КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №381/2666/22 Головуючий у 1 інстанції: Ковалевська Л.М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 грудня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Сліпченка О.І., Суханової Є.М.,

при секретарі: Панчошній К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 19 вересня 2022 року у справі за заявою ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису, заінтересована особа - ОСОБА_3 , Орган опіки та піклування Фастівської міської ради, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду в інтересах малолітньої дитини із заявою про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_3 , в якому просила визначити тимчасові обмеження його прав.

В обґрунтування заяви зазначала, що рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області суду від 09 липня 2021 року встановлено спосіб участі ОСОБА_3 у вихованні та спілкуванні дитини ОСОБА_2 , 2015 року народження.

Також зазначала, що 06 вересня 2021 року Фастівським відділом ДВС у Фастівському районі відкрито виконавче провадження №66705524 з примусового виконання рішення суду, яке постановою державного виконавця від 28.12.2021 року було закрито за заявою стягувача ОСОБА_3 .

Постановою державного виконавця від 01.08.2022 року повторно відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення суду.

16.08.2022 року сторони з'явилися на виконання рішення суду до державного виконавця, на яке було залучено і представника служби у справах дітей та сім'ї виконкому Фастівської міської ради.

Під час зустрічі ОСОБА_3 почав тиснути на дитину, примушувати з ним спілкуватися. Потім схватив дитину за руку та намагався залишитися з ним на одинці. Малолітній син пручався, кликав на допомогу, намагався покинути приміщення, на що батько силою його утримував, чим спричинив тілесні ушкодження.

На зауваження представника служби дітей та ОСОБА_1 не реагував, і останній теж завдав тілесних ушкоджень. Внаслідок таких зухвалих дій ОСОБА_3 було викликано поліцію. На сьогодні порушено кримінальне провадження щодо завдання дитині тілесних ушкоджень з боку батька. Дитина вкотре знервована, не контактує.

З огляду на вищевикладене та з урахуванням наявності психологічного та фізичного насильства, що вчиняє ОСОБА_3 відносно свого сина ОСОБА_2 , заявниця просила заяву задовольнити.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 19 вересня 2022 року в задоволенні заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким заяву про видачу обмежувального припису задовольнити.

Скаргу обґрунтовує тим, що відмовляючи у задоволенні заяви про видачу обмежувального припису кривднику (батьку неповнолітньої дитини), суд першої інстанції, на її думку, зробив невірні висновки щодо обставин справи.

Мотивуючи свою відмову у видачі обмежувального припису, суд першої інстанції зробив висновок, що поведінка батька під час виконання рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 09 липня 2021 року про встановлення способу участі батька ОСОБА_3 у вихованні спільного малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не є насильством у сім`ї. Тобто, будь-яка неправомірна поведінка батька відносно дитини на стадії виконання зазначеного судового рішення на думку суду першої інстанції розцінюється як припустимою. Допустимою і належною поведінкою на думку суду вважається будь-яке насилля над дитиною (чи фізичне, чи психологічне, тощо).

Вважає, що такі висновки суду першої інстанції суперечать зазначеним вище нормам закону. За обставинами справи саме батько допустив відносно малолітнього сина психологічне та фізичне насилля. Місце та час допущення насилля над дитиною з боку члена сім'ї за нормами ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» не спростовує факт вчинення такого насильства. Навпаки, суд зобов'язаний за наведеними нормами закону захистити неповнолітню дитину та попередити вчинення домашнього насильства. Заходом попередження і захисту є судовий обмежувальний припис відносно кривдника дитини.

Але, не зважаючи на досліджені докази під час розгляду справи, суд першої інстанції зробив хибні висновки, які в свою чергу суперечать і обставинам справи, і наведеним вище нормам закону.

Учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не доведено факту, що ОСОБА_3 вчиняє фізичне та психологічне насильство щодо свого сина ОСОБА_2 , 2015 року народження, а тому відсутні підстави видати обмежувальний припис відносно ОСОБА_3 .

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 та його батьками є: ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 09 липня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_1 не перешкоджати ОСОБА_3 у спілкуванні і вихованні дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Встановлено спосіб участі ОСОБА_3 у вихованні та спілкуванні дитини ОСОБА_2 , шляхом побачень.

Встановлено, що за заявою стягувача ОСОБА_3 постановою головного державного виконавця Костецького М.М. від 28.12.2021 закінчено виконавче провадження з примусового виконання рішення суду №381/3336/20, так як сторони знайшли спільну мову.

За заявою стягувача ОСОБА_3 постановою головного державного виконавця Костецького М.М. від 06.05.2022 відновлено виконавче провадження з примусового виконання рішення суду №381/3336/20.

Постановою головного державного виконавця Таратутенко Л.О. від 01.08.2022 року відкрито виконавче провадження з виконання рішення суду у справі №381/3336/20.

Вимогою головного державного виконавця Таратутенко Л.О. від 11.08.2022 зобов'язано Службу у справах дітей та сім'ї ВК ФМР бути присутнім при проведенні виконавчих дій за даним виконавчим листом 16.08.2022 року в 10-30 год. в приміщенні Фастівського ВДВС.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів заяви, 16 серпня 2022 року головним державним виконавцем Костецьким М.М. складено Акт про неможливість проведення виконавчих дій щодо виконання рішення суду в зв`язку з тим, що стягувач ОСОБА_3 перешкоджав виконанню, застосував до боржника ОСОБА_1 фізичну силу та висловлювався нецензурною лайкою.

Відеозапис зустрічі батька з дитиною, що відбулась 16.08.2022 року у приміщенні Фастівського відділу ДВС було оглянуто в судовому засіданні.

Зазначений відеозапис, на думку суду, свідчить про небажання малолітнього ОСОБА_2 зустрічатись з батьком, що дитина в критичній формі озвучувала у присутності усіх учасників виконавчого провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, після зустрічі дитини з батьком, ОСОБА_2 , при огляді встановлено забій правого передпліччя, що підтверджено медичною довідкою від 16.08.2022 року.

Відповідно до висновку експерта №21 від 19.08.2022 року «при проведенні судово-медичної експертизи ОСОБА_2 , у нього мали місце ушкодження у вигляді чотирьох синців на правій верхній кінцівці, що виникли від дії тупого предмету і відносяться до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості».

Відомості по даному факту внесені в ЄРДР від 16.08.2022 року.

Згідно Заключення про роботу психолога №43/01-15 від 10.05.2022 року надано такий висновок: дитина ОСОБА_2 на сьогоднішній день знаходиться в психологічній травмі і потребує психотерапевтичної підтримки і тривалого періоду психологічної реабілітації. Рекомендації: обом батькам, а також іншим родичам докласти всіх зусиль до формування позитивного образу батька/мами. Максимально сприяти спілкуванню дитини з обома батьками-це є необхідною умовою психологічного здоров'я дитини.

За ст.350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Відповідно до п.п.3, 6, 7, 8 ч.1 ст.1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі.

Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Враховуючи положення ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Частиною 2 ст.3 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти).

Відповідно до п.2 ч.1 ст.24 цього Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить, зокрема, обмежувальний припис стосовно кривдника.

Частинами 2, 3, 4 ст.26 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків:

1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою;

2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи;

3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною;

4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою;

5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи).

Крім вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», в даному випадку, до спірних правовідносин підлягають застосуванню правила СК України.

За правилами статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов?язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов?язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п?ятою статті 157 цього Кодексу.

Як вбачається з рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 09 липня 2021 року: Зобов`язано ОСОБА_1 не перешкоджати ОСОБА_3 у спілкуванні і вихованні дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Встановлено спосіб участі ОСОБА_3 у вихованні та спілкуванні дитини ОСОБА_2 , шляхом побачень:

двічі на місяць за попередньою домовленістю з матір`ю дитини про дату, години місце зустрічей (за участі фахівця соціальної роботи протягом перших трьох місяців);

в період навчання дитини в шкільному закладі кожну першу та третю суботу місяця з 10 год до 18 год за попереднім погодженням з матір`ю дитини;

двічі на рік в зимовий та літній період терміном від 3 до 10 днів за попередньою домовленістю з матір`ю дитини із можливістю виїзду дитини на відпочинок і оздоровлення, враховуючи думку та стан здоров`я дитини без присутності матері.

Звертаючись до суду із даною заявою, мати дитини ОСОБА_1 просила суд обмежити батька дитини строком на шість місяців у спілкуванні з сином, заборонивши наближатись до місця проживання та навчання дитини на відстані 500 метрів.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, такий обмежувальний припис фактично зупиняє виконання рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 09 липня 2021 року, яке набрало чинності і перебуває на стадії виконання.

Також, психолог дав рекомендацію обом батькам, а також іншим родичам докласти всіх зусиль до формування позитивного образу батька/мами та максимально сприяти спілкуванню дитини з обома батьками.

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що наявність виконавчого провадження щодо виконання рішення Фастівського міськрайонного суду від 09.07.2021 року щодо встановлення способу участі батька у вихованні малолітнього сина та поведінка батька під час виконавчого провадження, на думку суду, не може розцінюватись як насильство в сім`ї, і тому суд вірно вважав відсутніми підстави видати обмежувальний припис відносно ОСОБА_3 .

За ст. 350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців.

Згідно з ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 19 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 27 грудня 2022 року.

Головуючий:

Судді: