ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/244/22 Номер провадження 22-ц/814/1258/22Головуючий у 1-й інстанції Парахіна Є.В. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Абрамова П.С.,

Суддів: Триголова В.М., Дорош А.І.,

за участю секретаря судового засідання - Філоненко О.В.,

представника заінтересованої особи, ОСОБА_1 , - адвоката Сидоренко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві апеляційну скаргу представника заінтересованої особи, ОСОБА_1 , адвоката Сидоренко І.О., на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 24 лютого 2022 року

у справі окремого провадження за заявою ОСОБА_2 , заінтересовані особи - Полтавське районне управління поліції ГУНП в Полтавській області, ОСОБА_1 , про видачу обмежувального припису

УСТАНОВИВ:

короткого змісту позовних вимог і рішення суду першої інстанції;

У січні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про видачу обмежувального припису, в якій вказує, що перебував у шлюбі з ОСОБА_1 до 2017 року.

Після розірвання шлюбу проживають окремо, спільного побуту не ведуть, спільного майна не мають, мають спільну дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який навчається у місті Києві.

Вказав, що починаючи з жовтня 2021 року колишня дружина, ОСОБА_1 , вчиняє щодо нього та членів його родини психологічне насильство, надсилає повідомлення з образами, погрозами та нецензурною лексикою за допомогою мобільного додатку «Viber» зі свого мобільного номеру НОМЕР_1 .

Також, ОСОБА_1 , переслідуючи мету принизити його та зіпсувати ділову репутацію, направила лист роботодавцю за його місцем роботи, в якому просила надати матеріальну допомогу на повнолітнього сина, вказала неправдиві відомості, надумані обставини та перекручені факти щодо його приватного життя; також за місцем його роботи поширювала серед колег неправдиву інформацію, роздавала листівки з неправдивими відомостями щодо нього. Внаслідок цього він зазнав принижень та моральних страждань. Останнім часом агресивна поведінка ОСОБА_1 свідчить про явну загрозу життю та здоров`ю його та інших членів його родини. Зазначив, що неодноразово звертався до поліції з заявою про вчинення домашнього насильства колишньою дружиною.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 24 лютого 2022 року заяву ОСОБА_2 задоволено частково.

Видано обмежувальний припис стосовно кривдниці ОСОБА_1 на строк 3 місяці у вигляді тимчасового обмеження її прав з покладанням на неї наступних обов`язків:

- заборона вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_2 , або контактувати з ним через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб;

- обмеження спілкування з ОСОБА_2 .

короткого змісту вимог апеляційної скарги; узагальнених доводів особи, яка подала апеляційну скаргу;

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 прохала рішення суду скасувати та ухвалити у справі нове рішення про відмову в задоволенні заяви.

Вказувала, що рішення місцевого суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, недоведеністю обставин та невідповідністю висновків місцевого суду фактичним обставинам справи.

Зокрема, зазначала про відсутність в матеріалах справи належних та допустимих доказів на підтвердження факту вчинення нею психологічного насильства, а висновки місцевого суду носять характер припущення.

Оцінюючи фактори продовження небезпеки настання ризиків, місцевий суд не врахував правові висновки Верховного Суду, висловлені в ряді прав.

узагальнених доводів та заперечень інших учасників справи;

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин; доводів, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції; мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу;

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі до 2017 року та з 2018 року проживають окремо.

Місцевий суд також встановив, що ОСОБА_1 систематично, протягом певного і досить значного періоду часу ображає заявника та членів його родини, погрожує, в тому числі, фізичною розправою в текстових смс-повідомленнях.

На підставі аналізу досліджених судом доказів у їх сукупності та логічному взаємозв`язку, місцевий суд дійшов висновку про доведеність факту застосування психологічного насильства до заявника з боку колишньої дружини ОСОБА_1 , що виражається у зверненні з письмовою заявою за місцем роботи заявника з відомостями про особисте життя останнього, а також веденні переписки за допомогою мобільного телефону з погрозами та образами, та, оцінюючи встановлені під час розгляду справи обставини, місцевий суд вважав, що існує високий рівень вірогідності продовження вчинення аналогічних дій з її боку та настання негативних наслідків їх вчинення щодо постраждалої особи і такі ризики є реальними. А тому, дійшов висновку про обґрунтованість заяви в частині необхідності видачі обмежувального припису відносно з ОСОБА_1 шляхом встановлення заходів тимчасового обмеження її прав як кривдника та покладення на неї обов`язків, встановлених в п. п. 3, 6 ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Поряд з цим, суд першої інстанції дійшов висновку, що для забезпечення досягнення мети вищевказаних заходів, оптимальним є їх застосування на строк 3 місяця, що, на думку суду, може стати достатнім часом для усунення ризиків продовження вчинення домашнього насильства щодо заявника у формі та у спосіб, встановлені судом.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно з пунктами 3, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, одним з яких є заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою (частина друга статті 26 вказаного Закону).

Пунктом 7 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

З урахуванням змісту вищевказаних правових норм видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин і наявності ризиків.

Під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису суди мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви.

Також суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією з характеристик якого є повторюваність.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). (ст. ст. 12, 81, 89 ЦПК України)

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17.

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який у рішенні від 23 серпня 2016 року у справі «Дж. К.» та інші проти Швеції» зазначив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («ІНФОРМАЦІЯ_4»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

Місцевий суд вірно оцінив надані сторонами докази та дійшов до висновку про наявність факту морального насилля щодо заявника у формі смс-переписки в мобільному додатку «Viber» за період з січня до листопада 2021 року, приєднаної позивачем до заяви, з мобільного номеру НОМЕР_2 , яким користується ОСОБА_1 , в якій містяться повідомлення образливого характеру з погрозами застосування фізичного насильства, що містять ненормативну лексику, а також образливі та принизливі слова і фрази, серед інших такі образи як: «ТВАРИ», « Мразь », та висловлює погрози: «Я вам уродам организую праздники», «Уничтожу мразь», «Я вас всех закопаю», « Жизни тебе спокойной не будет », « Да я вас постреляю всех », «Жди меня сука везде». При цьому, зміст такої переписки свідчить про те, що вона адресована колишньому чоловіку, яким є заявник ОСОБА_2 , та стосується його сестер та батьків.

Із заяви ОСОБА_1 від 07.10.2021 року, адресовану начальнику відділу персоналу ТОВ «104. ЮА», де працює заявник у справі, вбачається, що вона просила надати допомогу коштами їх спільному сину та зазначила негативні відомості щодо приватного життя заявника, а також щодо ухилення від виконання батьківських обов`язків щодо їх спільного сина, приниження дитини в період спільного проживання з батьком, що призвело до погіршення психологічного та фізичного стану.

Враховуючи зазначені вище принципи правосуддя, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги в частині порушення місцевим судом норм процесуального права в частині врахування зазначених доказів є безпідставним.

Факт направлення як даного листа, так і здійснення вказаної смс-переписки апелянтом не спростовано.

Апеляційний суд також зазначає щодо конституційного права ОСОБА_5 на звернення, в тому числі із вищевказаним листом, щодо отримання матеріальної допомоги, однак, в даному листі містяться відомості, які негативно характеризують ОСОБА_2 та створюють про нього негативне враження в роботодавця, що може розцінюватися як психологічне насильство.

Також, місцевий суд послався на висновки, викладені в постанові Верховного Суду у справі № 766/13927/20-ц, в якій зазначено, що «у пункті 9 частини першої статті 1» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких насідків його вчинення, а також смерті такої особи».

Зазначені висновки відповідають правовим позиціям, висловленим Верховним Судом у справах № 753/23624/18, № 756/11732/18, №754/9263/19; № 754/6995/19, № 753/8626/19, № 756/2072/18, на які посилається апелянт.

Оцінюючи вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, місцевий суд врахував тривалість зазначеної вище смс-переписки, факти звернення заявника до відділу поліції, наявність заборонного припису від 29.11.2021 року, виданого старшим інспектором СПДНВП Полтавського РУП стосовно кривдника серії АА № 251812 відносно ОСОБА_1 , у зв`язку зі скоєнням нею домашнього насильства психологічного характеру відносно колишнього чоловіка ОСОБА_2 , що виражалися в погрозах та словесних образах, за що було застосовано заходи термінового заборонного припису стосовно кривдника, а саме: заборона на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи; заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою. Терміновий заборонний припис стосовно кривдника був винесений строком на 7 діб з 16 год. 15 хв. 29.11.2021 року по 16 год. 15 хв. 06.12.2021 року.

Доводи апеляційної скарги в частині відсутності факторів ризику вчинення домашнього насильства в майбутньому, не спростували висновків місцевого суду.

висновків за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції;

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що рішення місцевого суду ухвалене з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу представника заінтересованої особи, ОСОБА_1 , адвоката Сидоренко І.О., - залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 24 лютого 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 липня 2022 року.

Головуючий суддя П.С. Абрамов

Судді В.М. Триголов

А.І. Дорош