Номер провадження: 22-ц/813/1795/22
Номер справи місцевого суду: 507/1441/19
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Вадовська Л. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М.,

суддів - Колеснікова Г.Я., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря - Поворозко І.Ю.,

за участю сторін, інших учасників справи, представників учасників справи:

представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Бобошко Н.Є. - не з`явились,

від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Маловасилівської сільської ради Подільського району Одеської області - не з`явились,

переглянувши справу №507/1441/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , за участю третіх осіб приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Бобошко Наталії Євгенівни, Маловасилівської сільської ради Подільського району Одеської області про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання заповіту недійсним, визнання права власності на спадкове майно, стягнення витрат на поховання за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Любашівського районного суду Одеської області від 12 серпня 2020 року у складі судді Вужиловського О.В., -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 , звернувшись у 2019 році до суду з вищеназваним позовом, вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько ОСОБА_5 , після його смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 5,29 га, розташовану на території Маловасилівської сільської ради Любашівського району Одеської області. У видачі свідоцтва про право на спадщину їй відмовлено через розбіжності в написанні прізвищ батька в свідоцтві про смерть і в свідоцтві про її народження та через наявність заповіту батька на користь сестри ОСОБА_3 . Заповіт є недійсним, так як підпис від імені батька вчинила інша особа. Крім того, з травня 2018 року батько тяжко хворів, з огляду на що не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Після уточнення 13 березня 2020 року позовних вимог, позивач ОСОБА_1 просила встановити факт родинних відносин між нею та ОСОБА_5 , визнати недійсним заповіт від імені ОСОБА_5 , посвідчений 15 березня 2019 року секретарем Маловасилівської сільської ради, виділити в натурі частку в спадковому майні, визнати право власності за спадкоємцями за законом на спадкове майно в рівних частках; стягнути з ОСОБА_3 Ѕ частку витрат на поховання батька (а.с.52-66, 82-85).

Відповідач ОСОБА_3 позов визнала в частині встановлення факту родинних відносин, не визнала в іншій частині вимог за недоведеністю вимог.

Рішенням Любашівського районного суду Одеської області від 12 серпня 2020 року позов задоволено частково;

встановлено факт, що ОСОБА_1 являлась донькою ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

встановлено, що заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Маловасилівської сільської ради 15 березня 2019 року від імені ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 не підлягає виконанню як нікчемний;

стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на поховання в сумі 3982,50 грн., судові витрати в сумі 985,37 грн.;

стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 840,80 грн.; в іншій частині позовних вимог відмовлено (а.с.101-104).

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині заповіту і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні вимог про визнання заповіту недійсним.

За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість рішення суду з підстав неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права полягає в наступному. Посвідчення заповіту відбулося у присутності двох свідків, які не є спадкоємцями за заповітом, членами сім`ї чи близькими родичами заповідача, дієздатність свідків було перевірено та ніхто під сумнів їх дієздатність не ставить. Оспорюваний заповіт був посвідчений з дотриманням порядку, визначеного статтями 1248, 1253 ЦК України та розділу П Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Підписання заповіту іншою особою на прохання ОСОБА_5 відбулося з дотриманням вимог закону та відображало дійсне волевиявлення заповідача на розпорядження своїм майном, текст заповіту був прочитаний вголос свідками та секретарем сільської ради. Встановивши, що позивачем не доведено обставин відсутності волевиявлення заповідача щодо складання заповіту на користь ОСОБА_3 , що спадкодавець усвідомлював свої дії, що підпис в заповіті вчинила інша особа на прохання ОСОБА_5 в присутності свідків, що заповіт був підписаний іншою особою на прохання ОСОБА_5 та з додержанням вимог, встановлених законодавством, суд не ухвалив рішення про відмову в задоволенні вимог про визнання заповіту недійсним, а, вийшовши за межі позовних вимог, за власною ініціативою визнав заповіт таким, що не підлягає виконанню, як нікчемний. Суд не врахував, що відповідно до частини 2 статті 215 ЦК України нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним, а також положення частини 2 статті 219 ЦК України щодо можливості визнання судом одностороннього правочину, вчиненого без додержання вимог закону про його посвідчення, дійсним, якщо буде встановлено, що він відповідав справжній волі особи, яка його вчинила, а правомірному посвідченню правочину перешкоджала обставина, яка не залежала від його волі. Суд не врахував судову практику, відповідно до якої сама по собі відсутність вказівки у посвідчувальному написі на причину, з якої заповіт не міг бути підписаний заповідачем особисто, не свідчить про дефект форми заповіту та його недійсність, у зв`язку з чим суди повинні встановити дійсне волевиявлення заповідача. В апеляційній скарзі не зазначено нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці.

У поясненні на апеляційну скаргу Маловасилівська сільська рада зазначила, що заповідач за станом здоров`я виявив бажання використати своє право посвідчити заповіт згідно частини 2 статті 1248, статті 1252 ЦК України, що й було зроблено в приміщенні сільської ради секретарем виконкому ради Лазуренко Т.М. згідно її повноважень. ОСОБА_3 є донькою заповідача, яка проживала біля свого батька на протязі трьох років до смерті та здійснювала за ним постійний догляд, тому волевиявлення заповідача було цілком доречним. ОСОБА_7 також є донькою заповідача, яка не здійснювала за ним догляд та не навідувала. ОСОБА_7 успадкувала земельний пай своєї матері ОСОБА_8 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішення суду в частині заповіту не є обґрунтованим.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог про визнання недійсним заповіту та ухвалення в цій частині нового рішення по суті цих вимог з огляду на наступне.

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є дочками ОСОБА_5 , 1935 року народження.

15 березня 2019 року секретарем виконавчого комітету Маловасилівської сільської ради Любашівського району Одеської області посвідчено в присутності свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 заповіт ОСОБА_5 , який все належне йому майно заповів ОСОБА_3 . В заповіті зазначено, що через неписьменність ОСОБА_5 заповіт підписав ОСОБА_11 .

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Спадкову справу №125/2019 до майна померлого ОСОБА_5 заведено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Бобошко Н.Е. за заявою спадкоємця ОСОБА_1 .

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України).

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст.1233 ЦК України). Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю; право на заповіт здійснюється особисто (ст.1234 ЦК України). Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (ч.1 ст.1235 ЦК України). Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому (ч.1 ст.1236 ЦК України).

Загальні вимоги до форми заповіту передбачено статтею 1247 ЦК України, відповідно до яких заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання (ч.1); заповіт має бути особисто підписаний заповідачем; якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу (ч.2); заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу (ч.3).

Якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування (ч.1 ст.1251 ЦК України).

На бажання заповідача його заповіт може бути посвідчений при свідках; свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю; свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому; у текст заповіту заносяться відомості про особу свідків (ст.1253 ЦК України).

Позовні вимоги про визнання заповіту недійсним обґрунтовано тим, що підпис в заповіті вчинила інша особа, що заповіт складений без ОСОБА_5 та ним не підписаний, що в силу тяжкої хвороби заповідач не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Недійсність заповіту врегульовано статтею 1257 ЦК України, частиною 2 даної норми права передбачено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

ОСОБА_5 на час складання заповіту не був визнаний судом недієздатним, його дієздатність не була обмежена, тому він як фізична особа мав передбачене статтею 1234 ЦК України право на складання заповіту.

ОСОБА_5 як заповідач призначив своїм спадкоємцем дочку ОСОБА_3 , заповітом охоплено права та обов`язки, які заповідачу належали на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які могли йому належати у майбутньому, що відповідає положенням частини 1 статті 1235, частини 1 статті 1236 ЦК України.

Заповіт ОСОБА_5 складений у письмовій формі, посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування, а саме посвідчений секретарем виконавчого комітету Маловасилівської сільської ради Лазуренко Т.М. в приміщенні Маловасилівської сільської ради, що відповідає вимогам частини 1 статті 1251 ЦК України.

Заповіт складений у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання, заповіт підписаний відповідно до частини 4 статті 207 ЦК України.

Обставини, з якими частина 1 статті 1257 ЦК України пов`язує нікчемність заповіту, відсутні, оскільки заповіт є таким, що складений ОСОБА_5 як особою, яка мала на це право, заповіт є таким, що складений з дотриманням вимог щодо його форми та посвідчення.

Висновок суду першої інстанції щодо нікчемності заповіту безпідставний, більш того, позовні вимоги не заявлено з підстав частини 1 статті 1257 ЦК України.

Заповіт ОСОБА_5 посвідчений при свідках, які були особами з повною цивільною дієздатністю та відповідали вимогам частини 4 статті 1253 ЦК України. Відомості про особу свідків занесені у текст заповіту; свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитали його вголос та поставили свої підписи на ньому. Дотриманням даної вимоги додатково забезпечує відповідність змісту заповіту дійсній волі заповідача.

Частина 2 статті 1257 ЦК України пов`язує визнання заповіту недійсним з необхідністю встановлення того, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відсутність вільного волевиявлення заповідача ОСОБА_5 та відповідності такого його волі обґрунтовано тим, що заповіт складено без нього та підписано не ним, а іншими особами.

Визначені статтею 1247 ЦК України загальні вимоги до форми заповіту передбачають можливість підписання заповіту відповідно до частини 4 статті 207 цього Кодексу, якщо особа не може особисто підписати заповіт.

За змістом частини 4 статті 207 ЦК України якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа; підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.

Заповіт ОСОБА_5 не підписаний ним власноручно, за його дорученням та у його присутності та присутності свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 заповіт підписано іншою особою, а саме ОСОБА_11 ; в заповіті зроблено помітку про неписьменність ОСОБА_5 .

Частина 2 статті 1247 ЦК України закріплює підписання заповіту іншою особою, якщо заповідач не може особисто підписати заповіт. Дана норма права не передбачає обов`язку зазначення причин неможливості особистого підпису. Тобто, йдеться про те, що якщо заповідач не може підписати заповіт, він може бути підписаний іншою особою за його дорученням.

Допитані в суді свідки підтвердили, що заповіт складався у присутності ОСОБА_5 , що заповіт був підписаний ОСОБА_11 за дорученням заповідача, що волевиявленням ОСОБА_5 було на складання заповіту на користь дочки ОСОБА_3 , яка останні роки з ним проживала та його доглядала.

Суду не надано доказів того, що волевиявлення ОСОБА_5 на складання заповіту на користь дочки ОСОБА_3 не було вільним та не відповідало його внутрішній волі.

Вільне волевиявлення заповідача, відповідність волевиявлення внутрішній волі заповідача у даному випадку є визначальним. Причини, з яких ОСОБА_5 власноручно не підписав заповіт, не мають визначального значення.

У випадку не підписання заповіту власноручно заповідачем суд має перевірити, чи був присутній заповідач при підписанні за його дорученням заповіту іншою особою; чи засвідчений підпис іншої особи на тексті заповіту нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії; чи зазначено причини, з яких текст заповіту не міг бути підписаний особою, яка його склала.

В даному випадку ці вимоги закону дотримано.

Зібрані у справі докази не є достатніми для визнання заповіту недійсним з підстав частини 2 статті 1257 ЦК України.

Не приймаються й посилання на визнання заповіту недійсним з підстав статті 225 ЦК України, оскільки дана норма права передбачає визнання правочину недійсним, якщо такий вчинений особою, яка в момент його укладення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними.

В даному випадку не є спірним те, що ОСОБА_5 тяжко хворів, однак це саме по собі не є достатнім для застосування статті 225 ЦК України, оскільки наявність стану ОСОБА_5 , який на момент складання заповіту не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними, підтверджується судово-психіатричною експертизою, яка в справі не проводилась.

В порядку статті 141 ЦПК України на ОСОБА_1 покладаються понесені та документально підтверджені витрати ОСОБА_3 на сплату судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 1152,60 грн.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Любашівського районного суду Одеської області від 12 серпня 2020 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , за участю третіх осіб приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Бобошко Наталії Євгенівни, Маловасилівської сільської ради Подільського району Одеської області про визнання заповіту недійсним - скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , за участю третіх осіб приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Бобошко Наталії Євгенівни, Маловасилівської сільської ради Подільського району Одеської області про визнання заповіту недійсним - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_3 з ОСОБА_1 витрати на сплату судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 1152 грн. 60 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 березня 2022 року.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Г.Я.Колесніков

Є.С.Сєвєрова