Справа № 336/9944/21
пр. № 2/336/1752/2022
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2022 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Щасливої О.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», треті особи приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Коцинян Меружан Оганесович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В:

2 грудня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до акціонерного товариства «Приватбанк» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

В позові позивач зазначає, що 23 липня 2019 року приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинила виконавчий напис про звернення стягнення на належну позивачу нерухомість, а саме: квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , у виконання зобов`язань за кредитним договором між сторонами від 15.05.2008 року.

У відповідності до вимог означеного договору позивач отримав кредит в сумі 36425 доларів США. В той же день, а саме: 15 травня 2008 року, в забезпечення виконання зобов`язань за договором кредитування сторони уклали договір іпотеки, за яким позивач передав в іпотеку фінансовій установі належне йому нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_2 .

Позивач вважає, що виконавчий напис вчинено з порушенням вимог законодавства, а тому він не підлягає виконанню, з таких підстав.

Через заборгованість, яка виникла у позивача за вказаними зобов`язаннями, в 2009 році відповідач звернувся до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, в задоволенні якого рішенням суду від 20.12.2010 року було відмовлено. Проте в частині відмови в задоволенні вимог про звернення стягнення на іпотечне майно рішення суду першої інстанції 7 лютого 2011 року апеляційним судом було скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення вказаної вимоги.

Як вбачається з документів про заборгованість, які були надані відповідачем приватному нотаріусу, строк, за який проводиться стягнення, становить одинадцять років та охоплює період з 15 травня 2008 року по 22 травня 2019 року, що свідчить про пропуск строку звернення за вчиненням виконавчого напису, оскільки саме з моменту пропуску строку внесення чергового платежу у фінансової установи виникло право відповідної вимоги, строк якої простирається на три роки після порушення виконання зобов`язань зі сплати кожного з платежів, між тим до нотаріуса з заявою банк звернувся лише в липні 2019 року. Наведені обставини є порушенням вимог статті 88 Закону України «Про нотаріат», відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, у зв`язку з чим виконавчий напис не підлягає виконанню. Окрім того, що спливла давність пред`явлення вимог за складовими, що утворюють заборгованість зі сплати регулярних платежів, сплив і строк пред`явлення вимоги щодо стягнення усієї заборгованості, оскільки строк дії договору між сторонами припинений у зв`язку з пред`явленням вимоги про дострокове погашення заборгованості, з якою відповідач звернувся до суду ще у 2009 році, а це означає припинення у кредитора права нараховувати проценти та комісії. На те, що заборгованість не є безспірною, вказує і наявність судового рішення, що набрало законної сили, а саме: рішення апеляційного суду Запорізької області від 15.11.2016 року, про стягнення з позивача на користь фінансової установи заборгованості за вказаним кредитним договором, що існувала станом на 16 квітня 2015 року.

Відповідачем не дотриманий порядок врегулювання спору, який зводиться до обов`язкового направлення боржнику письмової вимоги про усунення порушень за договором кредитування, що передбачений пунктом 2.3. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, свідченням чого є неотримання нею цієї вимоги та необізнаність про наявність виконавчого напису аж до моменту, коли вона дізналася про відкрите виконавче провадження.

Всі означені обставини свідчать про порушення законодавства при вчиненні виконавчого напису, наслідком чого має бути визнання його таким, що не підлягає виконанню.

У зв`язку з викладеним позивач просить про визнання виконавчого напису нотаріуса № 2199, що вчинений 23 липня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, таким, що не підлягає виконанню.

Судові витрати, що складаються з судового збору за подання позовної заяви та за звернення з заявою про забезпечення позову в загальній сумі 1362 грн., а також витрати з отримання професійної правничої допомоги в сумі 4000 грн. просить покласти на відповідача.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06.12.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

В цей же день, а саме: 6 грудня 2021 року, судом вжито заходи забезпечення позову у виді зупинення стягнення за оспорюваним виконавчим написом.

Заходи забезпечення доказів судом не застосовувались.

В судові засідання позивач не з`явився; його представник надала суду письмове звернення, яке містить прохання про задоволення позову і вирішення справи без його участі, а також згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді справи.

Наведені обставини в силу ст. ст. 211, 223 ЦПК України є підставою для проведення судового розгляду у відсутність позивача і його представника.

Представник відповідача, належним чином повідомленого про дату, час та місце вирішення справи, до суду не з`явився, відзиву на позов, клопотання про вирішення справи без його участі або про відкладення судового засідання не надав.

За згаданих обставин зі згоди представника позивача, висловленої у його письмовій заяві, суд у відповідності до ст. 280 ЦПК України ухвалює про вирішення спору при заочному судовому розгляді.

Треті особи, належним чином повідомлені про час та місце проведення судового засідання, до суду не з`явилися; при цьому третя особа приватний виконавець Бондар І.М. - надала суду письмове звернення, яке містить прохання про вирішення справи у її відсутність.

Вказані обставини у відповідності до ст. 223 ЦПК України є підставою для розгляду справи без участі приватного нотаріуса, що вчинив оспорюваний напис, та приватного виконавця.

З`ясувавши обставини справи і перевіривши їх наданими позивачем доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких міркувань.

Судом встановлено, що 15 травня 2008 року між ОСОБА_1 та закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» укладено кредитний договір № ZPGMGA про надання кредиту в сумі 36 425 доларів США на строк до 15 травня 2028 року. В цей же день, а саме: 15 травня 2008 року, в забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором позичальник ОСОБА_1 передав кредитору в іпотеку належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_2 (а. с. 22-25).

23 липня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. на підставі заяви акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом перерахування отриманих від реалізації майна коштів на рахунок «ПриватБанку» в рахунок погашення заборгованості в сумі 178 853 долари США 80 центів, яку утворюють заборгованість за кредитом в сумі 330 210 доларів 90 центів США за період з 5 травня 2008 року по 22 травня 2019 року (а. с. 14).

Право нотаріусів вчинювати виконавчі написи внормовано статтями 87, 88 Закону України «Про нотаріат», відповідно до яких для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

З наведеної норми Закону України «Про нотаріат» витікає, що лише безспірна заборгованість може стати підставою для вчинення виконавчого напису нотаріуса.

З семантики прикметника «безспірна» випливає, що така заборгованість є прийнятною для сторін, жодною з яких вона не оспорюється.

Між тим, про те, що заборгованість позичальника не є безспірною, свідчить зміст оспорюваного виконавчого напису і письмового звернення кредитора до нотаріуса про те, що строк, за який проводиться стягнення, охоплює період в одинадцять років сім днів (з 15 травня 2008 року по 25 травня 2019 року), що означає підстави для пред`явлення вимоги про застосування давності як для основного зобовязання, так і для неустойки, для покладання якої на боржника встановлена скорочена давність і вартість якої більш ніж в шість разів перевищує заборгованість за основним зобов`язанням (222 070,25 доларів США пені порівняно з 37 736,1 доларів США заборгованості за тілом кредиту).

Наведені міркування не дають підстав для констатації безспірності заборгованості позивача за кредитним договором, а це виключає вчинення виконавчого напису, оскільки саме безспірність заборгованості і є підставою для його здійснення.

Вказані висновки про відсутність доказів безспірності заборгованості підкріплює та обставина, що строк дії договору між сторонами припинився по мірі пред`явлення банком вимоги про дострокове погашення кредиту, що мало місце в 2009 році при зверненні кредитора до суду з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, що означає право кредитора пред`являти вимоги про стягнення усієї суми заборгованості протягом встановленого законом строку позовної давності, який обчислюється трьома роками і закінчується в 2012 році, а боржника в зобов`язанні клопотатися про застосування позовної давності та залишення вимог банку без задоволення.

Про неможливість констатації безспірності заборгованості свідчить і наявність судових спорів між сторонами, рішення в яких ухвалювалися на користь банку (рішення апеляційного суду Запорізької області від 07.02.2011 року про звернення стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_2 (а. с. 27-29); рішення апеляційного суду Запорізької області від 15.11.2016 року про стягнення заборгованості за кредитним договором № ZPGMGA, що існувала станом на 16 квітня 2015 року (а. с. 31-32)).

З наведеного випливає відсутність у фінансової установи права пред`явлення вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, яка (вимога) вже розв`язана рішенням суду, що набрало законної сили, на користь іпотекодержателя, а також відсутність права пред`являти до стягнення заборгованість, яка вже стягнута рішенням суду, що набрало законної сили, та необхідність спрямовування дій в русло виконання судових рішень.

В силу ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи, що підтверджують безпірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

З наведеного положення закону випливає, що лише надання документів на підтвердження безспірності заборгованості і той факт, що з моменту виникнення права вимоги пройшло не більше трьох років, є передумовою для вчинення виконавчого напису про стягнення заборгованості.

Вирішуючи спір на користь позивача, враховує суд і доводи позову про недотримання вимог статті 88 Закону України «Про нотаріат» в частині спливу строку, на який простирається право стягувача звернутися до натаріуса з заявою про вчинення виконавчого напису, який, як вже зазначено судом, сплив в 2012 році.

Між тим до нотаріуса банк звернувся лише в липні 2019 року, тому і ця передумова для вчинення виконавчого напису є недотриманою.

За вказаних обставин фінансовій установі належало б діяти у відповідності до договору між сторонами, відповідно до якого спори та суперечки між сторонами за договором передаються на розгляд суду в порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Вирішуючи позов на користь позивача, суд погоджується і з твердженнями позову про відсутність доказів про дотримання відповідачем порядку досудового врегулювання спору, а саме: направлення боржнику письмової вимоги про усунення порушень.

Між тим неотримання позичальником вказаної вимоги, що свідчить про його необізнаність про намір відповідача вжити заходів до стягнення заборгованості шляхом вчинення виконавчого напису, позбавило його можливості надати свої заперечення проти розміру заборгованості.

Наведені судом умовиводи підкріплює зміст правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 20.05.2015 року у справі № 6-0158цс15, відповідно до якої можна говорити про правильність вчиненої нотаріальної дії у вчиненні виконавчого напису лише за умов, що 1) нотаріусу надані всі необхідні документи, визначені Переліком, що підтверджують безспірність заборгованості; 2) за наявності доказів належного направлення відповідачем письмової вимоги про усунення порушень; та 3) наявності доказів належного отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень.

Таким чином, сукупності умов, які свідчили б про правильність здійснення виконавчого напису, фінансовою установою дотримано не було, що є підставою для ухвалення рішення на користь позовних вимог.

Судовий збір, попередньо оплачений позивачем ОСОБА_1 , має бути стягнутим з відповідача на його користь.

Вирішуючи вимогу про покладення на відповідача видатків з отримання професійної правничої допомоги, суд виходить з такого.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України витрати, пов`язані з розглядом справи, до яких відносяться і витрати з отримання професійної правничої допомоги, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Витрати на професійну правничу допомогу внормовані статтею 137 ЦПК України.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 ст. 137 ЦПК).

У відповідності до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) (1); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) (2); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт (3); ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (4).

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг, акти виконаних або отриманих послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною або її представником (а не будь-ким) витрати, та їх сплата повинна бути підтверджена відповідними фінансовими документами.

Однією з засад цивільного судочинства в силу ст. 2 ЦПК України є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

За змістом частини 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо), а докази витрат, які сторона сплатила у зв`язку з розглядом справи, подаються протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Заяву про розподіл судових витрат заявником подано одночасно зі зверненням до суду з позовом, проте справа не містить жодних фактичних даних про те, що сторона дійсно понесла видатки з отримання правничої допомоги, а також доказів про розмір цих витрат.

Не надано цих доказів і у встановлений частиною 8 ст. 141 ЦПК України строк.

Означені обставини свідчать про недоведеність вказаної вимоги, що має наслідком відмову суду у її задоволенні.

Керуючись ст. ст. 15, 16 ЦК України, Законом України «Про нотаріат», ст. ст. 2, 4, 5, 12, 13, 77-81, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , до акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», , м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, задовольнити частково.

Визнати виконавчий напис від 23 липня 2019 року, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, зареєстрований в реєстрі за номером 2199, про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_2 , таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 1362 грн. судового збору.

В задоволенні вимоги про стягнення витрат з отримання професійної правничої допомоги відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Щаслива