РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" вересня 2022 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Заярного А.М.,

за участі секретаря судових засідань Мухи Р.П.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про внесення змін до свідоцтва про права на спадщину за законом,

ВСТАНОВИВ:

28.01.2022 ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , звернувся до суду з цим позовом, в якому згідно зміненого предмету позовних вимог просив внести зміни до свідоцтва на спадщину за законом, що видане 18.02.2016 державним нотаріусом Жмеринської районної державної нотаріальної контори Вінницької області у спадковій справі №130/2016, зареєстровано в реєстрі за № 2-257, зазначивши, що спадкоємцями вказаного у свідоцтві майна, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , є її діти ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в рівних частках по 1/2 кожен.

Стислий виклад позиції позивача.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Мартинівка Жмеринського району Вінницької області померла матір позивача ОСОБА_5 . Позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері. Спадщину після смерті ОСОБА_5 , у відповідності до вимог ст. 549 ЦК УРСР 1963 року прийняли чоловік ОСОБА_6 , дочка ОСОБА_4 та син ОСОБА_2 .

У 2021 році позивачу стало відомо, що її рідний брат ОСОБА_2 оформив спадщину після смерті матері без її відома. Відповідно до спадкового реєстру ОСОБА_5 заповіт не залишала, відповідно до Витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) було встановлено, що в 2022 році було заведено спадкову справу до майна померлого. В подальшому відповідач надав позивачу копію свідоцтва про право на спадщину за законом, відповідно до якого спадщина на яку видано свідоцтво складається з земельної частки (паю).

Враховуючи вищевикладене позивач вважає, що її рідний брат відповідач ОСОБА_2 обманним шляхом здійснив переоформлення права на земельну частку (пай) та право власності на земельну ділянку, яке належало їх матері виключно на своє ім`я, шляхом приховування від нотаріуса наявності інших спадкоємців першої черги після смерті матері, про свій намір отримати спадщину не поставивши до відома позивача, яка являється спадкоємцем першої черги.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги просив задовольнити. Визнав, що спадщину після смерті ОСОБА_5 прийняли її чоловік ОСОБА_6 (який вже помер), дочка ОСОБА_4 та син ОСОБА_2 .

У підготовчому судовому засіданні 08.06.2022 представником позивача було визнано факт, що ОСОБА_4 за дорученням ОСОБА_2 у 2016 році укладала договір оренди земельної ділянки, яка отримана останнім в спадок на підставі свідоцтва, яке є предметом позову.

Стислий виклад заперечень відповідача.

10.05.2022 до суду від представника відповідача ОСОБА_3 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник відповідача просила відмовити в задоволенні позову з підстав того, що позивачем пропущено строк позовної давності, враховуючи, що остання з 11.07.2016 отримує орендну плату за земельну ділянку на що її уповноважив відповідач. Відповідно доводи позивача про те, що вона дізналась про порушення свого права лише в 2021 році є такими, що не відповідають дійсності.

Однак в судовому засіданні представник відповідача клопотання про відмову у задоволенні позову в зв`язку із пропущенням строків позовної давності не підтримала, просила відмовити у задоволенні позову з підстав того, що представник позивача звернувся до суду з порушенням норм матеріально права, адже при поданні позовної заяви представник позивача повинен був керуватись нормами ЦК УРСР , які діяли на час виникнення правовідносин, а не ЦК України. Додатково вказала, що погоджується з тим, що позивач, відповідач та їх покійний батько, прийняли спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 на підставі ст. 549 ЦК УРСР.

Процесуальні дії, заяви та клопотання.

08.02.2022 ухвалою судді відкрито провадження у справі призначено підготовче засідання на 05.04.2022. Витребувано у нотаріуса копію спадкової справи.

17.02.2022 надійшла витребувана судом спадкова справа.

05.04.2022, 11.05.2022 та 08.06.2022 розгляд справи відкладено.

10.05.2022 від представника відповідача надійшло клопотання про продовження строку для подання відзиву, який надійшов до суду 10.05.2022.

11.05.2022 від представника відповідача надійшло клопотання про витребування доказів, від якого у судовому засіданні вона відмовилась.

08.06.2022 від представника позивача надійшла заява про зміну предмету позову.

30.06.2022 підготовче провадження закрито, справа призначена до судового розгляду на 20.09.2022.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, посилання на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Відповідно до копії свідоцтва про народження батьками ОСОБА_4 зазначені ОСОБА_6 , ОСОБА_5 (а.с.13).

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що вбачається з копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.14).

Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.15).

Як вбачається з довідки Біликовецької сільської ради від 15.06.2016 №302 ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно до дня своєї смерті проживала та була зареєстрована в с. Мартинівка Жмеринського району Вінницької області. На час відкриття спадщини разом зі спадкодавцем проживали та були зареєстровані: чоловік ОСОБА_6 , син ОСОБА_2 , дочка ОСОБА_4 , онука ОСОБА_7 , онук ОСОБА_8 (а.с.16).

Відповідно до копії довідки Жмеринського районного сектору ДМС України від 30.06.2016 № 24/1223 ОСОБА_4 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.17).

Згідно копії Витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) інформація за параметрами ОСОБА_5 у Спадковому реєстрі відсутня (а.с.18).

Відповідно до копії Витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) після смерті ОСОБА_5 заведена спадкова справа за № 58597451, у реєстрі зареєстровано свідоцтво право на спадщину № 58597474 (а.с.19), відповідно до копії якого спадкоємцем зазначеного в свідоцтві майна ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 є її син ОСОБА_2 спадщина складається з права на земельну частку (пай) у землі, що перебувала у колективній власності КСП «Україна» с. Біликівці Жмеринського району Вінницької області, розміром 2,07 в умовних кадастрових гектарах (а.с.20).

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна право владності на земельну ділянку з кадастровим номером :06:002:0112, площею 1,7662 га зареєстровано за ОСОБА_2 (а.с.21,21 зворот).

Як вбачається з листа Головного управління Держгеокадатсру у Вінницькій області від 18.01.2022 № 191/14-22 за ОСОБА_5 рахується земельна ділянка № НОМЕР_3 , загальною площею 1,7662 га (а.с.22).

Відповідно до копії спадкової справи № 130/2016 до майна мерлої ОСОБА_5 , 18.02.2016 ОСОБА_2 звернувся до Жмеринської районної державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, що складається з земельної ділянки, що перебувала у колективній власності КСП «Україна», розміром 2,07 га після смерті ОСОБА_5 , одночасно повідомив, що інші спадкоємці відсутні. Відомості про вчинення нотаріусом дій, передбачених ст. 63 Закону України «Про нотаріат» щодо повідомлення (пошуку) інших спадкоємців, у спадкові справі відсутні. На підставі даної заяви останньому було видано свідоцтво про право на спадщину за законом (а.с.33-52).

Згідно копії довіреності від 04.07.2016, посвідченої приватним нотаріусом Жмеринського районного нотаріального округу, Котляр П.О. уповноважив ОСОБА_4 представляти його інтереси та діяти від його імені у всіх установах організаціях (а.с.75). На підставі даної довіреності ОСОБА_4 від імені ОСОБА_2 було укладено договір оренди земельної ділянки (а.с.76-80).

Мотиви суду. Норми права застосовані судом.

При вирішенні спору суд аналізує наступні норми права.

Так, представник позивача звернувшись до суду за захистом порушених прав просив суд винести рішення, яким внести зміни до свідоцтва про право на спадщину на підставі ст. 1300 ЦК України (в редакції ЦК України 2004 року).

Згідно ст. 1300 ЦК України (в редакції ЦК України 2004 року) дійсно за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, нотаріус або в сільських населених пунктах - уповноважена на це посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини може внести зміни до свідоцтва про право на спадщину. На вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину. У випадках, встановлених частинами першою і другою цієї статті, нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину.

Проте, як встановлено судом, спадщина після смерті ОСОБА_5 відкрилась в 1999 році, тобто під час дії ЦК УРСР (в редакції 1963 року), а тому положення саме цього Кодексу підлягають застосуванню при вирішенні питання про спадкування майна померлої.

Відповідно до п. 4 Перехідних та прикінцевих положень ЦК України, даний кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. В п. 5 вказано, що правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно з п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі -ЦК УРСР 1963 року), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Згідно із статтею 525 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Згідно ст. 524,529 ЦК УРСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінене заповітом. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Статтею 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Як встановлено в судовому засіданні та не заперечується сторонами спадщину після смерті ОСОБА_5 відповідно до статті 549 ЦК УРСР прийняли чоловік померлої, дочка ОСОБА_4 та син ОСОБА_2 .

Статтею 560 ЦК У РСР встановлено порядок видачі свідоцтва про право на спадщину.

Так, спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається також державною нотаріальною конторою при переході спадкового майна до держави (статті 534, 553, 555 ЦК У РСР1963 року).

Відповідно до положень статті 561 ЦК УРСР свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому ЦК УРСР не обмежував строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом та не містив норми щодо внесення змін до свідоцтва про право на спадщину, аналогічної закріпленій у ст. 1300 чинного Цивільного кодексу України.

Враховуючи вищевикладене, застосовувати норми ст.1300 ЦК України 2004 року, яка регламентує внесення змін в свідоцтво право на спадщину, є безпідставним і не може застосовуватись судом до відносин, які виникли задовго до набрання чинності даної статті.

Відповідно до положень частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках (частина 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Невірно обраний позивачем спосіб захисту порушеного права підлягає відмові у його задоволенні, зважаючи на принцип диспозитивності.

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (частина перша статті 264 ЦПК України).

За таких обставин, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи, що представник позивача просив застосувати не чинне на час виникнення правовідносин законодавство, беручи до уваги предмет позову, представником позивача, було обрано невірний спосіб захисту порушених прав, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Оскільки у справі наявні документально підтверджені судові витрати лише позивача,пов`язані із сплатою судового збору, у зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог, їх слід покласти на нього.

На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 4, 5, 7, 10-13, 76-82, 89, 206, 259, 263-265 ЦПК України, Суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

ОСОБА_4 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ), ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ).

Суддя Андрій ЗАЯРНИЙ

Дата складання повного судового рішення 27.09.2022