Дата документу 13.07.2022 Справа № 314/1903/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 314/1903/20 Головуючий у 1 інстанції: Мануйлова Н.Ю.
Провадження № 22-ц/807/397/22 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

Гончар М.С

суддів: Подліянової Г.С.

за участі секретаря: Камалової В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 07 жовтня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

30.04.2020 до АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 17734,98 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_2 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 17.12.2013, на підставі чого отримав кредит у розмірі 13 420,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_2 помер. Спадкоємцем позичальника, який постійно з ним проживав, є його дружина ОСОБА_1 . Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором № б/н від 17.12.2013 становить 17 734,98 грн., яка складається лише з тіла кредиту та яку банк просив в позові стягнути з відповідача.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 07 жовтня 2021 року позов задоволено повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором б/н від 17.12.2013р. у розмірі 17 734,98 грн. та судові витрати в сумі 2102 грн.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції у цій справі, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі .

В обґрунтування апеляційної скарги відповідачем зазначено, що між позичальником і банком не було досягнуто домовленості щодо істотних умов кредитного договору, зокрема, щодо розміру встановленого кредитного ліміту, оскільки у анкеті-заяві не прописано, яку банківську послугу замовлено клієнтом ОСОБА_2 , а інших підписаних сторонами умов договору банком не надано. Тому вважає, що як долученими до позовної заяви документами, так і наданим розрахунком, який є лише аналітичним документом банку, складеним в односторонньому порядку, не доводяться будь-які зобов`язання померлого чоловіка перед банком, а відтак і у неї як спадкоємця.

У відзив на апеляційну скаргу банк заперечує усі доводи відповідача, вказуючи, що договірні відносини узгоджені між банком та ОСОБА_2 належним чином, а розрахунок заборгованості складений у відповідності до руху коштів за карткою померлого позичальника, який відображає стан нарахувань за весь період користування кредитними коштами і до смерті позичальника, про що надано відповідну виписку щодо руху коштів. Тому просить відхилити апеляційну скаргу та залишити рішення суду без змін.

В судові засідання апеляційного суду АТ КБ «Приватбанк» свого представника не направив, хоча про всі судові засідання був повідомлений належним чином, про що маються розписки про особисте отримання представниками банку судових повісток.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Брагіна Т.В. підтримала апеляційну скаргу в повному обсягу, а також додаткового пояснила, що ОСОБА_1 є не єдиним спадкоємцем після смерті позичальника ОСОБА_2 , але інші спадкоємці не були залучені банком до розгляду справи.

У зв`язку із зазначеними ствердженнями сторони апелянта колегія робила перерву у розгляді справи для надання підтверджувальних документів щодо наявності інших спадкоємців після померлого позичальника ОСОБА_2 . На наступне судове засідання адвокатом Брагіною Т.В. надано довідку реєстраційного органу про осіб, які були зареєстровані з померлим ОСОБА_2 на день його смерті, яка була прийнята апеляційним судом та долучена до матеріалів цієї справи.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення адвоката Брагіної Т.В., перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши нові докази на стадії апеляційного провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який від-

повідає його частці у спадщині.

Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

Таким чином, правовідносини, що виникли між банком та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку положень статті 1282

ЦК України.

Так, при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини:

- чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені в чч. 2 та 3 ст.1282 ЦК, оскільки в разі пропуску таких строків на підставі ч.4 ст.1281 ЦК кредитор позбавляється права вимоги;

- коло спадкоємців, що прийняли спадщину;

- дійсний розмір вимог кредитора станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини;

- при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора суду належить установити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до ч.1 ст.1282 ЦК.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом у постанов від 28 листопада 2018 року у справі №332/2936/16-ц (провадження №61-9193св18).

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 21 серпня 2019 року (справа № 320/6489/16-ц, провадження № 61-19229св18).

Судом встановлено, що ОСОБА_2 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 17.12.2013, на підставі чого отримав кредит у розмірі 13 420,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_2 помер.

Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором № б/н від 17.12.2013 становить 17 734,98 грн., яка складається лише з тіла кредиту.

АТ КБ «ПриватБанк» 12.06.2018р. надіслало на адресу Вільнянської державної нота-

ріальної контори претензію кредитора, яка була отримана 17.07.2018р. (а.с.45).

У відповідь на вказану претензію було проінформовано банк про те, що відповідно до ст. 8 ЗУ «Про нотаріат» сукупність відомостей, отриманих під час вчинення нотаріальної дії або звернення до нотаріуса заінтересованої особи, в тому числі про особу, її майно, особисті майнові та немайнові права і обов`язки, становлять нотаріальну таємницю, тому надати інформацію щодо спадкоємців померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 неможливо ( а.с. 46).

З витребуваної судом спадкової справи 236/2018, розпочатої 17.07.2018р., встановлено, що вона відкрита саме на підставі вказаної претензії АТ «КБ «Приватбанк». Спадкоємці із заяви про прийняття спадщини або про відмову від неї до нотаріуса не звертались. Заповіту померлим ОСОБА_2 не складалось ( а.с. 91-100).

Банк визначив спадкоємцем позичальника, який постійно з ним проживав, його дружину ОСОБА_1 , до якої спрямував позовні вимоги щодо стягнення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором від 17.12.2013р. у сумі 17 734,98 грн.

В ході розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_1 просила застосувати строки позовної давності з огляду на давність підписання між банком та її чоловіком анкети-заяви ще у 2013р. ( а.с. 69). Інших заперечень проти позову банку не висувала.

Задовольняючи вказаний позов, суд першої інстанції виходив із того, що заборгова-

ність є підтвердженою, її розмір обґрунтованим, банк своєчасно спрямував претензію до спадкоємців померлого позичальника до нотаріальної контори, але спадкоємцями борг спадкодавця не погашено. При цьому, суд, вирішуючи клопотання про застосування позовної давності, дійшов висновку, що вона не була пропущена позивачем.

В апеляційній скарзі відповідач не заперечує тих обставин, що є спадкоємцем померлого ОСОБА_2 як його дружина, щодо претензії банку та строків її подання нотаріусу, щодо висновків суду про дотримання банком строків позовної давності та наявності у померлого спадкового майна в межах суми стягнення.

В скарзі наголошується лише на тому, що між позичальником і банком не було досягнуто домовленості щодо істотних умов кредитного договору, зокрема, щодо розміру встановленого кредитного ліміту, оскільки у анкеті-заяві не прописано, яку банківську послугу замовлено клієнтом ОСОБА_2 , а інших підписаних сторонами умов договору банком не надано. Тому вважає, що як долученими до позовної заяви документами, так і наданим розрахунком, який є лише аналітичним документом банку, складеним в односторонньому порядку, не доводяться будь-які зобов`язання померлого чоловіка перед банком, а відтак і у неї як спадкоємця.

Перевіривши вказані доводи скарги, колегія визнає їх частково обґрунтованими з огляду на таке.

Встановлено, що кредитним договором банк вважає сукупність таких документів: заяву-анкету про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку від 17.12.2013р., Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», Умови та правила надання банківських послуг у Приватбанку.

Суд першої інстанції не оцінював ці документи як складові кредитного договору, а лише визнав, що складений банком на їх підставі розрахунок заборгованості ним приймається як обґрунтований.

Оцінивши вказані документи згідно з доводами скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Як вбачається із вищевказаної анкети-заяви, остання містить фактично анкетні дані ОСОБА_2 , підпис позичальника та датована 17.12.2013 року (а.с. 14). У цій анкеті-заяві не зазначено обраний відповідачем вид кредитної картки, а також не вказано суму кредитного ліміту, не визначено процентної ставки по кредиту, відповідальності за ст. 625 ЦК України, умов і строку погашення кредиту.

Так, у вказаній Анкеті-заяві зазначено, що підписант згоден з тим, що дана заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між клієнтом і банком договір про надання банківських послуг.

Пред`являючи вимоги про погашення заборгованості померлого позичальника за вказаним договором, банк просив стягнути зі спадкоємця лише тіло кредиту, але в самому розрахунку, починаючи з 04.02.2014р. відбувається нарахування відсотків, на погашення яких спрямовуються кошти, що надходять на картку позичальника, а з листопада 2015р. банк розпочав погашення відсотків за рахунок наданих кредитних коштів, у зв`язку з чим тіло кредиту почало збільшуватись.

Але суд на вказані обставини уваги не звернув, оскільки не перевіряв належним чи-

ном розрахунок та підстави нарахування відсотків, а також на те, що позивач заявив вимоги про стягнення простроченого тіла кредиту, саме до якого і включені відсотки та пеня.

Оцінюючи Витяги з Тарифів та Умов і правил надання банківських послуг, апеляційний суд не визнає їх невід`ємними частинами договору, оформленого у вигляді анкети-заяви, як такі, що не підписані відповідачем як клієнтом банку.

Колегія наголошує на тому, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Тарифів та витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування, на що звернуто увагу судів у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15), і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів, пені та штрафів за користування кредитними коштами.

А тому апеляційний суд вважає, що відповідач повинен повернути лише фактично використані кошти, які не були повернуті банку.

Колегія встановила, що відповідно до довідки, наданої позивачем, відповідачу були надані наступні картки: № НОМЕР_1 , дата відкриття 17.12.2013 року, термін дії 08/17; № НОМЕР_2 , дата відкриття 14.04.2014 року, термін дії 01/18; № НОМЕР_3 , дата відкриття 22.02.2016р., термін дії 02/20 ( а.с. 152), якими користувався позичальник ОСОБА_2 за життя, як свідчить Виписка про рух коштів по картрахунку, відкритому на підставі анкети-заяви.

Суд першої інстанції позовні вимоги Банку задовольнив повністю, але не перевірив підстави нарахування заборгованості, про що просить апелянт у апеляційній скарзі, тобто надати оцінку складовим кредитного договору.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У відповідності до вимог ст.. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі; кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

З огляду на вказані норми апеляційний суд зазначає, що для кредитного договору тільки підписані сторонами умови договору вважаються узгодженими між ними. А тому слід відкинути як складові договору Умови та правила надання банківських послуг і Тарифи, які відповідач не підписував.

Отже, оскільки у анкеті-заяві не мається узгоджених умов щодо відсотків, пені, то суд дійшов помилкового висновку, що розрахунок банку є вірним.

За вказаних обставин, колегія вказує, що істотні умови договору, зокрема, процентна ставку за користування кредитними коштами, можливість її погашення за рахунок кредитних коштів, порядок нарахування відсотків та пені, строк повернення кредиту, утворення простроченої заборгованості за рахунок кредитних коштів на погашення відсотків та пені, списання банком коштів на погашення заборгованості з карток позичальника не були погоджені між сторонами.

В такому разі заборгованість має визначатись як різниця між фактично отриманими кредитними коштами та фактичним погашенням діями самого позичальника.

З виписки про рух коштів по картрахунку позичальника ОСОБА_2 вбачається, що з дня використання ним кредитних коштів вперше до дня своєї смерті позичальник використав 20 363,27 грн., а на погашення цих коштів вніс суму у розмірі 13 147,81 грн. Тому заборгованість складає 7 215,46 грн.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Дії, які свідчать про прийняття спадкоємцем спадщини, визначені у частинах третій і четвертій статті 1268, статті 1269 ЦК України.

Так, згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Тобто, обов`язковою умовою для прийняття спадщини є фактичне проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

ОСОБА_1 не заперечувала, що є спадкоємцем як дружина померлого ОСОБА_2 , яка перебувала з ним у зареєстрованому шлюбі та проживала за однією адресою, а тому в такий спосіб прийняла спадщину. Також не заперечувала, що під час шлюбу ними було збудовано на належній їй земельній ділянці житловий будинок, який є спільним майном подружжя ( а.с.78-82).

Тому колегія вважає, що в будь-якому разі вартість Ѕ частини будинку як спадкового майна є більшою від заборгованості чоловіка у сумі 7 215,46 грн., яку має погасити спадкоємець.

Представник апелянта адвокат Брагіна Т.В. в усних поясненнях в апеляційному суді вказувала, що банком пропущено строк подання претензії спадкоємцю, яка не приходила на її адресу.

Але ці доводи є неспроможними, оскільки банк у липні 2018р., тобто протягом шестимісячного строку від дня смерті позичальника ІНФОРМАЦІЯ_1 , надіслав претензію кредитора до Вільнянської державної нотаріальної контори, що і є належним повідомленням спадкоємців відповідно до приписів статті 1281 ЦК України. Та той факт, що спадкоємці не звернулись до нотаріальної контори і не отримали внаслідок цього цієї претензії від нотаріуса, не може вказувати на те, що банком порушено приписи вказаної норми.

В ході апеляційного розгляду справи стало відомо, що ОСОБА_3 є не єдиним спадкоємцем після померлого ОСОБА_2 , що підтверджується відповідною довідкою.

Так, згідно з довідкою виконавчого комітету Михайлівської сільської ради № 02-11-03/33 від 13.06.2022р., померлий ОСОБА_2 проживав та був зареєстрований в АДРЕСА_1 з 1977року по день смерті. На день його смерті з ним разом були зареєстровані: дружина ОСОБА_1 , дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також онук і зять.

Із вказаного переліку осіб, що проживали з померлим на день його смерті, крім дружини, спадкоємцем першої черги є дочка померлого ОСОБА_4 , яка від спадщини не відмовлялась шляхом подання відповідної заяви до Вільнянської нотаріальної контори.

Оскільки другий спадкоємець прийняла спадщину, але не була залучена до участі в цій справі, то по боргам спадкодавця не може відповідати лише один спадкоємець, що слідує з положень статті 1282 ЦК України, згідно з якою спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину; кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Враховуючи, що відомим апеляційному суду спадковим майном є Ѕ частина будинку АДРЕСА_1 , вартість якої в будь-якому разі є більшою від боргу спадкодавця у розмірі 7 215,46 грн., то залучений у справу спадкоємець має погасити Ѕ частку цього боргу у сумі 3607,73 грн.

Та банк в подальшому не позбавлений права пред`явити свої вимоги щодо іншої частини боргу до іншого спадкоємця.

Отже, з урахуванням вказаних встановлених на стадії апеляційного розгляду обставин, колегія визнає частково обгрунтованою апеляційну скаргу відповідача, тому відповідно до вимог п.п. 1, 3, 4 ч.1 статті 376 ЦПК України скасовує оскаржуване рішення суду та приймає постанову про часткове задоволення позову до визначеного банком відповідача в сумі 3 607,73 грн.

Ухвалюючи нову постанову, апеляційній суд відповідно до вимог статті 141 ЦПК України вирішує питання щодо розподілу судових витрат у справі.

Так, банком за подання позову майнового характеру з ціною 17 734,98 грн. сплачено судовий збір в сумі 2102 грн., а позов задоволено на суму 3607,73. Тому до компенсації банку за рахунок відповідача належить сума судового збору у розмірі: 3607,73 х 2102 : 17734,98 = 427,60 грн.

Апелянтом ОСОБА_1 сплачено судовий збір в сумі 3153 грн. за оскарження рішення, яким стягнуто з неї 17 734,98 грн. Постановою апеляційного суду задоволено позов банку на суму 3607,73 грн., відмовлено на суму 14 127,25 грн., тому відповідачу належить до компенсації за рахунок банку судовий збір у сумі: 14 127,25 х 3153 : 17734,98 = 2511,60 грн.

Взаємозарахуванням вказаних сум визначено до стягнення з банку на користь відповідача судовий збір в розмірі: 2511,60 427,60 грн. = 2084 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 07 жовтня 2021 року у цій справі скасувати.

Ухвалити постанову, якою позов АТ «КБ «Приватбанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 як спадкоємця померлого позичальника ОСОБА_2 на користь АТ «КБ «Приватбанк» заборгованість за договором від 17.12.2013р., оформленим анкетою-заявою, в сумі 3607,73 (три тисячі шістсот сім гривень 73 копійки) гривень.

В іншій частині позов залишити без задоволення.

Стягнути з АТ «КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 2084 (дві тисячі вісімдесят чотири ) гривні.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 14 липня 2022 року.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Гончар М.С.

Подліянова Г.С.