Справа № 473/4478/21
РІШЕННЯ

іменем України

"22" лютого 2022 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої - судді Старжинської О.Є., при секретарі судового засідання - Ніколаєнко Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вознесенську за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та про поділ майна, що перебуває у спільній сумісній власності.

В С Т А Н О В И В:

01.12.2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з червня 2017 року по серпень 2020 року, поділ майна автомобіля Ауді А6 2012 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , вартістю 7688 доларів США, що перебуває у спільній сумісній власності, який зареєстрований за ОСОБА_2 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що разом з ОСОБА_2 проживали однією сім`єю спільно в будинку АДРЕСА_1 належному його батькам з червня 2017 року по серпень 2020 року. Між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю: вели спільне господарство, побут, формували спільний сімейний бюджет за рахунок кожного, несли спільні витрати за спільні кошти на придбання побутових речей, майна і під час сумісного проживання та за спільні кошти вони придбали 22.12.2019 року вказаний автомобіль .

Посилаючись на наведені обставини, а також положення ст. 74 СК України, позивач просив позов задовольнити, поділити спільне майно шляхом визнання за ним права власності на Ѕ частину транспортного засобу автомобіля Ауді А6 2012 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Ухвалою суду від 07 грудня 2021 року (а.с. 34) було відкрито провадження по справі та справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

В судовому засіданні позивач та його представник адвокат Свечинський О.С. - підтримали позовні вимоги, суду пояснили, що джерелами доходів існування сім`ї позивача були: заробіток сторін в мережі Інтернет, виконання робіт позивачем за цивільним договором у ПП «Макс Р», спільний виїзд за кордон на заробітки у 2018 році строком на три місяці.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник адвокат Коваль О.В. - в судовому засіданні позов не визнали, вказуючи, що позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено факту спільного проживання сторін без реєстрації шлюбу.

Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, судом встановлено наступні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

18.02.2020 року за покупцем ОСОБА_2 учасником аукціона з придбання автомобіля в США, було на підставі митної декларації UA500500/2020/204378 від 22.12.2019року зареєстровано автомобіль Ауді А6 2012 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Позивач ОСОБА_1 , який не був учасником аукціону купівлі цього автомобіля, лише переказав 12.11.2019 року кошти для купівлі ОСОБА_2 автомобіля і ним же 02.12.2019 року перераховані 2290 доларів США за перевезення транспортного засобу, що підтверджується СВІФТ- повідомленнями. Інших документів, в тому числі договору купівлі автомобіля з аукціону, підтверджуючих статус позивача при вчиненні цього правочину (дилер, комісіонер, представник, тощо) суду не надано.

Надаючи оцінку аргументам учасників справи, суд виходить із такого.

Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Нормою статті 74 СК України визначено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 СК України.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не можу ґрунтуватись на припущеннях.

Так, за змістом наведених судом вище норм законодавства, зокрема сімейного, слідує, що хоча проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу не породжує виникнення в них прав та обов`язків подружжя, однак якщо такі жінка та чоловік не перебувають в будь-якому іншому шлюбі в період такого спільного проживання, то на майно, набуте ними за час спільного проживання однією сім`єю, поширюється режим спільної сумісної власності, який регулюється тими же нормами, що і режим спільної сумісною власності майна подружжя. Відтак, майно, набуте жінкою та чоловіком під час спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, може бути визначено та поділено між ними за тими ж правилами та на тих же підставах, що й спільне сумісне майно подружжя, зокрема із застосуванням презумпції спільності майна подружжя. Однак, для можливості такого поділу попередньо підлягає встановленню судом внаслідок доведення належним чином позивачем саме факт проживання чоловіка та жінки (сторін по справі) однією сім`єю без реєстрації шлюбу між собою в певний період часу, протягом якого і було придбане спірне майно, поділ якого просить здійснити в судовому порядку позивач.

Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.

Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи).

Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.

Наведені вище правові висновки суду повністю узгоджуються із правовими позиціями, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №554/8023/15-ц, постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі №244/4801/13-ц, від 28 листопада 2018 року в справі №127/11013/17, від 16 січня 2019 року у справі №343/1821/16-ц, від 27 лютого 2019 року у справі№522/25049/16-ц, від 27 березня 2019 року у справі №354/693/17-ц, від 17 квітня 2019 року у справі №490/6060/15-ц, від 15 серпня 2019 року у справі №588/350/15, від 23 вересня 2019 року у справі №279/2014/15-ц, від 10 жовтня 2019 року у справі №748/897/18, від 11 грудня 2019 року в справі №712/14547/16-ц, від 12 грудня 2019 року у справі №490/4949/17, від 18 грудня 2019 року в справі №761/3325/17-ц, від 24 січня

2020 року в справі №490/10757/16-ц, від 09 листопада 2020 року №757/8786/15-ц.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року по справі №524/10054/16.

В контексті визначення можливих доказів, їх оцінки як достатніх слід також відзначити, що згідно усталеної судової практики самі лише показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу (постанова Верховного Суду від 12 грудня 2019 року по справі №466/3769/16-ц).

Вирішуючи заявлену в межах даної цивільної справи вимогу про встановлення факту спільного проживання сторін як чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з червня 2017 року по серпень 2020 року, суд приходить до висновку про відсутність достатніх підстав для задоволення цієї вимоги, оскільки самі лише показання свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу має юридичне значення лише з періоду досягнення особою шлюбного віку.

Згідно ст. 22 СК України шлюбний вік для жінок встановлюється у 18 років і з досягненням цього віку може бути зареєстрований шлюб.

Відповідачка ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , 18 років їй виповнилось 14.04.2018 року, до 18 років вона мала статус дитини, лише після 14.04.2018 року при наявності доказів можливо встановлювати такий факт.

В судовому засіданні встановлено, що проживаючи в будинку АДРЕСА_1 , відповідачка не була в ньому зареєстрованою, була студенткою Миколаївського Національного університету ім. В.О. Сухомлинського, навчаючись перший рік на стаціонарі, а після обрала заочну форму навчання. Відповідачем це місце проживання сприймалося як краща альтернатива проживання у гуртожитку, адже облаштований батьками позивача побут (виділення окремої кімнати, дозвіл користування всіма предметами побутового вжитку, організований підвіз автомобілем до місця навчання ) при мінімуму покладення на неї обов`язків мав переваги .

Випискою з особового розрахунку АТ КБ «Приватбанк» на ім`я відповідача ОСОБА_2 за період з 01.01.2019року по 31.12.2000рік підтверджено, що вона мала надходження грошових коштів в сумі 1237194грн., витрати склали 1221903грн., до серпня 2020 року цільове призначення цих витрат в основному спрямоване було для задоволення власних потреб( придбання косметики, одягу, відвідання ресторанів(кафе), салонів краси, поповнення телефону, зняття готівки). Позивачем зазначається також, що ОСОБА_2 для її особистого користування було придбано мобільний телефон, ноутбук. Щодо купівлі спірного автомобіля, то він був придбаний не позивачем, ним лише надавалися кошти для його придбання на ім`я відповідача ОСОБА_2 .

Суду не надано належних та допустимих доказів отримання розміру доходу сторонами від заробітку за кордоном. Довідка ПП « Макс Р.» ( засновник підприємства батько позивача) про розмір доходу позивача ОСОБА_1 не містить належного обґрунтування підстави виплати, не долучено цивільного договору, який діяв у період з 2016року по 2020рік та не роз`яснено періодичність виконання робіт за цим договором.

Наведені обставини, а також спільні фотографії відпочинку, на думку суду, свідчать лише про існування між сторонами у певний період часу близьких, романтичних стосунків як між чоловіком та жінкою, які не можна ототожнювати із подружніми/шлюбними відносинами.

Позивач на підтвердження своїх вимог посилалася на покази свідків, проте, такі свідчення свідків не дають підстав для визнання сторін такими, що проживали однією сім`єю, вели спільне господарство.

Крім того, з пояснень свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ( батьків позивача) у судовому засіданні, судом не встановлено ознак спільного проживання сім`єю в період протягом якого було придбане спірне майно за якими чоловік та жінка ведуть спільне господарство, мають єдиний бюджет, не встановлено того, що вони планували своє життя, обговорювали питання фінансового характеру, інше: всі свідки лише в загальних поняттях повідомляли про ведення спільного господарства, але в чому це конкретно проявляється в судовому засіданні зазначити не змогли.

Сам факт перебування у незареєстрованих шлюбних відносинах без установлення обставин ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною із сторін, про що, також зазначено в Постанові Верховного Суду від 26.06.2019 року у справі № 442/2219/11.

З урахуванням викладеного, оскільки вимоги про встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу не підлягають задоволенню то і решта заявлених позовних вимог - про поділ між сторонами спільного майна шляхом визнання права власності на цей майно, оскільки такі вимоги є похідними та ґрунтуються на позовній вимозі про встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, у задоволенні якої, як вказано вище, суд відмовив.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та про поділ майна, що перебуває у спільній сумісній власності - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в Миколаївський апеляційний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з часу виготовлення рішення суду в повному обсязі.

Рішення суду виготовлено 1 березня 2022року.

Суддя: О.Є.Старжинська