Постанова

Іменем України

25 липня 2022 року

м. Київ

справа № 278/607/17

провадження № 61-2068св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Сердюка В. В.,

учасники справи:

позивач - Житомирська місцева прокуратура, відповідачі: Новогуйвинська селищна рада Житомирського району Житомирської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 ,
розглянувши у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на постанову Житомирського апеляційного суду від 10 листопада 2020 року у складі колегії суддів: Павицької Т. М., Миніч Т. І., Трояновської Г. С.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заявлених вимог

У вересні 2017 року прокурор Житомирської місцевої прокуратури звернувся до суду із позовом до Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 про визнання незаконним рішення селищної ради, скасування права власності та витребування земельних ділянок.

Позивач на обґрунтування своїх вимог посилався на те, що під час перевірки дотримання вимог земельного законодавства прокуратурою виявлено факт порушення Новогуйвинською селищною радою Житомирського району Житомирської області вимог законодавства під час виділення громадянам земельних ділянок.

Зазначав, що рішенням Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області від 17 вересня 2015 року № 866 затверджено проект землеустрою і передано у власність відповідачам: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , земельні ділянки для будівництва і обслуговування будинків, господарських будівель та споруд, що розташовані на території Новогуйвинської селищної ради у смт Гуйва, масив «Великий Шумськ».

Після отримання у власність земельних ділянок деякі з них були відчужені за різними правочинами на користь третіх осіб, зокрема, ОСОБА_3 (договір купівлі-продажу земельної ділянки від 19 лютого 2016 року), ОСОБА_6 (договір купівлі-продажу земельної ділянки від 01 березня 2016 року), ОСОБА_7 (договір купівлі-продажу земельної ділянки від 15 лютого 2016 року), ОСОБА_10 (договір купівлі-продажу земельної ділянки від 04 серпня 2016 року), ОСОБА_13 (договір купівлі-продажу земельної ділянки від 29 лютого 2016 року), ОСОБА_14 (договір дарування земельної ділянки від 15 лютого 2016 року), ОСОБА_17 (договір купівлі-продажу земельної ділянки від 10 лютого 2016 року), ОСОБА_20 (договір купівлі-продажу земельної ділянки від 11 лютого 2016 року), ОСОБА_22 (договір купівлі-продажу земельної ділянки від 11 лютого 2016 року), ОСОБА_23 (договір купівлі-продажу земельної ділянки від 15 лютого 2016 року) відчужили належні їм на праві власності земельні ділянки ОСОБА_11 ; ОСОБА_18 відчужив належну йому земельну ділянку ОСОБА_11 , який, у свою чергу, відчужив її ОСОБА_5 (договір купівлі-продажу земельної ділянки від 28 вересня 2016 року).

Земельна ділянка з кадастровим номером :01:000:1645 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 30 вересня 2016 року була відчужена ОСОБА_12 ; земельна ділянка з кадастровим номером :01:000:1651 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 25 липня 2016 року була відчужена ОСОБА_4 .

Прокурор вважав, що передача у власність відповідачам: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , земельних ділянок відбулася з порушенням вимог чинного законодавства, зокрема, надані земельні ділянки розташовані у смт Гуйва в адміністративних межах Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області, де план зонування та детальний план території відсутні. Наведене свідчить про порушення вимог статті 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», згідно з якими заборонено надання у власність чи у користування земельних ділянок за відсутності плану зонування або детального плану території, затвердженого відповідно до цього Закону.

Крім того, у випадку задоволення позову про скасування рішення органу місцевого самоврядування та записів про право власності, земельні ділянки продовжуватимуть перебувати у власності осіб, які набули на них право власності на підставі правочинів, що унеможливлює повернення земельних ділянок до комунальної власності, у зв`язку з чим такі земельні ділянки підлягають витребуванню у їх набувачів.

Ураховуючи викладене, Житомирська місцева прокуратура просила: визнати незаконним та скасувати рішення Новогуйвинської селищної ради Житомирського району від 17 вересня 2015 року № 866 у частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачі земельних ділянок у власність громадянам: ОСОБА_3 , площею 0, 15 га, кадастровий номер :01:000:1643; ОСОБА_7 , площею 0, 15 га, кадастровий номер :01:000:1644; ОСОБА_19 , площею 0, 15 га, кадастровий номер :01:000:1645; ОСОБА_1 , площею 0, 15 га, кадастровий номер :01:000:1655; ОСОБА_2 , площею 0, 15 га, кадастровий номер :01:000:1642; ОСОБА_26 , площею 0, 15 га, кадастровий номер :01:000:1637; ОСОБА_15 , площею 0, 15 га, кадастровий номер :01:000:1654; ОСОБА_14 , площею 0, 1492 га, кадастровий номер :01:000:1652; ОСОБА_10 , площею 0, 15 га, кадастровий номер :01:000:1649; ОСОБА_6 , площею 0, 1493 га, кадастровий номер :01:000:1646; ОСОБА_13 , площею 0, 15 га, кадастровий номер :01:000:1640; ОСОБА_22 , площею 0, 15 га, кадастровий номер :01:000:1650; ОСОБА_18 , площею 0, 1438 га, кадастровий номер :01:000:1648; ОСОБА_20 , площею 0, 15 га, кадастровий номер :01:000:1657; ОСОБА_23 , площею 0, 1492 га, кадастровий номер :01:000:1658; ОСОБА_17 , площею 0, 15 га, кадастровий номер :01:000:1656; ОСОБА_24 , площею 0, 1497 га, кадастровий номер :01:000:1651; ОСОБА_8 , площею 0, 1498 га, кадастровий номер :01:000:1647; ОСОБА_21 , площею 0, 15 га, кадастровий номер :01:000:1638; ОСОБА_16 , площею 0, 15 га, кадастровий номер :01:000:1639; ОСОБА_9 , площею 0, 1497 га, кадастровий номер :01:000:1641;

скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 05 листопада 2015 року № 25863389 та запис про право власності від 04 листопада 2015 року № 11903319 у Державному реєстрі прав на нерухоме майно на земельну ділянку, кадастровий номер :01:000:1655, площею 0, 15 га за ОСОБА_1 ;

скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 17 листопада 2015 року № 26200755 та запис про право власності № 12078452 у Державному реєстрі прав на нерухоме майно на земельну ділянку кадастровий номер :01:000:1642, площею 0, 15 га за ОСОБА_2 ;

скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 26 листопада 2015 року № 26480134 та запис про право власності від 23 листопада 2015 року № 12223432 у Державному реєстрі прав на нерухоме майно на земельну ділянку, кадастровий номер :01:000:1637, площею 0, 15 га за ОСОБА_26 ;

скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 18 листопада 2015 року № 26249165 та запис про право власності від 17 листопада 2015 року № 12103350 у Державному реєстрі прав на нерухоме майно на земельну ділянку кадастровий номер :01:000:1654, площею 0, 15 га за ОСОБА_15 ;

скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 05 квітня 2016 року № 29111797 та запис про право власності у Державному реєстрі прав на нерухоме майно від 01 квітня 2016 року № 14030516 на земельну ділянку, кадастровий номер :01:000:1647, площею 0, 1498 га за ОСОБА_8 ;

скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 05 квітня 2016 року № 29106218 та запис про право власності у Державному реєстрі прав на нерухоме майно від 31 березня 2016 року № 14025664 на земельну ділянку, кадастровий номер :01:000:1638, площею 0, 15 га за ОСОБА_21 ;

скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 05 квітня 2016 року № 29101671 та запис про право власності у Державному реєстрі прав на нерухоме майно від 31 березня 2016 року № 14024970 на земельну ділянку, кадастровий номер :01:000:1639, площею 0, 15 га за ОСОБА_16 ;

скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 29107424 та запис про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 31 березня 2016 року № 14028672 на земельну ділянку, кадастровий номер :01:000:1641, площею 0, 1497 га за ОСОБА_9 ;

скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та запис про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на земельну ділянку, кадастровий номер :01:000:1643, площею 0, 15 га за ОСОБА_3 ;

скасувати рішення про державну реєстрацію права власності та запис про проведену державну реєстрацію права власності у Державному реєстрі прав на нерухоме майно на земельну ділянку, кадастровий номер :01:000:1644, площею 0, 15 га за ОСОБА_7 ;

скасувати рішення про державну реєстрацію права власності та запис про проведену державну реєстрацію права власності у Державному реєстрі прав на нерухоме майна на земельну ділянку, кадастровий номер :01:000:1645, площею 0, 15 га за ОСОБА_19 ;

скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та запис про право власності у Державному реєстрі прав на нерухоме майно на земельну ділянку, кадастровий номер :01:000:1652, площею 0, 11492 га за ОСОБА_14 ;

скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та запис про проведену державну реєстрацію права власності у Державному реєстрі речових прав за нерухоме майно на земельну ділянку, кадастровий номер :01:000:1649, площею 0, 15 га за ОСОБА_10 ;

скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та запис про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на земельну ділянку, кадастровий номер :01:000:1646, площею 0, 1493 га за ОСОБА_6 ;

скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та запис про право власності у Державному реєстрі прав на нерухоме майно на земельну ділянку, кадастровий номер :01:000:1640, площею 0, 15 га за ОСОБА_13 ;

скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та запис про право власності у Державному реєстрі прав на нерухоме майно на земельну ділянку, кадастровий номер :01:000:1650, площею 0, 15 га за ОСОБА_22 ;

скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та запис про право власності у Державному реєстрі прав на нерухоме майно на земельну ділянку, кадастровий номер :01:000:1648, площею 0, 1438 га за ОСОБА_18 ;

скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та запис про право власності у Державному реєстрі прав на нерухоме майно на земельну ділянку, кадастровий номер :01:000:1657, площею 0, 15 га за ОСОБА_20 ;

скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та запис про право власності у Державному реєстрі прав на нерухоме майно на земельну ділянку, кадастровий номер :01:000:1658, площею 0, 1492 га за ОСОБА_23 ;

скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та запис про право власності у Державному реєстрі прав на нерухоме майно на земельну ділянку, кадастровий номер :01:000:1656, площею 0, 15 га за ОСОБА_17 ;

скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та запис про право власності у Державному реєстрі прав на нерухоме майно на земельну ділянку, кадастровий номер :01:000:1651, площею 0, 1497 га за ОСОБА_24 ;

витребувати у ОСОБА_4 земельну ділянку, площею 0, 1497 га, кадастровий номер :01:000:1651 та скасувати у Державному реєстрі речових прав на рухоме майно запис про право власності від 25 липня 2016 року № 15570495;

витребувати у ОСОБА_11 земельні ділянки із кадастровими номерами: :01:000:1643, :01:000:1649, :01:000:1650, :01:000:1646, :01:000:1640, :01:000:1657, :01:000:1658 та скасувати записи право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на ці ділянки;

витребувати у ОСОБА_12 земельну ділянку, площею 0, 15 га, кадастровий номер :01:000:1645 та скасувати запис про право власності від 30 вересня 2016 року № 16676775 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно;

витребувати у ОСОБА_5 земельну ділянку, площею 0, 1438 га, кадастровий номер :01:000:1648 та скасувати запис про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 28 вересня 2016 року за № 16626472.

Короткий зміст судових рішень судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій і мотиви їх ухвалення

РішеннямЖитомирського районного суду Житомирської області від 24 травня 2017 року позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано рішення Новогуйвинської селищної ради від 17 вересня 2015 року № 866 у частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачі земельних ділянок у власність громадянам: ОСОБА_3 , площею 0, 15 га, кадастровий номер :01:000:1643; ОСОБА_7 , площею 0, 15 га, кадастровий номер :01:000:1644; ОСОБА_19 , площею 0, 15 га, кадастровий номер :01:000:1645; ОСОБА_1 , площею 0, 15 га, кадастровий номер :01:000:1655; ОСОБА_2 , площею 0, 15 га, кадастровий номер :01:000:1642; ОСОБА_26 , площею 0, 15 га, кадастровий номер :01:000:1637; ОСОБА_15 , площею 0, 15 га, кадастровий номер :01:000:1654; ОСОБА_14 , площею 0, 1492 га, кадастровий номер :01:000:1652; ОСОБА_10 , площею 0, 15 га, кадастровий номер :01:000:1649; ОСОБА_6 , площею 0, 1493 га, кадастровий номер :01:000:1646; ОСОБА_13 , площею 0, 15 га, кадастровий номер :01:000:1640; ОСОБА_22 , площею 0, 15 га, кадастровий номер :01:000:1650; ОСОБА_18 , площею 0, 1438 га, кадастровий номер :01:000:1648; ОСОБА_20 , площею 0, 15 га, кадастровий номер :01:000:1657; ОСОБА_23 , площею 0, 1492 га, кадастровий номер :01:000:1658; ОСОБА_17 , площею 0, 15 га, кадастровий номер :01:000:1656; ОСОБА_24 , площею 0, 1497 га, кадастровий номер :01:000:1651; ОСОБА_8 , площею 0, 1498 га, кадастровий номер :01:000:1647; ОСОБА_21 , площею 0, 15 га, кадастровий номер :01:000:1638; ОСОБА_16 , площею 0, 15 га, кадастровий номер :01:000:1639; ОСОБА_9 , площею 0, 1497 га, кадастровий номер :01:000:1641.

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 05 листопада 2015 року № 25863389 та запис про право власності від 04 листопада 2015 року № 11903319 у Державному реєстрі прав на нерухоме майно на земельну ділянку, кадастровий номер :01:000:1655, площею 0, 15 га за ОСОБА_1 .

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 17 листопада 2015 року № 26200755 та запис про право власності № 12078452 у Державному реєстрі прав на нерухоме майно на земельну ділянку кадастровий номер :01:000:1642, площею 0, 15 га за ОСОБА_2 .

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 26 листопада 2015 року № 26480134 та запис про право власності від 23 листопада 2015 року № 12223432 у Державному реєстрі прав на нерухоме майно на земельну ділянку, кадастровий номер :01:000:1637, площею 0, 15 га за ОСОБА_26 .

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 18 листопада 2015 року № 26249165 та запис про право власності від 17 листопада 2015 року № 12103350 у Державному реєстрі прав на нерухоме майно на земельну ділянку кадастровий номер :01:000:1654, площею 0, 15 га за ОСОБА_15 .

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 05 квітня 2016 року № 29111797 та запис про право власності у Державному реєстрі прав на нерухоме майно від 01 квітня 2016 року № 14030516 на земельну ділянку, кадастровий номер :01:000:1647, площею 0, 1498 га за ОСОБА_8 .

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 05 квітня 2016 року № 29106218 та запис про право власності у Державному реєстрі прав на нерухоме майно від 31 березня 2016 року № 14025664 на земельну ділянку, кадастровий номер :01:000:1638, площею 0, 15 га за ОСОБА_21 .

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 05 квітня 2016 року № 29101671 та запис про право власності у Державному реєстрі прав на нерухоме майно від 31 березня 2016 року № 14024970 на земельну ділянку, кадастровий номер :01:000:1639, площею 0, 15 га за ОСОБА_16 .

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 29107424 та запис про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 31 березня 2016 року № 14028672 на земельну ділянку, кадастровий номер :01:000:1641, площею 0, 1497 га за ОСОБА_9 .

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та запис про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на земельну ділянку, кадастровий номер :01:000:1643, площею 0, 15 га за ОСОБА_3 .

Скасовано рішення про державну реєстрацію права власності та запис про проведену державну реєстрацію права власності у Державному реєстрі прав на нерухоме майно на земельну ділянку, кадастровий номер :01:000:1644, площею 0, 15 га за ОСОБА_7 .

Скасовано рішення про державну реєстрацію права власності та запис про проведену державну реєстрацію права власності у Державному реєстрі прав на нерухоме майна на земельну ділянку, кадастровий номер :01:000:1645, площею 0, 15 га за ОСОБА_19 .

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та запис про право власності у Державному реєстрі прав на нерухоме майно на земельну ділянку, кадастровий номер :01:000:1652, площею 0, 11492 га за ОСОБА_14 .

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та запис про проведену державну реєстрацію права власності у Державному реєстрі речових прав за нерухоме майно на земельну ділянку, кадастровий номер :01:000:1649, площею 0, 15 га за ОСОБА_10 .

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та запис про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на земельну ділянку, кадастровий номер :01:000:1646, площею 0, 1493 га за ОСОБА_6 .

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та запис про право власності у Державному реєстрі прав на нерухоме майно на земельну ділянку, кадастровий номер :01:000:1640, площею 0, 15 га за ОСОБА_13 .

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та запис про право власності у Державному реєстрі прав на нерухоме майно на земельну ділянку, кадастровий номер :01:000:1650, площею 0, 15 га за ОСОБА_22 .

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та запис про право власності у Державному реєстрі прав на нерухоме майно на земельну ділянку, кадастровий номер :01:000:1648, площею 0, 1438 га за ОСОБА_18 .

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та запис про право власності у Державному реєстрі прав на нерухоме майно на земельну ділянку, кадастровий номер :01:000:1657, площею 0, 15 га за ОСОБА_20 .

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та запис про право власності у Державному реєстрі прав на нерухоме майно на земельну ділянку, кадастровий номер :01:000:1658, площею 0, 1492 га за ОСОБА_23 .

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та запис про право власності у Державному реєстрі прав на нерухоме майно на земельну ділянку, кадастровий номер :01:000:1656, площею 0, 15 га за ОСОБА_17 .

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та запис про право власності у Державному реєстрі прав на нерухоме майно на земельну ділянку, кадастровий номер :01:000:1651, площею 0, 1497 га за ОСОБА_24 .

Витребувано у ОСОБА_4 земельну ділянку, площею 0, 1497 га, кадастровий номер :01:000:1651 та скасовано у Державному реєстрі речових прав на рухоме майно запис про право власності від 25 липня 2016 року № 15570495.

Витребувано у ОСОБА_11 земельні ділянки із кадастровими номерами: :01:000:1643, :01:000:1649, :01:000:1650, :01:000:1646, :01:000:1640, :01:000:1657, :01:000:1658 та скасовано записи право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на ці ділянки.

Витребувано у ОСОБА_12 земельну ділянку, площею 0, 15 га, кадастровий номер :01:000:1645 та скасовано запис про право власності від 30 вересня 2016 року № 16676775 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Витребувано у ОСОБА_5 земельну ділянку, площею 0, 1438 га, кадастровий номер :01:000:1648 та скасовано запис про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 28 вересня 2016 року за № 16626472.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції виходив з того, що згідно з частинами третьою, четвертою статті 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у разі відсутності плану зонування або детального плану території, затвердженого відповідно до вимог цього Закону, передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб забороняється. Відповідачем не надано доказів наявності складеного плану зонування або детального плану території, затвердженого відповідно до вимог цього Закону, отже рішення органу місцевого самоврядування є незаконними.

Державні акти про право власності на земельні ділянки підлягають скасуванню, оскільки були видані на підставі незаконного рішення, їх державна реєстрація підлягає анулюванню.

Передані у власність фізичних осіб земельні ділянки підлягають поверненню, тому і інші заявлені позивачем вимоги мають бути задоволені, як то повернення земельних ділянок особами, які набули права власності на них на підставі правочинів, згідно з правовим механізмом, передбаченим статтею 388 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 05 грудня 2017 року апеляційні скарги ОСОБА_26 , ОСОБА_12 відхилено. Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 24 травня 2017 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, дав належну оцінку наданим доказам у сукупності та зробив правильний висновок про задоволення позову.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначив, що посилання відповідачів на ті обставини, що розроблений у 2006 році Генеральний план 95-06-ГН «Садибна забудова на території Новогуйвинської селищної ради Житомирського району» визначає планувальну організацію та розвиток території, а тому фактично є детальним планом території, не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні. Під час розгляду судом першої інстанції справи відповідачем для огляду в судовому засіданні були надані лише графічні матеріали садибної забудови, які не містили інформацію, передбачену статтею 19 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Звертаючись до суду, прокурор зазначив у позові, в тому числі, що звертається в інтересах держави як позивач, оскільки орган державного контролю, який здійснює державний контроль за діяльністю органів місцевого самоврядування відсутній, а тому прокурор звертається до суду в інтересах держави, забезпечуючи реалізацію принципу верховенства права та правовий порядок в Україні, що встановлені статтями 8 та 19 Конституції України.

Також прокурор зазначав, що відповідачі набули права власності на земельні ділянки незаконно, оскільки їх передано у власність особам з порушенням вимог закону. Фактично звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання про передачу земельних ділянок у власність.

Постановою Верховного Суду від 27 березня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_12 залишено без задоволення.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 24 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 05 грудня 2017 року залишено без змін.

Верховний Суд виходив з того, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій є такими, що ухвалені відповідно до вимог чинного законодавства України.

Аналіз Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржуваних рішень) дає підстави для висновку, що план зонування території та детальний план є окремими видами містобудівної документації, які повинні відповідати генеральному плану населеного пункту.

Відповідно до частини третьої статті 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржуваних рішень) у разі відсутності плану зонування або детального плану території, затвердженого відповідно до вимог цього Закону, передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб забороняється.

Проте, як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, Генеральний план 95-06-ГН «Садибна забудова на території Новогуйвинської селищної ради Житомирського району», наданий відповідачами, у розумінні наведених положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» не може вважатись планом зонування території або детальним планом території, доказів наявності таких не надано.

Доводи касаційної скарги щодо того, що пунктом 6-1 Прикінцевих положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», відповідно до якого дія частин третьої та четвертої статті 24 цього Закону до 01 січня 2015 року не поширюється на території, де відповідно до цього Закону не затверджені плани зонування або детальні плани територій, Верховний Суд визнав необґрунтованими, оскільки оспорюване рішення прийнято органом місцевого самоврядування після 01 січня 2015 року, отже відповідач мав урахувати вимоги частин третьої та четвертої статті 24 цього Закону.

Крім того, Верховний Суд зазначив, що прокурор у позовній заяві навів підставу для представництва інтересів держави, територіальної громади смт Гуйва, обґрунтував, у чому полягає порушення цих інтересів, визначив Новогуйвинську селищну раду одним зі співвідповідачів у справі та заявив вимогу про визнання незаконним і скасування рішення ради, у зв`язку з чим суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що прокурор є належним позивачем у справі.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції, яке оскаржується в касаційному порядку, мотиви його ухвалення

У серпні 2020 року ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 24 травня 2017 року та просив поновити строк на апеляційне оскарження судового рішення, посилаючись на те, що він не був повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 12 серпня 2020 року клопотання ОСОБА_5 задоволено. Поновлено ОСОБА_5 строк на апеляційне оскарження рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 24 травня 2017 року.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 15 вересня 2020 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 10 листопада 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 24 травня 2017 року в частині скасування запису про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 16626472 від 28 вересня 2016 року та витребування земельної ділянки площею 0,1438 га з кадастровим номером :01:000:1648 у ОСОБА_5 та судових витрат скасовано та ухвалено нове судове рішення.

Витребувано у ОСОБА_5 земельну ділянку, площею 0,1438 га, кадастровий номер :01:000:1648, та скасовано запис про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 28 вересня 2016 року за № 16626472.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Апеляційний суд виходив з того, що на підставі належних та допустимих доказів прокурор довів наявність підстав для визнання незаконним та скасування рішення Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області від 17 вересня 2015 року № 866 у частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачі земельних ділянок у власність відповідачів.

Суд першої інстанції правильно встановив, що Генеральний план 95-06-ГН «Садибна забудова на території Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області», наданий відповідачами, у розумінні положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» не може вважатись планом зонування території або детальним планом території, доказів наявності таких не надано.

У цій справі витребування земельної ділянки з незаконного володіння відповідача є обґрунтованим, а втручання держави у його право власності є виправданим, оскільки порушення загальновідомого, чітко визначеного законодавством порядку надання земельних ділянок порушує суспільний інтерес на законний обіг землі, як національного багатства та положення законодавства України про зобов`язання органів влади діяти в межах своїх повноважень та у порядку передбаченому законом.

Недотримання такого порядку тягне за собою свавілля державних органів та знищення правового порядку у державі.

Немає підстав вважати, що як перед безоплатним отриманням земельної ділянки ОСОБА_18 , так і перед придбанням у нього цієї ділянки ОСОБА_5 , існували перешкоди самостійно чи з допомогою фахівця у галузі права ознайомитися із діючим законодавством та зробити висновки щодо режиму земельної ділянки.

Суд не встановив фактів, що відповідач ОСОБА_5 взагалі користується земельною ділянкою за цільовим призначенням, та таких доводів відповідач не навів. Відповідач також не навів підстав для того, щоб вважати, що витребування земельної ділянки є для нього надмірним тягарем або тягне за собою спричинення ним шкоди або позбавлення його того, на що він розраховував у майбутньому, використовуючи цю земельну ділянку.

Крім того, чинне законодавство України надає ОСОБА_5 додаткові ефективні засоби юридичного захисту. Відповідач не позбавлений можливості відновити своє право, зокрема, пред`явивши вимогу до продавця, в якого придбав земельну ділянку, про відшкодування збитків на підставі статті 661 ЦК України. Відповідно до частини першої цієї статті у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав.

Підстав вважати, що витребування земельної ділянки є надмірним тягарем для ОСОБА_5 не має.

Суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив вимоги прокурора щодо скасування права власності за ОСОБА_5 на спірну земельну ділянку, її витребування та повернення у власність Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області.

Проте, оскільки суд першої інстанції порушив норми процесуального права, у зв`язку із неповідомленням ОСОБА_5 про дату, час і місце розгляду справи, а останній обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою, тому згідно з пунктом 3 частини третьої статті 376 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог прокурора до ОСОБА_5 про витребування земельної ділянки.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції в частині витребування у нього земельної ділянки та скасування запису про право власності на нерухоме майно й ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Як на підставу касаційного оскарження судового рішення заявник посилається на пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України (судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу), а саме зазначає, що справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою (пункт 5 частини першої статті 411 ЦПК України).

Також заявник зазначає, що підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового судового рішення є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази (пункт 3 частини третьої статті 411 ЦПК України).

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд розглянув справу за відсутності ОСОБА_5 , який не був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання.

Клопотання про перенесення розгляду справи на іншу дату, апеляційний суд не взяв до уваги й вирішив питання про права, свободи, інтереси та обов`язки заявника без його участі у справі та з неповним з`ясуванням обставин справи.

ОСОБА_5 набув право власності на спірну земельну ділянку на підставі договору купівлі-продажу, особа, яка була продавцем земельної ділянки ( ОСОБА_11 ), мала право на розпорядження нерухомим майном.

Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.

Суд апеляційної інстанції не встановив неправомірних, або незаконних, або недобросовісних дій ОСОБА_5 , який набув право власності на земельну ділянку на підставі відплатного правочину, а також не встановив факт порушення прав та інтересів держави внаслідок придбання земельної ділянки.

Позбавлення власника права власності, набутого за договором купівлі-продажу, є втручанням держави у право власника на мирне володіння майном.

Апеляційний суд не забезпечив повного, всебічного і об`єктивного розгляду справи.

Крім того, суд апеляційної інстанції не перевірив наявність підстав для здійснення прокурором захисту інтересів держави. В матеріалах справи відсутні будь-які відомості про дослідження обставин, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом владних повноважень й дають право прокурору звертатися до суду в інтересах цього суб`єкта владних повноважень.

Доводи інших учасників справи

ОСОБА_4 подала відзив на касаційну скаргу та зазначала, що суд апеляційної інстанції невірно застосував норми матеріального права щодо витребування майна у добросовісних набувачів.

ОСОБА_5 та ОСОБА_4 придбали земельні ділянки на підставі договорів купівлі-продажу, тому вони є добросовісними набувачами, у зв`язку з чим відсутні підстави для витребування нерухомого майна згідно зі статтею 388 ЦК України.

Витребування земельних ділянок із володіння добросовісних набувачів буде непропорційним втручанням у право на мирне володіння майном, що є порушенням статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

Намагання виправити допущену помилку органом місцевого самоврядування не повинно непропорційним чином втручатися у нове право та перекладати на третіх осіб усі негативні наслідки такої помилки, оскільки задоволення позову покладатиме надмірний індивідуальний тягар на третіх осіб, а отже, порушить справедливий баланс інтересів сторін.

У відзиві на касаційну скаргу заступник керівника Житомирської окружної прокуратури зазначив, що за результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_5 суд апеляційної інстанції, дослідивши всі матеріали справи, надавши оцінку доказам у сукупності, правильно встановив обставини та з додержанням норм матеріального і процесуального права ухвалив рішення, яке є законним і обґрунтованим.

Інші учасники судового процесу не скористались правом подати відзив на касаційну скаргу, заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.

Провадження у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 21 вересня 2021 року відкрито касаційне провадження та витребувано справу з Житомирського районного суду Житомирської області, зупинено виконання постанови Житомирського апеляційного суду від 10 листопада 2020 року.

28 вересня 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи

Суди встановили, що рішенням Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області від 17 вересня 2015 року № 866 затверджено проект землеустрою і передано у власність ОСОБА_18 земельну ділянку площею 0,1438 га (кадастровий номер :01:000:1648) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, розташовану на території Новогуйвинської селищної ради у смт Гуйва, масив «Великий Шумськ» (т. 1, а. с. 41 - 43).

28 вересня 2016 року між ОСОБА_11 та ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого ОСОБА_11 (власник земельної ділянки на підставі договору купівлі-продажу від 11 лютого 2016 року) передав у власність (продав), а покупець ОСОБА_5 прийняв у власність (купив) земельну ділянку площею 0,1438 га (кадастровий номер :01:000:1648) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, розташовану у смт Гуйва Житомирського району Житомирської області (т. 6, а. с. 25 - 27).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Так, частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частинами першою та другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Касаційна скарга ОСОБА_5 не підлягає задоволенню.

Рішення суду першої інстанції оскаржувалося ОСОБА_5 в частині вирішення позовних вимог прокурора до нього про витребування земельної ділянки, інші позовні вимоги прокурора не були предметом перегляду в суді апеляційної інстанції, тому, відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України, предметом касаційного перегляду є постанова апеляційного суду в частині вирішення позовних вимог прокурора до ОСОБА_5 .

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Держава забезпечує рівний захист усіх суб`єктів права власності застосуванням передбачених законодавством заходів. Регулювання, наведене в Главі 29 ЦК України, передбачає, зокрема, такі способи захисту права власності, як витребування майна із чужого незаконного володіння (віндикаційний позов) й усунення перешкод у реалізації власником права користування та розпорядження його майном (негаторний позов).

Власник має право витребувати майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України), незалежно від того, чи заволоділа ця особа незаконно спірним майном сама, чи придбала його у особи, яка не мала права відчужувати це майно.

При цьому стаття 400 ЦК України вказує на обов`язок недобросовісного володільця негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов`язку заінтересована особа має право пред`явити позов про витребування цього майна.

Разом з тим стаття 330 ЦК України передбачає можливість добросовісному набувачеві набути право власності на майно, відчужене особою, яка не мала на це права, як самостійну підставу набуття права власності (та водночас, передбачену законом підставу для припинення права власності попереднього власника відповідно до приписів статті 346 ЦК України). Так, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 ЦК України майно не може бути витребуване в нього.

Стаття 388 ЦК України містить сукупність підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Так, відповідно до частини першої вказаної норми якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Тобто можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно).

Положення статті 388 ЦК України застосовується як правова підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин (правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 21 листопада 2016 року у справі № 1522/25684/12, постанові Верховного Суду від 22 червня 2022 року у справі № 752/3089/19 (провадження № 61-16519св21).

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 19 листопада 2019 року у справі № 911/3680/17 (провадження № 12-104гс19) власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача.

Встановивши, що земельна ділянка, набувачем якої є ОСОБА_5 , вибула з володіння держави поза волею власника на підставі рішення органу місцевого самоврядування, прийнятого з порушенням діючого земельного законодавства, яке визнано судовим рішенням недійсним, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог прокурора до ОСОБА_5 про витребування цієї земельної ділянки на підставі статті 388 ЦК України.

Предметом регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції є втручання держави у право на мирне володіння майном. У практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати, аналізуючи сумісність втручання в право особи на мирне володіння майном з гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи можна вважати втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) є пропорційним визначеним цілям.

Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону, нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним щодо застосування та наслідків дії його норм.

Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення суспільного, публічного інтересу, за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Критерій пропорційності передбачає, що втручання в право власності буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними із втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що ставиться для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар».

При цьому ЄСПЛ у питаннях оцінки пропорційності, як і в питаннях наявності суспільного, публічного інтересу, визнає за державою досить широку «сферу розсуду», за винятком випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах.

Суд апеляційної інстанції у цій справі дійшов правильного висновку, що витребування земельної ділянки з незаконного володіння відповідача є обґрунтованим, а втручання держави у його право власності є виправданим, оскільки порушення загальновідомого, чітко визначеного законодавством порядку надання земельних ділянок порушує суспільний інтерес на законний обіг землі, як національного багатства та положення законодавства України про зобов`язання органів влади діяти в межах своїх повноважень та у порядку передбаченому законом.

Недотримання такого порядку тягне за собою свавілля державних органів та знищення правового порядку у державі.

Крім того, з огляду на встановлені обставини у цій справі, суд апеляційної інстанції також дійшов правильного висновку про відсутність підстав вважати, що як перед безоплатним отриманням земельної ділянки ОСОБА_18 , так і перед придбанням цієї земельної ділянки ОСОБА_5 у ОСОБА_11 , існували перешкоди самостійно чи з допомогою фахівця у галузі права ознайомитися із земельним законодавством та зробити висновки щодо режиму земельної ділянки.

При цьому апеляційний суд не встановив, що ОСОБА_5 користується земельною ділянкою за цільовим призначенням.

Відповідач не довів, що витребування земельної ділянки є для нього надмірним тягарем або тягне за собою спричинення ним шкоди або позбавлення його того, на що він розраховував у майбутньому, використовуючи цю земельну ділянку.

Також апеляційний суд правильно зазначив, що ОСОБА_5 не позбавлений можливості відновити своє право, зокрема, пред`явивши вимогу до продавця, в якого придбав земельну ділянку, про відшкодування збитків на підставі статті 661 ЦК України, згідно з частиною першою якої у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав.

Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги, що суд апеляційної інстанції, розглянув справу за відсутності ОСОБА_5 , який не був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання.

Так, згідно з частиною першою статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

Складовою частиною визначеного статтею 6 Конвенції права на справедливий суд є принцип рівності сторін, який передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу і докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента.

Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу (частини перша, третя статті 368 ЦПК України).

Так, судом апеляційної інстанції призначено розгляд справи на 29 вересня 2021 року (т. 6, а. с. 53).

Про призначення судового засідання ОСОБА_5 було направлено судову повістку, а також SMS-повідомлення про виклик.

SMS-повідомлення про виклик ОСОБА_5 отримано 23 вересня 2020 року (т. 6, а. с. 150).

Судову повістку про виклик до суду на 29 вересня 2021 року ОСОБА_5 отримав 26 вересня 2020 року (т. 6, а. с. 199).

29 вересня 2020 року до апеляційного суду надійшло клопотання ОСОБА_5 про відкладення розгляду справи (т. 6, а. с. 203).

Згідно з довідкою Житомирського апеляційного суду від 29 вересня 2020 року розгляд справи відкладено на 20 жовтня 2020 року (т. 6, а. с. 208).

Про призначення судового засідання на 20 жовтня 2020 року ОСОБА_5 направлено судову повістку (т. 6, а. с. 236), яка була повернута до суду з відміткою пошти «адресат відсутній за вказаною адресою» (т. 7, а. с. 49 - 51), та SMS-повідомлення, яке доставлено 29 вересня 2020 року (т. 6, а. с. 238).

20 жовтня 2020 року ОСОБА_5 подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи, в якому зазначав, що на 20 жовтня 2020 року призначено розгляд його апеляційної скарги на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 24 травня 2017 року, проте у зв`язку з необхідністю залучення адвоката для надання правничої допомоги з метою захисту законних прав та інтересів просив відкласти розгляд справи на іншу дату (т. 7, а. с. 13 - 14).

Згідно з довідкою Житомирського апеляційного суду від 20 жовтня 2020 року розгляд справи відкладено на 10 листопада 2020 року (т. 7, а. с. 15-16).

Про призначення судового засідання на 10 листопада 2020 року ОСОБА_5 направлено судову повістку (т. 7, а. с. 42), яка була повернута до суду з позначкою пошти «адресат відсутній» (т. 7, а. с. 52 - 54), та SMS-повідомлення, яке доставлено 20 жовтня 2020 року (т. 7, а. с. 44).

10 листопада 2020 року від ОСОБА_5 надійшло до апеляційного суду клопотання про відкладення судового засідання на іншу дату. При цьому в клопотанні заявник зазначав, що на 10 листопада 2020 року призначено чергове судове засідання, однак він не може прийняти в ньому участь, оскільки саме на цей день призначено візит до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (місто Київ) з метою внесення змін до реєстраційних даних ГО «Центр соціального захисту та піклування «Друге дихання» і ОСОБА_5 відряджено до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (місто Київ) (т. 7, а. с. 115).

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Тобто процесуальним законом надано право суду вирішувати питання про можливість розгляду справи за відсутності сторін, які належним чином повідомлені про розгляд справи, незалежно від причин їх неявки.

Згідно з протоколом судового засідання від 10 листопада 2020 року ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, перевіривши причини його неявки в судове засідання та, розглянувши його клопотання, апеляційний суд вважав можливим розглянути справу за його відсутності (т. 7, а. с. 125).

ЄСПЛ в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосереднього його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Ураховуючи, що залучення адвоката для надання правничої допомоги та візит до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (місто Київ) не є перешкодою для прибуття в суд, та те, що ОСОБА_5 подавав заяви про відкладення розгляду справи, в яких зазначав проте, що йому відомо про призначення справи на визначені дати, однак в судове засідання не з`являвся, а також предмет спору, складність справи, та необхідність дотримання розумних строків розгляду справи, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість розгляду справи без участі ОСОБА_5 .

Перевіряючи доводи заявника про те, що розгляд справи за його відсутності позбавив можливості надати пояснення щодо суттєвих обставин справи, що призвело до неповноти з`ясування апеляційним судом обставин справи та неправильного її вирішення, Верховний Суд ураховує, що ОСОБА_5 , крім зазначених посилань, не навів обставин, які дійсно були відомі лише йому та які, з урахуванням їх доказової значимості, мали б вирішальний вплив на результати розгляду справи.

Таким чином, доводи заявника про неналежне повідомлення його судом апеляційної інстанції про дату, час та місце проведення судового засідання не знайшли свого підтвердження.

Доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд неповно з`ясував обставини справи, не встановив неправомірних, або незаконних, або недобросовісних дій ОСОБА_5 , а також не встановив факт порушення прав та інтересів держави внаслідок придбання земельної ділянки, зводяться до переоцінки доказів, тобто виходять за межі касаційного оскарження, оскільки касаційний суд не може вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів. Порушення порядку дослідження та оцінки доказів не встановлено.

При цьому суд касаційної інстанції є судом права, а не факту, тому з огляду на вимоги процесуального закону не здійснює оцінку доказів, у зв`язку з тим, що це знаходиться поза межами його повноважень.

Порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено.

Щодо доводів касаційної скарги, що апеляційний суд не перевірив наявність підстав для здійснення прокурором захисту інтересів держави, слід зазначити таке.

Згідно із пунктом 3 частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Частинами третьою, четвертою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Згідно з частиною четвертою статті 56 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача (абзац другий частини п`ятої статті 56 ЦПК України).

Враховуючи викладене, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. При цьому, в кожному конкретному випадку прокурор при зверненні до суду з позовом повинен довести існування обставин порушення або загрози порушення інтересів держави.

Звертаючись до суду з позовом у даній справі, прокурор відповідно до вимог статті 23 Закону України «Про прокуратуру» та статті 56 ЦПК України належним чином обґрунтував наявність у нього підстав для представництва інтересів держави у суді, визначив, у чому полягає порушення інтересів держави.

Апеляційний суд врахував, що звернення Житомирської місцевої прокуратури до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби, з урахуванням принципу справедливої рівноваги між суспільними інтересами та необхідністю дотримання прав громадян.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що постанова суду апеляційної інстанції прийнята без додержання норм процесуального права. Фактично доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та встановлення фактичних обставин справи, що відповідно до правил частини першої статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04).

На думку судової колегії постанова апеляційного суду, що переглядається, є достатньо мотивованою.

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Щодо судових витрат

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Постанову Житомирського апеляційного суду від 10 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною

і оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

С. Ю. Мартєв

В. В. Сердюк