Справа № 146/484/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" липня 2022 р. Томашпільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Скаковської І.В.,

за участю секретаря судового засідання Максимчук О.В.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в смт. Томашпіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

В травні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, мотивуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_2 03 січня 2020 року позичив у нього 5000 (п`ять тисяч) доларів США, які зобов`язався повернути до 03 червня 2020 року та 09 грудня 2021 року позичив у нього ще 1700 (одна тисяча сімсот) доларів США, які зобов`язався повернути до 31 грудня 2021 року. Однак відповідач дані зобов`язання не виконав, належні грошові кошти не повернув.

Оскільки відповідач свої зобов`язання щодо повернення боргу за договором позики не виконав, в зв`язку із чим позивач змушений звернутись до суду із даним позовом.

Ухвалою Томашпільського районного суду Вінницької області від 01 червня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовільнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі.

Згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Розглянувши заяви, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд приходить до наступного висновку з таких підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 200, ч. 4 ст. 206 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому підстав для призначення справи до судового розгляду немає.

Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст. 13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною 2 статті 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми, або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний передати позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що відповідач по справі ОСОБА_2 уклав договір позики з позивачем по справі ОСОБА_1 , за яким відповідач отримав у позивача грошові кошти у сумі 5000,00 доларів США, які зобов`язався повернути до 03 червня 2020 року, та 1700 доларів США, які зобов`язався повернути до 31 грудня 2021 року, що підтверджується письмовими розписками (а.с.6-7).

Даний борг відповідач не повернув.

Наявність у позивача оригіналів розписок свідчить про неповернення боргу відповідачем.

Згідно зі ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні бути виконані належним чином в установлений строк відповідно до умов договору.

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 1,2 ст. 192 ЦК України).

Згідно правової позиції викладеної в Постанові Великої Палати Верховного суду у справі № 761/12665/14-ц від 4 липня 2018 року (провадження № 14-134цс 18) суд встановлює, чи визначено зобов`язання в іноземній валюті, чи у гривні з визначенням грошового еквівалента в іноземній валюті. У разі визначення зобов`язання в іноземній валюті суд не вправі змінювати грошовий еквівалент зобов`язання і в резолютивній частині рішення має зазначити розмір і вид іноземної валюти, що підлягає стягненню. У разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. Перерахування суми у національній валюті України за офіційним курсом НБУ не вважається належним виконанням.

Оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований, повністю підтверджений матеріалами справи та підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно 526, 530, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, керуючись ст. ст. 2, 4, 12, 13, 76-81, 95, 247, 258, 263, 264, 265, 268, 279, 280, 281, 289, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 борг за договором позики в сумі 6700 (шість тисяч сімсот) доларів США.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене протягом 30 днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду через Томашпільський районний суд Вінницької області.

Суддя: І. В. Скаковська

Повний текст рішення виготовлено 26 липня 2022 року.