ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/972/22 Справа № 932/1320/21 Категорія 50 Суддя у 1-й інстанції - Куцевол В. В. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 15 вересня 2021 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 01 грудня 2006 року стягнуто із відповідача ОСОБА_2 аліменти на її користь на утримання малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку, але не менше 30% від прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 01 грудня 2006 року і до досягнення ними повноліття. Діти проживають з нею та знаходяться на її утриманні.

Вказує, що станом на 01 лютого 2021 року сума заборгованості по виконавчому листу зі сплати аліментів за період з 01 грудня 2018 по 01 лютого 2021 року становить 7 506,45 грн.

Оскільки наявне прострочення зобов`язання ОСОБА_2 зі сплати аліментів, відповідно до положень статті 196 СК України з останнього підлягає стягненню пеня, розмір якої за весь час прострочення щомісячних виплат становить 7 137,72 грн., яку просила стягнути.

Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 15 вересня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відсутня вина відповідача у несплаті заборгованості по аліментам за спірний період, оскільки така заборгованість виникла внаслідок неправильного нарахування аліментів державним виконавцем. Відповідач перерахував на карту позивача суму у розмірі 9 000 грн, що також свідчить про відсутність у нього умислу на ухилення від сплати заборгованості по аліментам, а тому відсутні правові підстав для стягнення з нього неустойки.

Не погодившись таким рішенням суду, позивач подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції залишено поза увагою той факт, що відповідач усвідомлюючи свій обов`язок щодо сплати аліментів, навмисно сплачував по 2000 грн., вважаючи даний розмір аліментів достатнім, отже судом не враховано принцип забезпечення найкращих інтересів дітей. Крім того, сплачена відповідачем в рахунок сплати самої заборгованості сума у розмірі 9 000 грн., не є пенею, а тому не можна вважати, що спір вирішено.

У січні 2021 року відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, посилаючись на те, що рішення суду є законним та обґрунтованим. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на їх законність не впливають.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з таких підстав.

Судом встановлено, що на підставі рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 01 грудня 2006 року з відповідача ОСОБА_2 стягнуто на користь позивача аліменти на утримання малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку, але не менше 30% від прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 01 грудня 2006 року і до досягнення ними повноліття, та видано виконавчий лист.

Відповідно до наданої позивачем копії довідки-розрахунку розміру заборгованості зі сплати аліментів державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Полякової В.В. , відповідач має заборгованість зі сплати аліментів за виконавчим листом за період 01 грудня 2018 по 01 лютого 2021 року у розмірі 7 137,72 грн.

Разом з цим, на вимогу відповідача державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Поляковою В.В. проведено розрахунок розміру заборгованості зі сплати аліментів, з якого вбачається, що станом на 30 листопада 2020 року заборгованість за виданим виконавчим листом відсутня, є переплата у розмірі 79 932,14 грн. Факт переплати та відсутність заборгованості за виконавчим листом підтверджується довідкою начальника Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) від 30 листопада 2020 року № 03-2/55955/5.

Окрім того, в матеріалах справи наявна квитанція від 12 лютого 2022 року про добровільне перерахування відповідачем на картку позивача суми у розмірі 9 000 грн., для вирішення спірної ситуації, що міститься в матеріалах справи.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив із відсутності вини відповідача у простроченні сплати аліментів, оскільки заборгованість, яка встановлена державним виконавцем виникла внаслідок неправильного їх нарахування державним виконавцем, а саме у зв`язку із помилковим тлумаченням останнім норм статті 195 СК України при розрахунку щомісячної суми стягнення для платника аліментів.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).

Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.

На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.

Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.

Вказаний висновок підтверджується наступним.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Тлумачення статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

У зв`язку з викладеним Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду вважав за необхідне уточнити висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2018 року у справі № 572/1689/16-ц (провадження № 61-311 св 17), зазначивши, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи, а не у всіх випадках, крім несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками.

Встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, правильне застосування норм матеріального права, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що вина відповідача у простроченні сплати аліментів відсутня, оскільки заборгованість за аліментами виникла внаслідок неправильного їх нарахування державним виконавцем, а саме із помилкового тлумачення останнім положень ст. 195 СК України. Крім того, встановив відсутність самої заборгованості за аліментами, що також свідчить про відсутність умислу на ухилення від сплати аліментів.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що усвідомлюючи свій обов`язок зі сплати аліментів відповідач навмисно сплачував на утримання дітей лише 2 000 грн., вважаючи даний розмір аліментів достатнім, є безпідставними, оскільки вони були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставини справи. При цьому, у цій категорії справ визначальним є вина платника аліментів у виникненні заборгованості по аліментам.

Доводи апеляційної скарги про те, що сплачена відповідачем сума в рахунок сплати самої заборгованості, яка не є пенею, а тому вважати, що сплатою заборгованості спір фактично вирішено не можна, не заслуговують на увагу, оскільки не свідчать про наявність підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції, а лише фактично зводяться до особистого тлумачення відповідачем законодавства через призму власних інтересів та незгоди з правовою оцінкою щодо фактичних обставин справи.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки наявних в матеріалах справи доказів, право на оцінку яких має лише суд відповідно до вимог ст.89 ЦПК України.

Згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати, у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 15 вересня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

О.В. Лаченкова