Провадження №2/523/3069/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" лютого 2022 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси, в складі:

головуючого судді - Дяченко В.Г.,

секретар судового засідання - Єпутатова В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, цивільну справу за позовом, ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Суворовського районного суду м. Одеси перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно, а саме на 1/2 (одну другу) частину квартири АДРЕСА_1 .

Позов мотивується тим, що 15 травня 1999 року між ОСОБА_4 , яка діяла від свого імені і від імені та в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 було укладено договір купівлі - продажу нерухомого майна № № 99-0132, а саме квартиру АДРЕСА_2 .

На підставі даного Договору Позивач набув право спільної сумісної власності на 1/2 (одну другу) частину квартири.

Договір купівлі - продажу квартири було укладено відповідно з вимогами, встановленими ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», який зареєстрований на Одеській універсальної біржі «Витязь» в Журналі реєстрації правочинів по об`єктам нерухомості, реєстраційний № 99-0132 від 15 травня 1999 року.

Вказаний договір купівлі-продажу був зареєстрований у комунальному підприємстві Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості у реєстровій книзі Бюро від 27.05.1999р., запис в реєстровій книзі 324 пр стор.119 - р.№163, що підтверджується записами на зворотній стороні вказаного договору.

Під час укладання договору між сторонами було досягнуто згоди і виконані суттєві умови договору, покупцем, до підписання договору, була передана продавцям обумовлена сума грошей, у розмірі 32800 грн., вони в свою чергу передали документи на квартиру та ключі.

З моменту придбання вищевказаного нерухомого майна і до цього часу, позивач здійснює право користування та володіння 1/2 (одною другою) частиною вказаної квартири у повному обсязі, мешкає у квартирі, сплачує всі комунальні послуги, здійснює поточний ремонт.

На даний час оригінал договору купівлі-продажу№ 99-0132 від 15 травня 1999 року, вищевказаної квартири позивачем втрачено, суду була надана копія даного договору.

Згідно довідки КП «БТІ» ОМР № 6045 від 02.08.2021р. КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради повідомляє, що станом на 31.12.2012р. право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстроване за: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна №99-0132, зареєстрованого Одеською універсальною біржою «Витязь» від 15 травня 1999 року. Дата реєстрації 27.05.1999р., запис в реєстровій книзі 324 пр стор.119 - р.№163.

На час укладення договору позивач, ні відповідачі не знали, що правочин, в відповідності до ст. 47 ЦК України (1963 року) підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час також був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно до ст. 15 якого, правочини зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 04 жовтня 2021 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі в порядку загального позовного провадження. Роз`яснено відповідачам право подати відзив на позов відповідно до положення ст. 178 ЦПК України.

Представник позивача ОСОБА_1 , адвокат Майборода Г.О. підтримала позовні вимоги та просила задовольнити їх у повному обсязі.

Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце проведення якого повідомлялись у встановленому законом порядку. Відзив на адресу суду не надавали, що відповідно до ст. 223 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі наявних доказів.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, встановивши факти і відповідні їм правовідносини, дійшов наступного:

Згідно договору купівлі - продажу нерухомого майна № № 99-0132 від 15 травня 1999 року, укладеного на Одеській універсальної біржі «Витязь», ОСОБА_4 , яка діяла від свого імені і від імені та в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , купили, а та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 продали саме квартиру АДРЕСА_3 ., який було зареєстровано у комунальному підприємстві Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості у реєстровій книзі Бюро за ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , запис в реєстровій книзі 324 пр стор.119 - р.№163, від 27.05.1999р, що підтверджується записами на зворотній стороні вказаного договору.

Факт державної реєстрації в ОМБТІ та РОН права власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 яка була придбана за договором купівлі-продажу нерухомого майна № 99-0132 від 15.05.1999 року, свідчить про те, що держава визнала право власності позивача на спірну нерухомість, як таке, що виникло на не заборонених законом підставах.

Позивач зазначає, що сторонами договір був повністю виконаний: продавцями були звільнені всі приміщення житлового будинку та передали покупцю ключі і знялися з реєстрації за вказаною адресою.

Враховуючи те, що правовідносини між сторонами виникли під час дії Цивільного кодексу України 1963 року, тому мають регулюватися саме його нормами.

Відповідно до ст. 153 ЦК Української РСР 1963 року, договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах.

Згідно ст. 15 Закону України «Про товарні біржі» № 1957 XII від 10 грудня 1991 року в редакції, яка діяла на час укладення договору купівлі - продажу в 1995 році, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Угода вважалась укладеною з моменту її реєстрації на біржі.

Відповідно до ч.2 ст. 47 ЦК УРСР, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а інша ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою виконавчої сторони визнати угоду дійсною. В цьому разі подальше нотаріальне посвідчення угоди не потребується.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права.

Відповідно до ч.2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Судом встановлено, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемним є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню.

У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України.

Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядаю справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що між сторонами дійсно був укладений договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1 . та всі істотні умови даного договору сторонами були виконані. А отже у позивача виникло право власності на 1/2 (одну другу) частину квартири АДРЕСА_1 .

При вчиненні правочину дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності, всі сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі - продажу будинку, правочини були реальними і вчинені у формі, дозволенній чинним законодавством України в 1998 році.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги правомірні, підтверджені нормами ст. 47 ч.2 ЦК України в редакції 1963 року, що регулювала дані правовідносини на час укладення договору купівлі - продажу і підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожному доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

У зв`язку з тим, що відповідачі ухиляються від нотаріального посвідчення угоди, і така можливість втрачена, правочин підлягав державній реєстрації і така реєстрація не була проведена, враховуючи неможливість вирішення цього питання в іншому порядку, ніж судовому, суд приходить до висновку про необхідність захисту прав шляхом задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 5,6,10, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП: НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно - задовольнити.

Визнати право власності на 1/2 (одну другу) частину квартири АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП: НОМЕР_1 ), набуте на підставі договору купівлі - продажу нерухомого майна № 99-0132 від 15 травня 1999 року, укладеного на Одеській універсальній біржі «Витязь».

Рішення суду може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 17.02.2022 року.

Суддя