Справа № 177/1137/21
Провадження № 2/177/107/22
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

21 лютого 2022 року

Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Березюк М. В.

за участі: секретаря Данилової А. А.,

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представників третіх осіб: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах малолітньої ОСОБА_6 , до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей Криворізької районної державної адміністрації Дніпропетровської області, Орган опіки та піклування Саксаганськогої районної у м. Кривому Розі ради, Орган опіки та піклування Новопільської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, про позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, уточнивши який просила суд позбавити батьківських прав ОСОБА_7 відносно їх спільної дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позову вказувала, що 06.09.2014 між нею та відповідачем укладено шлюб, від якого вони мають доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

01.08.2017 їх шлюб розірвано рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу, а також з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання дитини, в розмірі ј частини з усіх видів заробітку відповідача.

Донька ОСОБА_6 проживає з нею та знаходиться на її повному утриманні, а батько дитини вихованням та фінансовим утриманням дитини не займається, участі в її житті не приймає, зі святами дитину не вітає. Після зустрічей з батьком дитина повертається з поганим настроєм та в подальшому просила більше не бачитися з ним та не спілкуватися.

Позивач зазначає, що відповідач веде аморальний спосіб життя, аліменти не сплачує, бере кошти в кредиторських компаніях, банках та не повертає їх, у зв`язку з чим рідні отримують телефонні дзвінки щодо необхідності повернення коштів. Відповідач своєю поведінкою самоусунувся від виконання покладених на нього батьківських обов`язків, про фізичний та духовний розвиток дитини не піклується. У зв`язку з чим, позивач просила суд позов задовольнити.

В ході судового засідання позивач свої позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Суду пояснювала, що відповідач самоусунувся від виховання доньки, з нею не спілкується, її вихованням та розвитком не займається. Зазначала, що ще в період їх спільного споживання, як подружжя, відповідач був залежним від ігор, у зв`язку з чим, виносив з дому коштовності, на грунты чого між ними виникали суперечки, що й стало причиною їх розлучення.

Після розлучення відповідач на певний час зник, як зёясувалося його мати забрала його на лікування від залежності. Після цього, він фактично втратив зв`язок з дитиною, вона його забула, на даний час вона не бажає з ним спілкуватися, ходити гуляти самостійно з батьком не бажає, по телефону спілкується не охоче.

Зазначала, що не бажає змушувати дитину спілкуватися з батьком, з метою не допущення травмування її психологічного стану. Вважала, що позбавлення відповідача батьківських прав відповідає найкращим інтересам дитини, вона не потребуватиме дозволу батька для виїзду дитини за кордон, дитина, у разі її усиновлення цивільним чоловіком позивача, зможе отримувати путівки до санаторіїв. При цьому, позивач не заперечувала, що відповідач телефонує дитині, запитує про її справи. Прямого спілкування дитини з батьком в останній час, більше року, не було, зокрема через те, що дитина не бажає з ним зустрічатися.

В ході судового засідання підтримала свої позовні вимоги та просила суд позбавити відповідача батьківських прав.

Відповідач в ході судового засідання позов не визнав. Відзиву не надав, але в ході судового засіданні просив суд відмовити в задоволенні позову. Пояснював, що любить свою доньку - ОСОБА_6 , приймає участь в її матеріальному забезпеченні та бажає приймати участь у її вихованні. Суду пояснив, що дійсно в період перебування в шлюбі з позивачем, він мав залежність від ігор, але наразі вилікувався від неї. Зазначав, що в період спільного проживання з позивачем, він займався вихованням дитини, був присутнім у її житті, але в силу роботи торговим агентом, часто був відсутнім вдома. Після цього, прцаював вахтовим методом в іншій місцевості та мав змогу приїздити до м. Кривого Рогу лише раз на місяць, півтора, але коли приїздив просив позивача зустрітися з донькою, але вона все частіше йому відмовляла, пояснюючи наявністю в них інших планів, вказувала про наявність у нього заборгованості за аліментами. Відповідач вказував на створення позивачем перешкод у спілкуванні його та дитини, мотивуючи наявністю у нього заборгованості за аліментами. Пояснював, що певний період часу не мав заробітку, що спричинило виникнення заборгованості, але він періодично сплачує аліменти, наразі офіційно працевлаштувався, а тому зможе регулярно сплачувати аліменти, при цьому він періодично додатково сплачує кошти на картковий рахунок позивача, надаючи додаткову матеріальну допомогу на утримання дитини.

Позивач вказував, що зробив для себе висновки, зрозумів свої попередні помилки щодо участі в житті дитини, просив суд не позбавляти його батьківських прав, стверджував, що бажає приймати участь у житті доньки, любить її. Також вказував, що за рекомендацією ОПП, готує документи необхідні для визначення йому можливості спілкування з дитиною, але позивач чинить йому в цьому перешкоди, не надаючи копії необхідних документів, в тому числі свідоцтва про народження дитини, що визнано позивачем у судовому засіданні, яка вказувала, що не має часу для спілкування з відповідачем.

Представник третьої особи - Служба у справах дітей Криворізької РДА Дніпропетрвоської області вважала за необхідне задовольнити позов, зазначала, що відповідач не розуміє своїх обов`язків щодо дитини, не виконує їх, не намагається налагодити спілкування з дитиною. У разі позбавлення його батьківських прав, останній не позбавлений права на їх поновлення.

Представники ОПП Саксаганської районної ради м. Кривого Рогу - Волошина Т.Г. та Новопільської сільської ради, кожна окремо, просили суд позов задольнити, посилаючись на те, що відповідач обов`язки щодо дитини не виконує, матеріально дитину не утримує. Вважали, що виправлення відповідача можливе, у випадку прикладення зусиль.

Кожен з учасників провадження не вважав за необхідне здійснювати заслуховування пояснень в судовому засіданні малолітньої ОСОБА_6 щодо даного спору, посилаючись на те, що вказане може зашкодити її психологічному стану. У зв`язку з чим, враховуючи думку учасників провадження, зокрема думку представників третіх осіб, які мали спілкування з дитиною, суд вважав за необхідне здійснювати розгляд справи без заслуховування дитини.

Вислухавши пояснення сторін, представників третіх осіб, вислухавши свідків та дослідивши письмові матеріали справи, встановивши які правовідносини виникли між сторонами та яка норма права підлягає затосуванню до них, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 06.09.2014 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 01.08.2017 розіврвано (а.с. 10). Від вкзааного шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що визнано сторонами та підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , актовий запис № 669 від 24.07.2015 (а.с. 5). Малолітня ОСОБА_6 проживає з матір`ю ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 3-4, 6, 11).

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 12.07.2017, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_10 аліменти на утримання дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини від усіх його заробітку, починаючи з 16.05.2017 (а.с. 9).

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів складеного державним виконавцем Криворізького ВДВС у Криворізькму районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністрества юстиції (м. Дніпро) № 17533 від 20.08.2021, станом на серпень 2021 заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів складає 24470,79 грн. (а.с. 13-14). З вказаного розрахунку слідує, що відповідач періодично сплачує аліменти (а.с. 13-14), згідно його пояснень, на даний час він також приймає участь в утриманні дитини по мірі можливості, в тому числі перераховує кошти на картку позивача, що підтверджено в ході судового засідання ОСОБА_1 . Також відповідач пояснював, що нині офіційно працевлаштувався, а тому зможе регулярно сплачувати аліменти та погасити існуючу заборгованість. Зазначав, що причиною виникнення заборгованості зі сплати аліментів, стала відсутність постійного місця роботи.

Згідно вироку Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 22.02.2021 ОСОБА_2 засуджено за ч.1 ст. 289 КК України з застосуванням ст.75, 76 КК України (а.с. 81-82). Відповідно до постанови Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 11.09.2020 ОСОБА_2 визнано винуватим за ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 87-88).

Відповідно до висновку ради опіки та піклування при виконавчому комітеті Новопідьської ради Криворізького району Дніпропетрвоської області від 05.11.2021, затвердженого рішенням ВК Новопільської сільської ради Криворізького району № 332 від 08.11.2021, ОПП прийняв рішення про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Згідно даного висновку, дитина проживає з матір`ю та знаходиться на її повному утриманні, батько дитини не виявляє бажання регулярно бачитися з донькою, а після побачень з ним вона в поганому настрої. Також висновок ОПП грунтується на інформації щодо наявності у батька дитини судимості, минулої ігрової залежності та відсутність офіційного працевлаштування, наявність заборгованості за аліментами. Як зазначено у висноку, ОСОБА_2 не навів аргументів, які б переконали комісію, що він надалі виконуватиме свої обов`язки щодо дитини (а.с. 89-90).

Висновок Саксаганської районної у м. Кривому Розі ради від 07.12.2021 також зводиться до доцільності позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо дитини ОСОБА_6 . Висновок грунтується на тому, що дитини знаходиться на повному утриманні позивача, яка створила нову сім`ю, в якій і виховується ОСОБА_6 . Батько дитини аліменти на утримання дитини не сплачує, зі святами не вітає, участі в житті дитини не приймає. В спілкуванні з дитиною з`ясовано, що про тата ОСОБА_2 вона відмовляється говорити, зазначає лише що не бажає з ним спілкуватися та бачитися (а.с. 92-93). Висновок також грунтується на інформації про судимість, наявність відповідача в реєстрі боржників. При цьому, вказаним органом опіки та піклування зафіксовано факт повідомлення відповідачем про створення йому перешкод у спілкуванні з дитиною, через наявну заборгованість зі сплати аліментів, висловив намір вирішувати питання щодо визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною (а.с. 92-93, 108).

Свідок ОСОБА_13 , яка є матір`ю позивача, суду пояснила, що коли народилася її онука ОСОБА_6 , дитиною займалася донька ОСОБА_14 , оскільки батько дитини - ОСОБА_2 працював з 10 ранку до 01 години ночі, був відсутнім у зв`язку з допомогою хворому батьку в с. Новопілля. В послідуючому вони дізналися, що його звільнили. Після цього, вона дізналася про його залежність від ігроманії, від якої його лікувала мати. Вказувала, що після розлучення сторін, відповідач дитину в садку не відвідував, матеріально не забезпечував, але коли ОСОБА_6 захворіла приходив до дитини та телефонував. В 2017 році з донькою спілкувався, а починаючи з 2018 року припинив спілкування, з позивачем мав натягнуті відносини, під час телефонних розмов вони сваряться. Свідок пояснювала, що дитина ставала свідком сварок між батьками, що їй відомо зі слів дитини. Також зазначала, що відповідач намагався відвібувати дитину, але остання не бажає розмовляти з ним, їй не цікаво з ним. Свідок вказувала, що дитина не розповідає про причини не бажання говорити про батька, але припускала, що можливо вона сумує за ним, при запитаннях про батька - плаче.

Свідок ОСОБА_15 , яка є сестрою позивача, суду пояснила, що ОСОБА_6 не бажає спілкуватися з батьком, після прогулянок з ним була в поганому настрою, при запитаннях про батька плаче. Зазначала, що відповідач вживав заходів для спілкування з дитиною, телефонував доньці, але вона не охоче спілкується з ним, називає його «тато ОСОБА_2 ». Зі слів позивача їй відомо, що останній переводить на карту позивача кошти для дитини, але не регулярно.

Свідок ОСОБА_17 суду пояснила, що є сусідкою ОСОБА_1 та під час спільного проживання сторін вона їх не знала. Її дитина відвідувала садочок разом з ОСОБА_6 . При спілкуванні з нею, близько 1,5 роки тому, дівчинка говорила, що має два тата, але зі слів позивача, дівчинка зараз не бажає спілкуватися з батьком ОСОБА_2 . Вказувала, що близько 2 років тому бачила відповідача, який приходив до дитини з подарунком, але на святах чи батьківських зборах у дитячому садочку, вона відповідача не пам`ятає.

Дослідивши всі вище вказані обставини, докази, що їх підтверджують, суд приходить до висноку, що між сторонами склалися вкрай неприязні стосунки, як між колишнім подружжям, в тому числі щодо наявної заборгованості за аліментами, які негативно відображаються за неповнолітній дитині - ОСОБА_6 , яка проживає з матір`ю, та не має можливості проживати та розвиватися в спокійному сімейному середовищі, отримувати спілкування з обома батьками та турботу, піклування кожного з них.

Так, відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно з частин першої, другої, шостої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурнихта інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, а тому у виняткових випадках, при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи суд може відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Позбавлення батьківських прав, тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Європейський суд з прав людини у справі «Савіни проти України» (заява від 18 грудня 2008 року № 39948/06) вказує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції.

У рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) суд наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові ВС від 20 січня 2020 року у справі № 654/1409/19.

Позивач ставлячи перед судом питання про позбавлення відповідача батьківських прав щодо їх доньки ОСОБА_6 , посилається саме ухилення останнього від виконання своїх батьківських обов`язків.

В даній справі судом встановлено, що дійсно поведінка відповідача не завжди свідчила про належне виконання ним своїх батьківських обов`язків, оскільки останній, після припинення шлюбу з позивачем, маючи з ОСОБА_1 напружені відносини, а також маючи ігрову залежність, необхідність лікуватися від неї, що було визнано сторонами, не достатньо уваги приділяв своїм батьківським обов`язкам, зокрема спілкуванню з дитиною, участі в її вихованні. Цей час безумовно втрачено, враховуючи вік дитини, вона дійсно могла втратити тісний контакт з батьком. Однак, поведінка відповідача свідчить, що йому не байдуже життя його дитини, він вказує про любов до неї, бажання спілкуватися з дитиною та приймати участь у її житті.

Суд вважає, що самі лише факти існування в останнього в минулому ігрової залежності, підтвердження факту вчинення адміністративного та кримінального правопорушення, жодним чином не свідчать про ухилення останнього від виконання батьківських обов`язків відносно доньки. Надані позивачем характеристики з місця проживання та щодо ОСОБА_2 , які складені самою позивачкою, що визнано нею в судовому засіданні, суд не вважає належними доказами, оскільки характеристика підписана свідками містить виклад обставин з позиції позивача, а вказані особи не є безпосередніми очевидцями обставин викладених в ній, відповідно вказані докази не є належними та допустимим для підтвердження не прийняття участі позивача у вихованні дитини та її житті. Крім цього, покази частини з вказаних свідків суд сприймав безпосередньо, при цьому ОСОБА_20 вказувала, що до розлучення сторін вона їх не знала, а тому обставини які викладені в характеристиці за її підписом, не могли бути їй відомі особисто та відомі їй лише зі слів позивача.

Довідка з дитячого садка № 254 від 20.04.2021 також не може бути належним доказом ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків (а.с. 12), оскільки дитина сторін проживає з матір`ю, а тому саме вона відводить дитину до садка та забирає її з садочка. Як вказував ОСОБА_2 він проживає окремо від дитини, тривалий час взагалі не проживав у м. Кривий Ріг, а тому не мав можливості відводити дитину до садка. Пояснював, що був присутній на одному з дитячих свят у садку, що визнано відповідачем, а останнім часом враховуючи санітарні заходи, батьків до садочка не пропускають.

Критично суд оцінює й твердження позивача, представників третіх осіб та свідків, що дитина перебуває на утриманні матері, оскільки як слідує з вищевказаного розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, відповідач періодично сплачує аліменти на утримання дитини, більш того, як вказував відповідач та визнано позивачем, він додатково перераховує кошти на картковий рахунок матері дитини.

Крім цього, суд враховує й те, що відповідач неодноразово зазначав, що позивач перешкоджає йому у повноцінному спілкуванні з дитиною, у зв`язку з наявною заборгованістю зі сплати аліментів, вказуючи, що дитина не бажає спілкуватися з ним. При цьому, ОСОБА_2 зазначав, що при спілкуванні з ним, коли вони гуляли разом, дитина вела себе нормально, і лише при розставанні сумувала. Наразі він телефонує дитині, але остання не багатослівна, після такого спілкування позивач вказує, що вона не бажає з ним спілкуватися.

Все вищевказане свідчить про те, що батько не ізолювався від дитини, намагається налагоджувати контакт з донькою, спілкуватися з нею та цікавитися її життям. Небажання дитини спілкуватися з батьком, про який вказує позивач, не може бути підставою для позбавлення батька батьківських прав, оскільки в даному випадку відсутня винна поведінку батька. В даному випадку, перед судом не доведено факт умисного, цілеспрямованого ухилення батька від виконання своїх батьківських обов`язків, що б мого бути підставою для позбавлення його батьківських прав.

Беручи до уваги викладене, суд оцінює критично та не приймає до уваги висновки органів опіки і піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав, які фактично грунтуються на спростованих в судовому засдіанні даних щодо не прийняття участі батька в матеріальному забезпеченні дитини, наявності в нього судимостей та відсутності офіційного працевлаштування, що не може бути підставою для позбавлення батьківських прав.

Твердження позивача про те, що у разі позбавлення відповідача батьківських прав дитина може бути усиновлена її цивільним чоловіком, з отриманням відповідних пільг, в тому числі на пільговий відпочинок в дитячих таборах, а також щодо відсутності необхідності в даному випадку отримувати згоду батька на виїзд дитини за кордон, суд розцінює критично, оскільки вказані обставини не можуть бути піставами для позбавлення батьківських прав, що має серйозні правові наслідки як для батька, так і для дитини, розірвання зв`язку дитини з її біологічним батьком.

При вирішенні даного позову, суд враховує бажання відповідача зберегти родинні зв`язки з донькою, бажання займатися її вихованням та утриманням, прйимати участь у її житті. Факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав свідчить про його інтерес до дитини, емоційний контакт з його боку до доньки.

Разом з тим суд наголошу, що вказане не зобов`язує позивача змушувати дитину до спілкування з батьком, що може відбуватися лише за їх спільним бажанням.

Беручи до уваги викладене, враховуючи обставини даної справи, найкращі інтереси дитини, яка має право на спілкування з обома батьками, виховання та піклування кожного з них, підтримання родинних зв`язків з ними, в дані справі суд приходить до висновку про можливість виправлення поведінки відповідача відносно своєї доньки в кращу сторону, а тому не вважає за необхідне позбавляти його батьківських щодо доньки. Разом з тим, суд вважає за необхідне попередити відподіача про необхідність його відношення до виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до доньки, з покладення обов`язку контролю виконання такого обов`язку на ОПП за місцем проживання дитини.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 223, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 , в інтересах малолітньої ОСОБА_6 , до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей Криворізької районної державної адміністрації Дніпропетровської області, Орган опіки та піклування Саксаганськогої районної у м. Кривому Розі ради, Орган опіки та піклування Новопільської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Попередити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про необхідність належного виконання обов`язків по вихованню і утриманню дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Покласти на Орган опіки та піклування Саксаганськогої районної у м. Кривому Розі ради, як органу опіки та піклування за місцем проживанням малолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , контроль за виконанням батьківських обов`язків відповідачем ОСОБА_2 .

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду, протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 24.02.2022.

Суддя М.В. Березюк