Провадження № 2/686/1045/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

22 лютого 2022 року

Хмельницький міськрайонний судХмельницької області

в складі: головуючого судді Чевилюк З.А.,

за участі секретаря Перун А.М.,

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Хмельницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , яка діє у власних інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа Служба у справах дітей Виконкому Хмельницької міської ради про усунення перешкод в користуванні житлом, шляхом виселення та визначення порядку користування житлом, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, діючи у власних інтересах та у інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа Служба у справах дітей Виконкому Хмельницької міської ради про усунення перешкод в користуванні житлом, шляхом виселення та визначення порядку користування житлом.

Просила усунути для неї та її дитини ОСОБА_3 перешкоди у користуванні та розпорядженні квартирою АДРЕСА_1 , шляхом виселення ОСОБА_5 із квартири АДРЕСА_1 . Виділити у власність ОСОБА_2 , усунувши перешкоди у користуванні та розпорядженні квартирою АДРЕСА_1 , житлову кімнату площею 16,8 кв.м. та кладову 0,8 кв.м., що знаходяться в цій квартирі. Виділити ОСОБА_4 житлову кімнату площею12 кв.м. та лоджію площею 1,3 кв.м., які знаходяться в квартирі АДРЕСА_1 .

Залишити допоміжні приміщення квартири АДРЕСА_1 , а саме кухню, коридор, балкон, ванну, туалет у спільному користуванні ОСОБА_4 , ОСОБА_2 .

ОСОБА_2 є співвласником квартири за адресою АДРЕСА_2 частка 5/9, із них 2/9 частки успадковано після смерті матері ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , 1/3 частки набуто в порядку приватизації. В свою чергу ОСОБА_4 є власником 4/9 частки в квартирі, із них 1/3 частка набуто в процесі приватизації, 1/9 частки успадкована після смерті дружин ОСОБА_6 .

Відповідач ОСОБА_5 приблизно в грудні 2020 р. почала проживати без реєстрації в квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . ОСОБА_5 самовільно проживає в квартирі, не є членом сім`ї співвласників. Відповідач ОСОБА_5 позиціонує себе як друг відповідача ОСОБА_4 . Однак вказані обставини не відповідають дійсності, оскільки відповідач ОСОБА_5 та відповідач ОСОБА_4 спільно вживають алкогольні напої та ведуть антигромадський спосіб життя, який в свою чергу порушує права та свободи позивача та її неповнолітнього сина. Позивач була змушена звертатися до правоохоронних органів із заявами про вчинення кримінального правопорушення відповідачами. Позивач як у власний інтересах так і в інтересах свого сина - ОСОБА_3 неодноразово зверталася як до правоохоронних органів та і до органів опіки та піклування для реагування на вказану ситуацію, яка склалася з відповідачами з метою захисту житлових прав позивача та її сина. Вказані обставини підтверджуються наступними доказами:копією листа - відповіді служби у справа дітей від 22.02.2021р. № 480/01-31, де зазначено що ОСОБА_2 просила вжити заходів до гр. ОСОБА_5 у зв`язку з її неналежною поведінкою ; копією рапорту від 10.03.2020 р., де зазначено про виїзд патрульних на повідомлення ОСОБА_2 з приводу знаходження ОСОБА_4 в п`яному вигляді; копією рапорту від 01.12.2020 р., де зазначено про отримання заяви від ОСОБА_2 про вчинення домашнього насильства у сім`ї гр. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ; копією довідки про результати перевірки за зверненням ОСОБА_2 від 25.04.2020 р., де зазначено, що ОСОБА_2 зверталася до правоохоронних органів із скаргою на протиправні дії ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ; копією листа-відповіді з Хмельницької місцевої прокуратури від 07.12.2020 р. № 43р - 20, у якому зазначено, що ОСОБА_2 зверталася із заявою про вчинення кримінального правопорушення; копією листа-відповіді з Хмельницької місцевої прокуратури від 14.12.2020 р. № 43р - 20 , у якому зазначено, що ОСОБА_2 зверталася із заявою про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_5 ; копією листа відповіді з Хмельницької місцевої прокуратури від 16.01.2021 р. № 43р - 21 у якому зазначено, що ОСОБА_2 зверталась із заявою про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_5 ; копією листа-відповіді, у якому зазначено, що ОСОБА_2 зверталася із заявою про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_5

ОСОБА_5 без законних підстав, без надання дозволу від позивача самовільно вселилась у квартиру ОСОБА_5 не є родичем ні позивача, ні відповідача.

Квартира АДРЕСА_3 складається з 2 - х житлових кімнат площею 16, 8 кв.м. та площею 12,0 кв. м., кухні площею 8,9 кв.м, коридору площею 9,4 кв.м., ванної кімнати площею 2,7 кв.м., туалету площею 1,1 кв. м., кладової площею 0,8 кв.м., балкону площею 0,9 кв.м., лоджії площею 1,3 кв.м. Загальна площа квартири складає 53,9 кв. м., житлова площа складає 28,8 кв.м. Враховуючи, що позивачу належить 5/9 права власності на вищевказану квартиру, ідеальна частка позивача житлової площі становить 16 кв. м., а відповідача ОСОБА_4 відповідно 12, 8 кв.м.

Позивач та відповідач ОСОБА_4 спільного господарства не ведуть. Відповідач ОСОБА_4 систематично створює умови які унеможливлюють проживання та користування квартирою позивача разом із неповнолітнім сином. З метою захисту порушених прав позивач звернулась до суду.

Представник позивачів в судовому засіданні позов підтримала та наполягала на його задоволені. Відповідачі, третя особа до суду не з`явились та не направили представників. Клопотання про відкладення розгляду справи, розгляд справи за відсутності до суду не надходили. При відсутності заперечень з боку позивачів, представника позивачів про заочний розгляд справи, суд вважає за можливе заочно розглянути справу та винести заочне рішення. Наслідки заочного розгляду справи роз`яснені та зрозумілі.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов підлягаючим задоволенню частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

При цьому кредитор вправі обрати спосіб захисту, що наданий йому законом, на власний розсуд.

За змістом ст. 5 ЦПК України застосовуваний судом спосіб захисту цивільного права має відповідати критерію ефективності, тобто цей спосіб має бути дієвим, а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушених майнових або немайнових прав та інтересів особи.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло. Складовими елементами права власності є володіння, користування та розпорядження майном.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР визначено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно зі статтею 156 ЖК УРСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу (до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство). Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Згідно з статтею 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунення будь-яких порушень свого права від будь-яких осіб будь-яких шляхом, який власник вважає прийнятним.

Відповідно до статті 1 першого Протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ під майном також розуміються майнові права.

Згідно із статтею 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

Поняття «житло» не обмежується приміщеннями, яке законно займають або законно створено. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (рішення ЄСПЛ від 18 листопада 2004 року в справі «Прокопович проти Росії», заява № 58255/00, пункт 36). Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення ЄСПЛ від 13 травня 2008 року у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства», заява № 19009/04, пункт 50).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 жовтня 2020 року в справі № 447/455/17 (провадження № 14-64цс20) сформувала висновки про основні принципи застосування статті 8 Конвенції та статті 1 першого Протоколу до Конвенції, викладені у рішеннях ЄСПЛ, у справах з приводу користування житловими приміщеннями.

Так, виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умови, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві.

Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі сподіватися, що її виселення буде оцінене на предмет пропорційності у контексті відповідних принципів статті 8 Конвенції.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 569/4373/16-ц (провадження № 14-298цс19) зауважила, що при вирішенні справи про виселення особи чи визнання її такою, що втратила право користування, що по суті буде мати наслідком виселення, виходячи із принципу верховенства права, суд повинен у кожній конкретній справі провести оцінку на предмет того, чи є втручання у право особи на повагу до його житла не лише законним, але й необхідним, відповідає нагальній необхідності та є співрозмірним із переслідуваною законною метою.

Поняття спільної часткової власності визначено у частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності.

Право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні.

Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України, виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності.

Визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

ОСОБА_2 є співвласником квартири за адресою АДРЕСА_2 частка 5/9, із них 2/9 частки успадковано після смерті матері ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , 1/3 частки набуто в порядку приватизації. В свою чергу ОСОБА_4 є власником 4/9 частки в квартирі, із них 1/3 частка набуто в процесі приватизації, 1/9 частки успадкована після смерті дружин ОСОБА_6 .

ОСОБА_2 є матірю неповнолітнього сина ОСОБА_3 .

Квартира АДРЕСА_3 складається з 2 - х житлових кімнат площею 16, 8 кв.м. та площею 12,0 кв. м., кухні площею 8,9 кв.м, коридору площею 9,4 кв.м., ванної кімнати площею 2,7 кв.м., туалету площею 1,1 кв. м., кладової площею 0,8 кв.м., балкону площею 0,9 кв.м., лоджії площею 1,3 кв.м. Загальна площа квартири складає 53,9 кв. м., житлова площа складає 28,8 кв.м. Враховуючи, що позивачу належить 5/9 права власності на вищевказану квартиру, ідеальна частка позивача житлової площі становить 16 кв. м., а відповідача ОСОБА_4 відповідно 12, 8 кв.м.

Відповідач ОСОБА_5 приблизно в грудні 2020 р. почала проживати без реєстрації в квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Судом не здобуто будь-яких доказів, що ОСОБА_5 на законних підставах проживає у вищевказаній квартирі, є членом сім`ї співвласників. Позивач ОСОБА_2 підтвердила, що будь-якого дозволу на вселення ОСОБА_5 вона не давала. ОСОБА_5 та відповідач ОСОБА_4 спільно вживають алкогольні напої та ведуть антигромадський спосіб життя, який в свою чергу порушує права та свободи позивача та її неповнолітнього сина.

Позивач як у власний інтересах так і в інтересах свого сина - ОСОБА_3 неодноразово зверталася як до правоохоронних органів та і до органів опіки та піклування для реагування на вказану ситуацію, яка склалася з відповідачами з метою захисту житлових прав позивача та її сина. Вказані обставини підтверджуються наступними доказами: копією листа - відповіді служби у справа дітей від 22.02.2021р. № 480/01-31, де зазначено що ОСОБА_2 просила вжити заходів до гр. ОСОБА_5 у зв`язку з її неналежною поведінкою ; копією рапорту від 10.03.2020 р., де зазначено про виїзд патрульних на повідомлення ОСОБА_2 з приводу знаходження ОСОБА_4 в п`яному вигляді; копією рапорту від 01.12.2020 р., де зазначено про отримання заяви від ОСОБА_2 про вчинення домашнього насильства у сім`ї гр. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ; копією довідки про результати перевірки за зверненням ОСОБА_2 від 25.04.2020 р., де зазначено, що ОСОБА_2 зверталася до правоохоронних органів із скаргою на протиправні дії ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ; копією листа-відповіді з Хмельницької місцевої прокуратури від 07.12.2020 р. № 43р - 20, у якому зазначено, що ОСОБА_2 зверталася із заявою про вчинення кримінального правопорушення; копією листа-відповіді з Хмельницької місцевої прокуратури від 14.12.2020 р. № 43р - 20 , у якому зазначено, що ОСОБА_2 зверталася із заявою про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_5 ; копією листа відповіді з Хмельницької місцевої прокуратури від 16.01.2021 р. № 43р - 21 у якому зазначено, що ОСОБА_2 зверталась із заявою про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_5 ; копією листа-відповіді, у якому зазначено, що ОСОБА_2 зверталася із заявою про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_5 .

Таким чином між позивачами та відповідачами склалась конфліктна ситуація, обумовлена неправомірною поведінкою в т.ч. ОСОБА_5 .

Тому, зважаючи на викладене, позов в частини усунення перешкод у користуванні квартирою, шляхом виселення ОСОБА_7 є підставним та таким, що підлягає задоволенню.

Суду не доведена технічна можливість виділення сторонам часток у квартирі. Клопотання про проведення експертизи для оцінки технічної можливості поділу квартири позивачами не заявлялось. Сприяючи ефективному захисту позивача та її неповнолітнього сина, їх житлових прав, суд вважає за можливе визначити ОСОБА_2 та ОСОБА_4 наступний порядок користування квартирою АДРЕСА_1 :

ОСОБА_4 виділити у володіння та користування житлову кімнату площею 12 кв.м. та лоджію площею 1,3 кв.м., які знаходяться у квартирі АДРЕСА_1 ;

ОСОБА_2 виділити у володіння та користування житлову кімнату 16,8 кв.м., кладову 0,8 кв.м., які знаходяться у квартирі АДРЕСА_1 .

Залишити допоміжні приміщення квартири АДРЕСА_1 , а саме кухню, коридор, балкон, ванну, туалет у спільному користуванні ОСОБА_4 , ОСОБА_2 .

Судові витрати у виді судового збору стягнути з відповідачів в порядку передбаченому ст.141 ЦПК.

Керуючись ст.ст. 4,5, 12, 81, 141, 258, 259, 280-282,354 ЦПК України суд,

ВИРІШИВ:

Позов задоволити частково.

Усунути ОСОБА_2 та її неповнолітньому сину ОСОБА_3 перешкоди у користуванні та розпорядженні квартирою АДРЕСА_1 , шляхом виселення ОСОБА_5 із квартири АДРЕСА_1 .

Визначити ОСОБА_2 та ОСОБА_4 наступний порядок користування квартирою АДРЕСА_1 :

ОСОБА_4 виділити у володіння та користування житлову кімнату площею 12 кв.м. та лоджію площею 1,3 кв.м., які знаходяться у квартирі АДРЕСА_1 ;

ОСОБА_2 виділити у володіння та користування житлову кімнату 16,8 кв.м., кладову 0,8 кв.м., які знаходяться у квартирі АДРЕСА_1 .

Залишити допоміжні приміщення квартири АДРЕСА_1 , а саме кухню, коридор, балкон, ванну, туалет у спільному користуванні ОСОБА_4 , ОСОБА_2 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судовий збір 1816 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду, шляхом подачі в 30 денний строк з дня проголошення судового рішення апеляційної скарги. Заочне рішення може бути переглянуте за заявою відповідачів поданою протягом тридцяти днів з дати проголошення.

Позивач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 .

Відповідачі: ОСОБА_4 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

ОСОБА_5 , АДРЕСА_2 .

Третя особа:Служба у справах дітей Виконавчого комітету Хмельницької міської ради, м.Хмельницький, вул.Грушевського 88.

Повний текст рішення виготовлено 4 березня 2022 року.

Суддя Хмельницького міськрайонного суду З.А.Чевилюк

22.02.2022