Справа №303/849/22
2/303/101/22
ряд.стат.звіту №07
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 09 березня 2022 року м.Мукачево Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області в особі : головуючого-судді Монич В.О. при секретарі Годьмаш О.В. Справа №303/849/22 розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Мукачево цивільну справу за позовом ОСОБА_1 інтереси якої представляє ОСОБА_2 до Верхньокоропецької сільської ради про визнання права власності за набувальною давністю, - в с т а н о в и в :
Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом про визнання за позивачем права власності за набувальною давністю на земельну ділянку, яка належала померлому ОСОБА_3 , площею 0,05 га, розташовану у СГТ Горизонт в урочищі Велика гора, у розмірах та конфігурації відповідно до державного акту на право приватної власності ІІІ-ЗК027767, виданого виконкомом Верхньокоропецької сільської ради 15.03.1996 року, зареєстрований в книзі записів державних актів за № 2173.
Позовні вимоги мотивує тим, що між нею і ОСОБА_3 існувала домовленість про купівлю-продаж земельної ділянки площею 0,05 га, розташованої у СГТ Горизонт в урочищі Велика гора. Позивач оплатила кошти за земельну ділянку, однак самого договору укладено не було. На даний час укласти договір купівлі продажу є неможливим, оскільки ОСОБА_3 помер, його спадкоємиця ОСОБА_4 також померла, інших спадкоємців немає. Позивач понад двадцять років відкрито користується спірною земельною ділянкою, а тому просить визнати за нею право власності на цю ділянку за набувальною давністю.
Відповідно до ч.2-6 ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).
З огляду на предмет позову, зокрема, те що дана справа є малозначною справою, яка підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Обставини справи, що згідно ч. 3 ст. 274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку.
Враховуючи викладене, Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.02.2022 року, суд вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.
Копію ухвали про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження відповідач отримав 18.02.2022 року.
Однак, у наданий судом строк та станом на 09 березня 2022 року відповідач своїм правом подання до суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не скористався, відзив на позов не подав, заперечення щодо розгляду справи в спрощеному порядку подано не було, відтак у відповідності до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи по суті без фіксування судового процесу.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку.
Згідно частини статті 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи.
Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що земельна ділянка, площею 0,05 га, розташована у СГТ Горизонт в урочищі Велика гора належить ОСОБА_3 , відповідно до державного акту на право приватної власності ІІІ-ЗК027767, виданого виконкомом Верхньокоропецької сільської ради 15.03.1996 року, зареєстрований в книзі записів державних актів за № 2173 (а.с.14-15).
Як вбачається з свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 виданого Мукачівським міським відділом РАГС 17.05.1999 року, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8).
Позивач посилається на те, що між нею та ОСОБА_3 існувала домовленість про продаж спірної ділянки, на підтвердження чого надала розписку про оплату купівлі земельної ділянки, без зазначення адреси земельної ділянки та кадастрового номеру (а.с.9) та розписку від імені спадкоємиці померлого (дружини ОСОБА_5 ) про відсутність претензій щодо земельної ділянки в районі АДРЕСА_1 (а.с.10).
За змістом ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.
Згідно п.п.9, 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.
При вирішенні спорів, пов`язаних з набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:
- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;
- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;
- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (ч.3 ст. 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч.2 ст. 344 ЦК).
З огляду на положення статті та роз`яснення, викладені в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року, набуття права власності на чужі речі за набувальною давністю здійснюється за умови, що річ, яка опинилася у володінні особи, є об`єктивно чужою, володілець суб`єктивно вважає майно своїм, володілець майна має бути добросовісним набувачем, володіння здійснюється протягом усього строку відкрито та продовжувалось безперервно, строк такого володіння нерухомим майном складає 10 років.
Позивачем не доведено факту добросовісного заволодіння майном, оскільки відсутні підстави вважати, що позивач при заволодінні земельною ділянкою не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності, так-як договір купівлі-продажу, в силу ст.657 ЦК України, укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.
Отже, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка надалі претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність.
Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.
Таким чином, Велика Палата ВС дійшла висновку, що після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності.
Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК).
Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давньому володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови)
Тлумачення статті 344 ЦК України свідчить, що для набуття права власності на чужі речі за набувальною давністю необхідні такі умови: річ, що опинилася у володінні особи, є об`єктивно чужою; володілець суб`єктивно вважає майно своїм; володілець майна має бути добросовісним; володіння здійснювалось протягом усього строку відкрито; володіння майном продовжувалось безперервно.
Позивачем не доведено факт відкритого та безперервного володіння майном, жодного належного та допустимого доказу на підтвердження користування спірною земельною ділянкою протягом десяти років, суду не надано.
Крім того, позивач посилається на існування між нею та померлим ОСОБА_3 договірних відносин, що виключає можливість застосування ст.344 ЦК України, що узгоджується з висновками ВСУ викладеними в постанові Верховного Суду України від 20 травня 2015 року у справі № 3-87гс15, норми статті 334 ЦК України не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалося на підставі договірних зобов`язань (договорів оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), чи у будь-який інший передбачений законом спосіб, оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність законних підстав для визнання за позивачем права власності за набувальною давністю, а тому у задоволенні позову слід відмовити.
Керуючись ст.ст.12, 19, 81, 141, 263-265 ЦПК України, ст.344 ЦК України, п.п.9, 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року, суд, - у х в а л и в :
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 інтереси якої представляє ОСОБА_2 до Верхньокоропецької сільської ради про визнання права власності за набувальною давністю відмовити. Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляцйної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач : ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , мешканка АДРЕСА_2 ;
Представник поповича : ОСОБА_2 , АДРЕСА_3 ;
Головуючий В.О.Монич