Справа № 523/6214/22
Провадження №2/523/3586/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"25" липня 2022 р. Суворовський районний суд міста Одеси в складі

головуючого - судді Сувертак І.В.

при секретарі Мельніченко Г. О.

розглянув в відкритому судовому засіданні в залі суду №5 в порядку спрощеного позовного провадження в місті Одесі цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 , котрий діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_1 ), третя особа: орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради (65025, м. Одеса, пр. Добровольського, буд. 106) про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-

Установив:

ОСОБА_1 звернулася до Суворовського районного суду м. Одеси із позовною заявою до ОСОБА_2 , якій діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 за участі третьої особи - орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеська міська рада про визнання осіб такими що втратили право користування житлом.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що їй, на праві власності, належить будинок з надвірними спорудами, якій розташований за адресою: АДРЕСА_2 , в якому крім неї також зареєстровані ще її брат ОСОБА_2 та син брата ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які жодного дня в будинку не проживали та не проживають і на теперішній час. Також позивач посилається на те, що ОСОБА_2 та його син ОСОБА_3 не є членами її сім`ї і з ними позивач не веде спільного господарства. Оскільки реєстрація відповідачів в будинку позивача створює їй перешкоди у вільному володінні, розпорядженні її майном, не можливістю продати житловий будинок, за наявності реєстрації в будинку відповідачів, то вона вимушена звернутися до суду з вимогою про визнання відповідачів такими що втратили право користування житлом.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 21 червня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження. (а.с. 17,18).

Представник позивача адвокат Бузова Т.Г. подала, через канцелярію суду, клопотання про підтримання позову ОСОБА_1 та просила позов задовольнити та слухати справу за відсутності сторін. (а.с. 33).

Відповідач ОСОБА_4 , якій діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 повідомлений про дату та час слухання справи належним чином, відзиву та заяви про слухання справи за його відсутності не подав. (а.с. 30,31).

Третя особа - орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеська міська рада належним чином повідомлена, відзиву та заяви про слухання справи за її відсутності не подала. (а.с. 32).

Згідно положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи.

Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення за письмовою згодою представника позивача. (а.с. 33).

Судом установлено, що позивачу ОСОБА_1 , належить будинок з надвірними спорудами, якій розташований за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі Договору дарування, якій було посвідчено 28 грудня 2010 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Таранською А.М. та зареєстровано в реєстрі за № 11726 та Договору дарування, якій було посвідчено 28 грудня 2010 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Таранською А.М. та зареєстровано в реєстрі за № 11725. Право власності на означений будинок було зареєстровано, 06 січня 2011 року, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується Витягами про Державну реєстрацію прав № 28608612 та 28608709. В будинку, які належить позивачу, зареєстровані також і відповідачі ОСОБА_2 та його син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується відомостями № Ц4-170013-ф/л від 20 липня 2021 року. (а.с. 7-9).

Відсутність відповідача за адресою реєстрації підтверджується актами, складеним сусідами 17 серпня 2021 року та 29 червня 2022 р., підписи яких було завірено керівником ОСОН «Крива Балка», про те що ОСОБА_2 та його син ОСОБА_3 з моменту реєстрації в житловому будинку не проживають, їх речей в будинку ніколи не було та не має. (а.с. 13).

Вивчивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими, доведеними доказами та такими що підлягають задоволенню.

Враховуючи те, що будинок з надвірними спорудами, якій розташований за адресою: АДРЕСА_2 є власністю позивача, суд приходить до висновку, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення ст. ст. 383, 405 ЦК України, ст. ст. 64, 150, 156 ЖК Української РСР.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічна норма міститься також у статті 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України, до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме: подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла чи законом.

Отже, положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК Української РСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік.

Відповідно до п. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого житла. Втручання у це право здійснюється виключно з підстав, передбачених п. 2 ст. 8 Конвенції. Зазначене покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення ЄСПЛ у справі «Пауел і Райнер проти Сполученого Королівства» від 21.02.1990 р.). Такий захист поширюється як на власника квартири (рішення ЄСПЛ у справі «Джілоу проти Сполученого Королівства» від 24.11.1986 р.), так і наймача (рішення ЄСПЛ у справі «Ларкос проти Кіпру» від 18.02.1999 р.).

Статтею 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку визначеному законом.

Згідно з ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

В силу ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно до ст. 55 Конституцій України права і свободи громадянина захищаються судом.

Відповідно до частини першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 16 ЦК України закріплено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до п. 2 ч. 1 та ч. 7 ст. 18 ЗУ Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) у разі звернення до органу реєстрації або через центр надання адміністративних послуг за місцем задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється: за заявою власника житла приватної форми власності, поданої у паперовій формі, стосовно повнолітньої особи, місце проживання (перебування) якої зареєстровано або задекларовано в житлі, що належить власнику на підставі права власності. У разі подання власником житла заяви про зняття із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) батьків або інших законних представників дитини чи одного з них така дитина підлягає зняттю із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) разом із її батьками або іншими законними представниками чи одним із них. Зняття із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) дитини віком від 14 до 18 років здійснюється за згодою її батьків або інших законних представників чи одного з них, крім випадку, передбаченого статтею 15 цього Закону.

Згідно до п. 6 ч. 1 ст. 24 ЗУ Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні орган реєстрації вносить зміни до реєстру територіальної громади на підставі, зокрема судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Відповідно до п. 50 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), якій було затверджено Постановою Кабінету Міністрів країни від 7 лютого 2022 р. № 265 зняття із задекларованого /зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється на підставі: зокрема рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою (у такому випадку адміністративний збір не сплачується).

Відповідно до п. 51 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), якій було затверджено Постановою Кабінету Міністрів країни від 7 лютого 2022 р. № 265 подання заяви про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) дитини віком до 14 років або особи, визнаної судом обмежено дієздатною або недієздатною, здійснюється одним із батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників.

Аналізуючи наведені норми законодавства та обставини, встановлені по справі, той факт, що ОСОБА_2 та його неповнолітній син ОСОБА_3 не проживають в будинку з надвірними спорудами, якій розташований за адресою: АДРЕСА_2 , суд приходить до висновку, що відповідачі, як особи, що понад один рік без поважних причин у житловому приміщенні не проживають, власником житлового будинку не являються, комунальні послуги не сплачують, реєстрація відповідачів у вищевказаному будинку порушує права позивача, оскільки перешкоджає здійсненню права користування майном, відповідачі втратили право користування спірним житлом, тому позовні вимоги про визнання осіб такими що втратили право користування житлом підлягають задоволенню.

На підставі ст. ст. 319, 355, 369, 383, 319, 405 ЦК України, керуючись ст. ст. 12, 13, 141, 247, 259, 263, 264, 265, 274-279, 280-284, 354 ЦПК України, суд, -

Вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 , котрий діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_1 ), третя особа: орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради (65025, м. Одеса, пр. Добровольського, буд. 106) про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , такими що втратили право користування будинком з надвірними спорудами, а саме будинком АДРЕСА_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Суворовський районний суд м. Одеси.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повний текст рішення складено та підписано 26 липня 2022 року.

Суддя