей про їх власників та належних користувачів ведеться Єдиний державний реєстр транспортних засобів, держателем якого є Міністерство внутрішніх справ України.

Таким чином, держателем Єдиного державного реєстру транспортних засобів, за даними якого отримав довідку про результати перевірки позивач ОСОБА_1 , зокрема, про встановлення орієнтування на належний йому автомобіль типу «перебуває під спостереженням», є МВС України, яким і внесено до Реєстру відомості, отримані від державного виконавця.

Пунктом 1 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року №1388, передбачено, що цим Порядком встановлюється єдина на території України процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (далі транспортні засоби), оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків.

Крім цього, пунктом 15 Порядку, крім іншого, передбачено, що після проведення перевірок на заяві власника транспортного засобу робиться запис щодо наявності або відсутності відомостей про розшук, арешт, заборону на зняття з обліку та/або перереєстрацію, відомостей про обмеження відчуження в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, відомостей про особу в Єдиному реєстрі боржників, що засвідчується підписом уповноваженої особи сервісного центру МВС із зазначенням прізвища, імені, по батькові і дати. У разі наявності відомостей про розшук транспортного засобу його реєстрація, перереєстрація (крім випадків, визначених абзацом четвертим пункту 40 цього Порядку), зняття з обліку не проводиться. Реєстрація транспортного засобу, щодо якого в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна є відомості про обмеження відчуження, проводиться за наявності письмової згоди обтяжувача (заставодержателя), крім випадків переходу права власності на транспортний засіб у порядку спадкування, правонаступництва або виділення частки в спільному майні. У разі звернення до сервісного центру МВС щодо транспортного засобу, відомості про власника якого містяться в Єдиному реєстрі боржників, перереєстрація транспортного засобу не проводиться, крім встановлених випадків…

Пунктом 16 цього ж Порядку встановлено, що на зареєстровані в уповноважених органах МВС транспортні засоби видаються свідоцтва про реєстрацію, а також номерні знаки (крім тимчасово ввезених на митну територію України транспортних засобів особистого користування), що відповідають вимогам, установленим МВС: два номерні знаки на автотранспорт, один на мототранспорт, мопед, причіп та напівпричіп, дозволи на встановлення на транспортних засобах спеціальних світлових і (або) звукових сигнальних пристроїв. У свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу ідентифікаційний номер двигуна не зазначається.

Згідно з п.18 вказаного Порядку, замість утраченого або непридатного для користування свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта) і номерних знаків на підставі заяви власника або його представника видається нове свідоцтво про реєстрацію та номерні знаки.

Пунктом 24 Порядку передбачено, що організація роботи, пов`язаної з реєстрацією (перереєстрацією), зняттям з обліку транспортних засобів, оформленням та видачею реєстраційних документів і номерних знаків, здійснюється за місцем звернення власника або його уповноваженої особи незалежно від місця реєстрації (проживання) фізичної особи чи місцезнаходження юридичної особи, у порядку, визначеному МВС. При цьому в реєстраційних документах зазначається місце реєстрації (проживання) фізичної особи (для внутрішньо переміщених осіб місце проживання на підставі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи або її відображення в електронній формі засобами Порталу Дія) або місце реєстрації юридичної особи, за якою реєструється транспортний засіб.

Відповідно до п.33 Порядку, перереєстрація транспортних засобів проводиться в разі отримання свідоцтва про реєстрацію замість утраченого або непридатного для користування, зміни їх власників, місця реєстрації або найменування власників юридичних осіб (крім зміни найменування юридичної особи у зв`язку із зміною типу акціонерного товариства або у зв`язку з перетворенням акціонерного товариства в інше господарське товариство), місця проживання або прізвища, власного імені, по батькові (за наявності) фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, а також у разі заміни номерних знаків, отримання чи перезакріплення індивідуальних номерних знаків, зміни кольору, переобладнання транспортного засобу чи заміни кузова, інших складових частин, що мають ідентифікаційні номери.

Згідно з вимогами пункту 41 Порядку, забороняється перереєстрація на нового власника та зняття з обліку транспортних засобів, які перебувають в розшуку або щодо яких у Єдиному державному реєстрі транспортних засобів є відомості про накладення арешту або заборону на зняття з обліку та/або перереєстрацію на підставі судового рішення чи постанови державного або приватного виконавця. Перереєстрація на нового власника транспортного засобу, щодо якого в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна є відомості про обмеження відчуження, здійснюється за наявності письмової згоди обтяжувача (заставодержателя), крім випадків переходу права власності на транспортний засіб у порядку спадкування, правонаступництва або виділення частки в спільному майні.

Аналогічні приписи визначені п.п.1.4 та 4.2 Інструкції «Про порядок здійснення підрозділами Державтоінспекції МВС державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них», затвердженої Наказом МВС України від 11.08.2010 року №379, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України за №123/18861 від 27.01.2011 року (з наступними змінами).

Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року №1388 та Наказом МВС України від 11.08.2010 року №379 не передбачено підстав відмови у видачі свідоцтва про реєстрацію ТЗ у випадку втрати попереднього свідоцтва у зв`язку із наявним орієнтуванням про перебування транспортного засобу «під спостереженням».

Таким чином, судом встановлено, що навіть після завершення виконавчого провадження №55206344 шляхом винесення державним виконавцем 19.11.2019 року постанови про повернення виконавчого документу стягувачу з підстав, передбачених п.3 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження», в якому безпідставно було накладено арешт на автомобіль марки MERCEDES-BENZ, моделі 809, з номером шасі НОМЕР_6 , власником якого станом на 21.11.2017 року, тобто на момент накладення арешту на автомобіль, боржник ОСОБА_2 не був внаслідок його продажу 18.01.2017 року позивачу ОСОБА_1 , у Єдиному державному реєстрі транспортних засобів, держателем якого є Міністерство внутрішніх справ України, міститься орієнтування на вказаний автомобіль, тип якого: знаходиться під спостереженням.

Перебування вказаного автомобіля під орієнтуванням типу «знаходиться під спотереженням» у Єдиному державному реєстрі транспортних засобів, держателем якого є Міністерство внутрішніх справ України, стало перешкодою для отримання позивачем дублікату втраченого свідоцтва про реєстрацію належного йому транспортного засобу, яке видано відповідним ТСЦ тільки в ході судового розгляду цієї цивільної справи.

Згідно із п.4 розділу IV Положення про Головний сервісний центр МВС, затвердженого наказом МВС від 07.11.2015 року №1393 (в редакції наказу МВС від 24.04.2020 року №354), ГСЦ МВС має право відповідно до законодавства вносити зміни або виправлення до інформації, що міститься в Єдиному державному реєстрі МВС та Єдиному державному реєстрі транспортних засобів.

Відповідно до п.1 розділу І Положення про територіальний сервісний центр МВС, затвердженого наказом МВС України від 29.12.2015 року №1646 (зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28 січня 2016 року за №156/28286), територіальний сервісний центр МВС (далі ТМЦ МВС) є структурним підрозділом територіального органу МВС регіонального сервісного центру МВС (далі РСР МВС).

У розділі II зазначеного Положення закріплено основні функції ТСЦ МВС.

Так, відповідно до абз.8 розділу II Положення, ТСЦ МВС відповідно до чинного законодавства вносить до Єдиного державного реєстру МВС інформацію про накладення або зняття встановлених у визначеному законодавством порядку обмежень щодо транспортних засобів або їх власників.

Таким чином, суд дійшов висновку, що повноваження щодо внесення змін до інформації, що міститься в Єдиному державному реєстрі МВС, має ГСЦ МВС та ТСЦ МВС, як його структурні підрозділи.

Відтак, суд вважає, що позивачеві належить звернутися з позовними вимогами про зобов`язання Головного сервісного центру МВС, або ТСЦ МВС внести до Єдиного реєстру транспортних засобів інформації про зняття обмеження у вигляді орієнтування, тип орієнтування: «Знаходиться під спостереженням» з автомобіля марки MERCEDES-BENZ, моделі 809, з номером шасі НОМЕР_6 , з номерним знаком НОМЕР_11 , які мають розглядатися у порядку адміністративного судочинства.

Разом з тим, враховуючи, що на даний час у провадженні відповідача відсутнє будь-яке виконавче провадження, у якому було б накладено арешт на належний позивачеві транспортний засіб, то підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про звільнення майна з-під арешту суд не вбачає.

V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування

Встановлені судом факти відповідають цивільним правовідносинам, що ґрунтуються на праві власності позивача на арештоване майно, які розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту і регулюються Цивільним кодексом України, ЗУ «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч.1 ст.16, п.3 ч.2 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, у спосіб припинення дії, яка порушує право.

Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ст.1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Частинами першими статей 317, 319 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Власник майна, згідно із ст.391 ЦК України, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК України).

Правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Якщо інше не встановлено законом, власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди (ст.393 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої, четвертої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

Згідно з ч.ч.1, 2, 3 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктами 10, 15 частини першої статті 34 цього Закону. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Відповідно до ч.1 ст.40 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна (ч.2 ст.40 ЗУ «Про виконавче провадження»).

VІ. Висновки суду

Аналіз законодавства та перевірених і оцінених в судовому засіданні доказів переконує суд, що вимоги позивача про звільнення майна з-під арешту є необґрунтованими, тому позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, оскільки обставини, викладені позивачем, не підтверджуються належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, проаналізованими судом.

Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України).

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч.1 ст.78 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.1 ст.81 ЦПК України).

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч.1, 2 ст.89 ЦПК України).

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року і, відповідно до ст.9 Конституції України, є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

В п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» наголошується, що п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, а в п.58 рішення Європейського суд у справі «Серявін та інші проти України» зазначається про те, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті… Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур.

Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.

З роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.2 постанови Пленуму від 03.06.2016 року за №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» вбачається, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Також, з роз`яснень, що містяться в п.8 цієї ж постанови Пленуму ВССУ вбачається, що якщо позивач є власником спірного майна, то вирішується вимога про зняття арешту з майна. У разі якщо позивач одночасно доводить своє право власності, яке виникло, наприклад, із договору про спільну власність або таке його право не визнається чи оспорюється співвласником, то відповідно до заявлених вимог суд вирішує вимогу про зняття арешту з майна та про визнання права власності на це майно.

З роз`яснень, що містяться у п.10 означеної постанови Пленуму ВССУ вбачається, що у матеріалах справи залежно від предмета та підстави позову мають бути належним чином завірені копії акта опису та арешту, постанови про арешт коштів чи майна боржника, вироку, рішення суду або іншого органу, на виконання яких проводився опис і арешт, матеріали, що є в кримінальній справі щодо належності описаного майна і джерел коштів на його придбання, документи про право власності на майно, кредитні зобов`язання, реєстраційні посвідчення, паспорти та інші документи, що видаються на це майно. З урахуванням положень Закону України від 15 квітня 2014 року №1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» у разі неможливості надання суду зазначених документів розгляд справи здійснюється за документами і матеріалами (доказами), поданими учасниками судового процесу, якщо вони є достатніми для прийняття відповідного судового рішення.

Вирішуючи спір по суті, суд встановив, що на час звернення з цим позовом до суду ніким не оспорюються право власності позивача на автомобіль марки MERCEDES-BENZ, моделі 809, 1984 року випуску, синього кольору, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_6 , з номерним знаком НОМЕР_2 , а також не порушено право власності ОСОБА_1 шляхом встановлення відповідачем обтяження на вказаний автомобіль у виді накладеного на ТЗ арешту, ОСОБА_1 не позбавлений можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном, тому позивач не має права на судовий захист шляхом зняття арешту з майна.

Оскільки позивач не довів факту порушення своїх прав власника автомобіля існуючим обтяженням у виді арешту, то позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими і не підлягають задоволенню.

Так, захисту підлягає вже порушене право, а не ті права та інтереси, щодо яких існує певна ймовірність порушення їх у майбутньому.

Суд встановив, що під час судового розгляду цієї цивільної справи позивач ОСОБА_1 отримав дублікат втраченого свідоцтва про реєстрацію належного йому транспортного засобу, право власності на автомобіль не оспорюється іншими особами, арешт на майно знятий державним виконавцем при поверненні у 2019 році виконавчого листа стягувачу, згідно з вимогами ст.40 ЗУ «Про виконавче провадження», у провадженні відповідача відсутні виконавчі провадження, у яких транспортний засіб знаходився би у розшуку чи під арештом.

Відтак, суд не встановив факту порушення відповідачем прав позивача накладенням арешту на належний йому автомобіль.

Відомості, отримані від державного виконавця, у виді орієнтування на автомобіль за типом «перебування під спостереженням», внесено до Єдиного державного реєстру МВС, держателем якого є МВС України, працівниками держателя Реєстру, а не відповідачем, та не вилучені держателем Реєстру після повернення державним виконавцем виконавчого листа стягувачу та скасування арешту на майно.

Виходячи з вище викладеного, за відсутності арешту (обтяження), накладеного на автомобіль позивача, не встановлено порушення відповідачем права власності позивача, внаслідок якого він був би позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, а тому суд, проаналізувавши та оцінивши кожний аргумент, наведений сторонами, а також представлені докази, констатує той факт, що позивачем не доведено факт порушення його прав з боку відповідача, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.4, 5, 7, 9, 10, 11, 12, 13, 17, 18, 19, 23, 28, 30, 76-81, 83, 89, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 274-275, 279 ЦПК України, ст.41 Конституції України, ст.ст.15, 16, 317, 319, 321, 391, 392, 393 ЦК України, ст.ст.40, 56, 59 ЗУ «Про виконавче провадження, суд

вирішив:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Примакова Валентина Валентинівна, до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , про звільнення майна з-під арешту відмовити.

Строк і порядок набрання рішенням суду законної сили та його оскарження

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст.354, ст.355 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду (ч.ч.1, 2 ст.273 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення (п.1 ч.2 ст.354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ч.3 ст.354 ЦПК України).

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином (п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України).

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення (ч.4 ст.268 ЦПК України).

Повне найменування (для юридичних осіб) та ім`я (для фізичних осіб) сторін:

- позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Стрільники Шаргородського району Вінницької області, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України № НОМЕР_12 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_13 ;

- відповідач Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), місцезнаходження: м. Запоріжжя, вул. Приходська, буд.58, ідентифікаційний код за ;

- третя особа ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , житель АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_14 .

Повне рішення складено 29.12.2022 року.

Суддя: