Справа № 214/229/20
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19 грудня 2022 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого - судді Попова В.В.,

при секретарі - Собченко Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, у м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Магеллан-К» про зміни формулювання причин звільнення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить суд визнати формулювання причин його звільнення з роботи, що міститься в наказі про звільнення ТОВ «Магеллан-К» незаконним та таким, що не відповідає чинному законодавству та змінити в наказі про його звільнення та в трудовій книжці формулювання причин звільнення на «Звільнений з роботи за власним бажанням ст. 38 КЗпП України».

В обґрунтування позову зазначено, що 08.10.2014 року ОСОБА_1 було прийнято на посаду директора ТОВ «Магеллан-К». 08.10.2019 року ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «Магеллан-К» із заявою про його звільнення за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України. Проте відповідач не видав йому наказ про звільнення за власним бажанням, остаточний розрахунок не провів та не видав належним чином оформлену трудову книжку. Згодом, з реєстру Пенсійного фонду України позивач дізнався, що його було звільнено не за власним бажанням, а за п. 8 ст. 40 КЗпП України. Через свого адвоката позивач звернувся до ТОВ «Магеллан-К» із запитом про надання копії наказу про його звільнення, проте відповідач не надав жодних відповідей, копії наказу про звільнення чи інших роз`яснень. Оскільки відповідач не звільнив його за власним бажанням, згідно відповідної заяви, а підстави для звільнення за п. 8 ст. 40 КЗпП України відсутні, тому ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом за захистом порушених прав.

Позивач у судове засідання не з`явився, його представник надала до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила розглянути справу за її відсутності.

Представник відповідача до судового засідання також не з`явилась, надала заяву, в якій просила розглянути справу за наявними письмовими матеріалами, заперечувала проти позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Так, згідно відомостей з трудової книжки НОМЕР_1 , оформленої на ім`я ОСОБА_1 , 08.10.2014 року останнього було прийнято на посаду директора ТОВ «Магеллан-К» (а.с.9-10).

Відповідно до наказу №4-к по підприємству ТОВ «Магеллан-К» від 21.10.2019 року, директора ТОВ «Магеллан-К» ОСОБА_1 з 21.10.2019 року звільнено на підставі п. 8 ст. 40 КЗпП України (а.с.96). Аналогічні відомості містяться в електронній трудовій книжці ОСОБА_1 на сайті Пенсійного фонду України (а.с.12).

Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань по кримінальному провадженню №0000109, 16.01.2020 року до Саксаганського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області надійшло повідомлення від ТОВ «Магеллан-К» про притягнення до відповідальності ОСОБА_1 , який в період часу з 01.01.2019 року по 21.10.2019 року шляхом вільного доступу таємно викрав майно, чим завдав підприємству матеріальний збиток. Відомості внесено за ч. 1 ст. 185 КК України (а.с.101).

Згідно відповіді заступника начальника СД Відділення поліції №4 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області О. Овадюка від 12.07.2021 року, досудове розслідування по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000109, триває, рішення по справі не прийнято (а.с.99).

Надаючи оцінку обґрунтованості позовних вимог позивача, суд вважає за необхідне врахувати наступні обставини та положення законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 3 КЗпП України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем у випадку вчинення за місцем роботи викрадення (в тому числі дрібного) майна роботодавця, встановленого вироком суду, що набрав законної сили, чи постановою органу, до компетенції якого входить накладення адміністративного стягнення.

Звільнення це припинення трудових відносин між працівником і роботодавцем.

Розкрадання умисне протиправне безоплатне звернення певним способом державного чи громадського майна на власні потреби чи потреби іншої особи з корисливих мотивів. Розкрадання - злочини, що полягають в умисному, протиправному оберненні особою певним способом державного, комунального чи приватного майна на свою користь або на користь іншої особи. Залежно від способів розкрадання кримінальний закон розрізняє крадіжку, грабіж, розбій, шахрайство, вимагання, привласнення, розтрату і розкрадання шляхом зловживання службовим становищем (ст.ст. 185-191 КК України). Дрібне розкрадання майна - це розкрадання майна, вартість якого на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ч. 2 ст. 51 КУпАП).

В разі виявлення факту розкрадання на підприємстві, установі, організації власник або уповноважений ним орган звертається до відповідного органу поліції для проведення перевірки.

Слідчим вноситься інформація до єдиного реєстру досудових розслідувань, заводиться кримінальне провадження та проводиться по ньому досудове розслідування. Під час розслідування встановлюються всі обставини крадіжки: об`єкт, суб`єкт, обставини крадіжки, розмір викраденого.

Досудове розслідування закінчується: обвинувальним актом, якщо є достатні підстави для притягнення особи до кримінальної відповідальності; постановою про закриття кримінального провадження та направленням матеріалів на розгляд в порядку адміністративного провадження. І обвинувальний акт і адміністративні матеріали розглядаються єдиним органом, який має право розглядати матеріали про наявність вини особи - судом. Тільки після доведення вини особи в суді та наявності вироку по кримінальному провадженню або постанови по справі про адміністративне правопорушення власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника з роботи за п. 8 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України: «Вчинення за місцем роботи розкрадання (в тому числі дрібного) майна власника, встановленого вироком суду, що набрав законної сили, чи постановою органу, до компетенції якого входить накладення адміністративного стягнення або застосування заходів громадського впливу».

Таким чином, щоб розірвати трудовий договір за зазначеною підставою, достатньо, щоб вина працівника була встановлена. Трудовий договір може бути розірвано власником на підставі п. 8 ч. 1 ст. 40 КЗпП не пізніше одного місяця з дня набуття чинності вироком суду або дня прийняття постанови про накладення адміністративного стягнення чи заходів громадської дії, не враховуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебуванням його у відпустці (ст. 148 КЗпП). Для розірвання трудового договору згідно з п. 8 ч. 1 ст. 40 КЗпП роботодавцю не потрібно отримувати згоду профспілки.

Таким чином, під час розгляду справи, судом встановлено та відповідачем не заперечується, що не лише на час звільнення, а й на час розгляду справи судом, вирок суду чи/та постанова про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за вчинення розкрадання майна на підприємстві не винесені.

Виходячи з вищевикладеного, та враховуючи встановлені судом обставини, наказ №4-к від 21.10.2019 року про звільнення ОСОБА_1 з роботи на підставі п. 8 ч. 1 ст. 40 КЗпП України є незаконним та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

На думку суду, позивачем не порушені строки звернення до суду з даним позовом, оскільки як він зазначає у позовній заяві копію наказу про звільнення йому вручено не було, адвокатський запит про надання копії наказу залишено без уваги. Відповідачем не надано доказів на спростування даних тверджень.

Згідно ч. 1 ст. 235 КУпАП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Так, судом було встановлено, що звільнення з роботи ОСОБА_1 було незаконним, проте позивач не заявляє вимог про його поновлення на роботі, таким чином суд не має підстав для вирішення питання про його поновлення на роботі, оскільки таке буде виходити за межі позовних вимог.

Щодо позовної вимоги про зміну в наказі про звільнення позивача формулювання причин звільнення на «Звільнений за власним бажанням ст. 38 КЗпП», суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні.

Отже підставою для розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, з ініціативи працівника є надходження від останнього письмового звернення до власника або уповноваженого ним органу.

Частиною 3 ст. 235 КЗпП України визначено, що у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті.

Позивачем не надано суду доказів звернення до ТОВ «Магеллан-К» саме із заявою про його звільнення за власним бажанням, а також доказів про отримання такої заяви роботодавцем. Таким чином, суд вважає, що позивачем не доведено належними та достатніми доказами факт звернення до роботодавця із заявою про звільнення за власним бажанням, відповідно до ч. 1 ст. 38 КЗпП України.

Отже, суд приходить до висновку про доведеність факту порушення трудових прав позивача. В межах заявлених вимог, є підстави для задоволення позовних вимог щодо визнання незаконним наказу ТОВ «Магеллан-К» №4-к від 21.10.2019 року в частині формулювання причин звільнення позивача за п. 8 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Разом з тим, суд не знаходить підстав для задоволення решти позовних вимог ОСОБА_1 .

Виходячи з вищевикладеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по справі у вигляді судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 420 грн. 40 коп. (а.с.1,2).

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, ст.ст. 38, 40, 235 КЗпП України, ст.ст. 4, 12, 13, 19, 23, 141, 142, 263-265, 268, 273, 315, 354-355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати незаконним наказ Товариства з обмеженою відповідальності «Магеллан-К» №4-к від 21.10.2019 року про звільнення ОСОБА_1 в частині формулювання причин його звільнення за п. 8 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальності «Магеллан-К» (, адреса місцезнаходження: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Галенка, 9) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом 30-ти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.В. Попов.