ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1157/22 Справа № 194/945/21 Суддя у 1-й інстанції - Корягін В. О. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.

суддів Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.

за участю секретаря Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2021 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Тернівського міського суду Дніпропетровської області з позовом до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з 16 червня 1980 року по 03 липня 2008 року він працював на підприємствах вугільної промисловості, зокрема з 07 грудня 2000 року до 02 липня 2008 року - на шахтах (Дніпровська та Західна-Донбаська) ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» з повним робочим днем під землею, стаж роботи у шкідливих умовах праці понад 20 років.

02 липня 2008 року він був звільнений з займаної посади за ст. 38 КЗпП України у зв`язку з виходом на пенсію, а 08 січня 2009 року йому первинно сукупно встановлено 60% втрати професійної працездатності - безстроково (30% - радикулопатія, 20% дефартрози, 10% - ХОЗЛ: пиловий бронхіт, емфізема, що підтверджується довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії ДНА-02 № 039657, виданою обласною МСЕК № 2, в зв`язку з чим він перебуває на обліку та отримує страхові виплати в управлінні виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області.

Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 11 вересня 2008 року, затвердженого Головним державним санітарним лікарем м. Павлограда, професійне захворювання виникло за таких обставин: тривалої дії шкідливих факторів виробничого середовища на організм робочого.

Причина професійного захворювання: протягом 40-50% змінного часу займався роботами по підйому та переміщенню вантажів, разове навантаження становило 50-60 кг, сумарне за зміну 400-500 кг, робоча поза вільна з нахилами тулубу уперед під кутом більше 30 градусів більше 300 разів за зміну, умови праці шкідливі, клас 3.3. Несприятливий мікроклімат по відносній вологості повітря 80%, при нормативній не більше 75%, діяв протягом всієї робочої зміни, клас 3.1. Еквівалентний рівень шуму 87дБ, при ГДК 80 дБ, клас 3.2. Протягом 50-60% робочої зміни діяв пил 89,90 мг/мЗ при ГДР 4.0 мг/мЗ, клас 3.4. Локальна вібрація 114 дБ впродовж 5% змінного часу, при нормативному значені 113 дБ, клас 3.1. Напруженість трудового процесу, клас 3.2. Засоби індивідуального захисту від шуму не використовував. Все це призвело до: радикулопатії шийна і попереково-крижова на фоні полісегментарної дископатії з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим і периферичним нейросудинним синдромом (М54.1). Дв.плечолопатковий періартроз (ПФ другої ст.), деф.артроз в сполученні с періартрозами ліктьових (ПФ першої ст.) і колінних (ПФ другої ст.) суглобів, стійкий больовий синдром (М17-М19). Хронічне обструктивне захворювання легень першої ст. (пиловий бронхіт першої ст., емфізема легень першої ст.) ЛН першого ст. (J44, J43.8).

Так, він зазнав зменшення обсягу трудової діяльності, був змушений пройти курс лікування, переносити щоденний фізичний біль та моральні переживання, позбавлений нормальних життєвих зв`язків, у зв`язку з тим, що наслідки отриманого на виробництві професійного захворювання обмежують мою життєву активність і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя він змушений роками проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури, лікування, у зв`язку з чим не може вести повноцінний образ життя, відчуває фізичні страждання, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, що негативно позначалося і позначається на його душевному та фізичному стані.

Згідно з Актом розслідування професійного захворювання від 11 вересня 2008 року також встановлено, що професійне захворювання позивач отримав внаслідок фізичного перевантаження, пилу, шуму.

Крім того, професійне захворювання виникло за обставин тривалої дії шкідливих факторів виробничого середовища на мій організм.

При первинному огляді 08 січня 2009 року обласною МСЕК № 2 йому остаточно встановлено 60 % втрати професійної працездатності та підтверджено безстроково третю групу інвалідності у зв`язку із професійним захворюванням та зазначено потребу у медикаментозному, санаторно-курортному лікуванні, п/жорсткий корсет (довідка серії ДНА-02 № 039657).

Після встановлення йому групи інвалідності та втрати професійної працездатності його стан здоров`я продовжує погіршуватися, про що свідчать виписки із медичних карток амбулаторного (стаціонарного) хворого за 2009 р., 2012 р., 2013 р., 2018 р., де йому встановлено діагнози: радикулопатія шийна і пояснично-крестова з вираженими (3 ст.) статико-динамическими порушеннями, стійким больовим і периферичним нейросудиним синдромом. Двосторонній плечолопатковий періартроз (НФС 2 ст.), деф.артроз в поєднані з періартрозами ліктьових (ПФ 1 ст.) і колінних суглобів (ПФ 2 ст.), стійкий больовий синдром, ХОЗЛ першого ст. (пиловий бронхіт 1 ст., емфізема легких 1 ст.) ЛН 1 ст. Нейросенсорна туговухість 1 ст. (легка ст. зниження слуху).

Оскільки роботодавець не створив безпечні та нешкідливі умови праці на підприємстві, де він працював, тим самим порушивши ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», які встановлюють цей обов`язок, що в свою чергу стало причиною отримання ним професійних захворювань.

Просив стягнути з відповідача на його користь відшкодування моральної шкоди 60000 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

Рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2021 року частково задоволено позовні вимоги.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» (, юридична адреса: 51400, Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Соборна, буд. 76) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , 25000 (двадцять п`ять тисяч) грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» (, юридична адреса: 51400, Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Соборна, буд. 76) на користь держави судовий збір у розмірі 378 (триста сімдесят вісім) грн. 33 коп. на р/р UA0026001 в Казначействі України (ЕАП), , отримувач ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код класифікації доходів бюджету 22030106, призначення платежу: судовий збір.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про зміну рішення суду, збільшивши розмір моральної шкоди з 25 000 грн. до 60 000 грн., посилаючись на неповноту рішення, необ`єктивне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

В апеляційній скарзі відповідач ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» просив рішення суду скасувати в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 23 лютого 2022 року апеляційну скаргу відповідача ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» було повернуто апелянту.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК судове рішення повинне ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що при прийнятті рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

Сторони по справі повідомлені належним чином, у відповідності до вимог ст. 128,130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення. Причини неявки суду не відомі.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач ОСОБА_1 працював на підприємствах вугільної промисловості, зокрема: з 16 червня 1980 року по 08 квітня 1982 року на шахті імені «Капустіна» ВО «Первомайськвугілля», звільнений за ст. 36 п. 3 КЗОТ УССР призов в Радянську Армію; з 30 липня 1984 року по 27 липня 1989 року працював на шахті «Привольнянська» звільнений за ст. 38 КЗОТ УССР за власним бажанням; з 24 лютого 1994 року по 29 жовтня 1996 року на шахті імені «Капустіна» ВО «Лисичанськвугілля», звільнений за ст. 38 КЗОТ УССР за власним бажанням; з 15 вересня 1997 року по 19 листопада 2000 року на шахті імені «Капустіна» ВО «Лисичанськвугілля», звільнений за ст. 38 КЗОТ УССР за власним бажанням; з 07 грудня 2000 року по 30 червня 2002 року на ДВАТ шахта«Дніпровська» ДП ДХК «Павлоградвугілля», звільнений за ст. 38 КЗОТ УССР за власним бажанням; з 04 липня 2002 року по 02 липня 2008 року на шахті «Західно-Донбаська» ВАТ «Павлоградвугілля», звільнений за ст. 38 КЗОТ УССР за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, що підтверджується записами у трудовій книжці серії НОМЕР_2 , заповненої 16 червня 1980 року на ім`я ОСОБА_1 , та не заперечується представником відповідача у відзиві на позов.

Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 11 вересня 2008 року за формою П-4, затвердженого Головним державним санітарним лікарем м. Павлограда, професійне захворювання виникло за таких обставин: тривалої дії шкідливих факторів виробничого середовища на організм робочого. Причина професійного захворювання: протягом 40-50% змінного часу займався роботами по підйому та переміщенню вантажів, разове навантаження становило 50-60 кг, сумарне за зміну 400-500 кг, робоча поза вільна з нахилами тулубу уперед під кутом більше 30 граусів більше 300 разів за зміну, умови праці шкідливі, клас 3.3. Несприятливий мікроклімат по відносній вологості повітря 80%, при нормативній не більше 75%, діяв протягом всієї робочої зміни, клас 3.1. Еквівалентний рівень шуму 87дБ, при ГДК 80 дБ, клас 3.2. Протягом 50-60% робочої зміни діяв пил 89,90 мг/мЗ при ГДР 4.0 мг/мЗ, клас 3.4. Локальна вібрація 114 дБ впродовж 5% змінного часу, при нормативному значені 113 дБ, клас 3.1. Напруженість трудового процесу, клас 3.2. Засоби індивідуального захисту від шуму не використовував. Все це призвело до діагнозу встановленого позивачу та зазначеного у п. 14 Акту: радикулопатія шийна і попереково-крижова на фоні полі сегментарної дископатії з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим периферичним нейросудинним синдромом (М54.1); Дв. Плече лопатковий пері артроз (ПФ другої ст.), деф.артроз в сполученні с пері артрозами ліктьових (ПФ першої ст.) і колінних (ПФ другої ст.) суглобів, стійкий больовий синдром (М17-М19); хронічне обструктивне захворювання легенів першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), ЛН першого ст. (J44. J43.8).

Згідно висновку Обласної МСЕК №2 серії МСЕ-ДНА-01 № 647809 від 08 січня 2009 року та згідно з довідкою Обласної МСЕК №2 серія ДНА-02 № 039657 від 08 січня 2009 року ОСОБА_1 було первинно встановлено ступінь втрати професійної працездатності - 60% безстроково, третю групу інвалідності та протипоказано роботу в підземних умовах, важка фізична праця, несприятливий мікроклімат, рекомендовано медикаментозне та санаторно-курортне лікування, напівжосткий корсет.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності факту заподіяння моральної шкоди позивачу при виконанні ним трудових обов`язків з вини відповідача.

Однак, колегія суддів у повній мірі не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно ст.4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Відповідно до частин 1, 3 ст.13 Закону України "Про охорону праці",роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів,а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Так, відповідно до ч.ч. 1-4 ст.153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників.

Відповідно до вимог ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Згідно з нормами Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини головним обов`язком держави (ст.3 Конституції України).

Крім того, статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом.

Водночас, пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема: виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

При заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.

Так, Актом розслідування хронічного професійного захворювання Форми П-4 від встановлено та підтверджено, що факт отримання професійного захворювання позивачем відбулося при виконанні ним трудових обов`язків на підприємстві відповідача.

Виходячи з норм ч.1ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно доч.1ст.1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Таким чином, в даному випадку відповідач несе прямий обов`язок по виплаті позивачу відшкодування з приводу спричинення моральної шкоди.

Тому, заперечення відповідача, що позивач усвідомлював про наявність шкідливих та небезпечних виробничих факторів на робочомі місці, та те, що сама по собі важкість, небезпечність та шкідливість технологічного процесу виробництва на підприємстві відповідача не є достатньою підставою для відповідальності підприємтва, колегія не бере до уваги, як безпідставні.

Преамбула до Загальної Декларації прав людини закріплює положення про те, що визнання гідності, властивої всім членам людської сім`ї, і рівних та невід`ємних їх прав є основою свободи, справедливості та загального миру. Преамбула до Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права проголошує, що всі права людини «випливають із властивої людській особі гідності».

Як зазначено в п.4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання.

Суд приймає до уваги зазначені у позовній заяві обставини про те, що у зв`язку з захворюванням було порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки, позивач позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, постійно виникають складнощі у зв`язку з загальною слабістю, втомою, болями.

Відповідно до частин 2, 3 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Наслідками професійного захворювання порушено звичайний життєвий ритм, нормальні життєві зв`язки, що в свою чергу призвело до моральних страждань.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди проводиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Отже, моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя, за наявності причинного зв`язку.

Оскільки в письмових матеріалах справи всі перелічені умови знайшли своє відображення, оскільки позивач отримав професійне захворювання безпосередньо через виконання трудових обов`язків, тобто підприємство належним чином не забезпечило безпечних умов праці, колегія суддів приходить до висновку щодо необхідністі грошового відшкодування, пов`язаного зі спричиненням моральної шкоди.

Колегія суддів, на підставі медичних документів про лікування позивача у зв`язку з отриманими професійними захворюваннями, приходить до висновку, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як він переносить фізичний біль, зазнав порушення свого звичайного способу життя і вимушений витрачати свої сили на організацію свого життя, внаслідок чого переносить моральні страждання та хвилювання.

Визначаючи розмір моральної шкоди, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги щодо необґрунтованого розміру моральної шкоди, визначеного судом до стягнення з відповідача на користь позивача та вважає, що він визначений без повного урахування роз`яснень п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року (з подальшими змінами) Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Виходячи з вищевикладених обставин, колегія суддів, вважає, що судом першої інстанції не обгрунтовано підстави часткового задоволення позовних вимог у розмірі 25 000 грн. Колегія суддів, беручи до уваги те, що позивач протягом значного часу працював на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів, а саме: характер і тяжкість отриманих позивачем професійних захворювань, що порушило його нормальні життєві зв`язки та викликало фізичні і моральні страждання, ступінь втрати ним професійної працездатності 60 % на безстроково та встановлення йому 3 групи інвалідності, тривалість розладу його здоров`я, тяжкості наслідків, які настали у здоров`ї позивача, незворотності змін його здоров`я, розміру втрати працездатності, оскільки позивач повинен докладати додаткових зусиль та витрачати час для організації свого життя, так як потребує постійного лікування, що суттєво ускладнює його можливість задовольняти буденні потреби, тому виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, приходить до висновку щодо задоволення апеляційної скарги та позову в частині розміру моральної шкоди, яку позивач просить стягнути на його користь та стягує на користь позивача у відшкодування моральної шкоди - 60 000 грн.

Правова позиція з приводу застосування принципів розумності, виваженості та справедливості при визначені розміру моральної шкоди викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 5 грудня 2018 року у справі 197/42/20.

Проте, колегія суддів не погоджується із доводами позивача в частині стягнення моральної щкоди без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб, зважаючи на наступне.

Відповідно до Закону №466 внесено зміни до п.п.164.2.14 статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди (норма набрала чинності з 23.05.2020 року).

До загального місячного (річного) оподаткування доходу платника податків, з урахування змін, внесених Законом № 466, включається у вигляді відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі визначеному законом (п.п.164.2.14 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України).

Враховуючи викладене, у разі якщо виплата немайнової (моральної) шкоди за рішенням суду здійснюється податковим агентом на користь фізичної особи - платника податків, то сума такої шкоди не включається до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Отже, з 23 травня 2020 року звільняється від оподаткування податком на доходи фізичних осіб відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що стягнута з відповідача на користь позивача сума моральної шкоди повинна бути стягнута з утриманням податків та зборів, згідно чинного законодавства України, оскільки станом на 01 січня 2021 року розмір мінімальної заробітної плати становить 6 000, 00 грн., а сума стягнутої моральної шкоди в розмірі 60 000, 00 грн. перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати (6000*4 = 24 000, 00 грн.).

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Отже, колегія дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та скасування рішення місцевого суду з ухваленням нового про задоволення позовних вимог в частині розміру моральної шкоди за втрату професійної працездатності з вини відповідача, стягнувши на користь позивача 60 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та частковим задоволенням в частині відрахування податків та інших обов`язкових платежів, ухваливши у цій частині рішення про відрахування податків та інших обов`язкових платежів з суми задоволених позовних вимог. Оскільки, з вищевикладених підстав у задоволенні вимоги про відмову у відрахуванні податків та інших обов`язкових платежів зі стягнутої суми слід відмовити.

На підставі статті 141 ЦПК України з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» (, юридична адреса: 51400, Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Соборна, буд. 76) на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп. за подачу позовної заяви та апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,376,381-384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2021 року скасувати та ухвалити нове.

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» (, юридична адреса: 51400, Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Соборна, буд. 76) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , 60 000 (шістдесят тисяч) грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» (, юридична адреса: 51400, Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Соборна, буд. 76) на користь держави судовий збір у розмірі 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко