ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2022 року

м.Суми

Справа №592/13667/18

Провадження № 22-ц/816/630/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С.С. (суддя-доповідач),

суддів: Кононенко О.Ю., Левченко Т.А.,

сторони справи:

позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Супруна Дмитра Володимировича на заочне рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 19 грудня 2018 року в складі судді Алфьорова А.М., ухваленого в м. Суми, -

в с т а н о в и в:

Звернувшись до суду у вересні 2018 року із позовною заявою, АТ КБ «ПриватБанк» просив суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 27.09.2010 року у розмірі 112 675,59 грн. станом на 10.06.2018 року, яка складається з наступного: 14 156,24 грн. заборгованість за кредитом; 98 519,35 грн. заборгованість за відсотками за період з 27.09.2010 року по 31.05.2017 року, а також 1 762,00 грн. судового збору.

Свої вимоги мотивував тим, що 27.09.2010 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання кредитних послуг, у зв`язку із чим підписав заяву № б/н від 27.09.2010 року, згідно якої отримав кредитну картку «Універсальна». 28.01.2014 року відповідачу переоформлено кредитну карту на престижну кредитну картку «Gold» та відкрито картковий рахунок, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 15 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,6 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг . В порушення умов договору відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконав, в результаті чого станом на 10.06.2018 року утворилася заборгованість у розмірі 112 675,59 грн.

Заочним рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 19 грудня 2018 року позов задоволено.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 квітня 2022 року відмовлено у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 адвоката Супруна Д.В. про перегляд заочного рішення.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Супрун Д.В. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, не відповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що судом першої інстанції не врахував, що підписана відповідачем анкета заява про приєднання до умов і правил надання банківських послуг від 27.09.2010 року не містить інформацію про бажаний ліміт по платіжній картці, умов щодо видачі кредитної картки, сплати процентів за користування кредитними коштами, пені та штрафів. Вказує, що відповідач заперечує факт ознайомлення з умовами та правилами надання банківських послуг. Зазначає, що відповідач не заперечує, що він отримував кредитну картку АТ КБ «ПриватБанк» та не заперечує факт користування нею, але вважає, що використані відповідачем кошти повернуті банку. Стверджує, що остання покупка з використанням картки здійснена відповідачем 25.04.2014 року, а позивач звернувся до суду лише 19.09.2018 року, тобто з пропуском строку встановленого у ст. 257 ЦК України.

Позивач відзив на апеляційну скаргу до суду не подав.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

За приписами ч. 1 ст. 367ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 27.09.2010 року ОСОБА_1 підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 12). У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, з яким він ознайомився і згоден з його умовами. Умови та Правила надання банківських послуг розміщенні на офіційному сайті Приватбанку: www.privatbank.ua.

До позовної заяви банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», Витяг з Умов і правил надання банківських послуг, які не містять підписану відповідачки (а.с. 13, 21-44).

27.09.2010 року відповідачу встановлено кредитний ліміт у розмірі 250,00 грн., який у подальшому неодноразово змінювався, що підтверджується випискою від 10.02.2022 року за договором № б/н за період з 01.01.1999 09.02.2022 (а.с. 134-140).

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 10.06.2018 року становить 112 675,59 грн, яка складається з наступного: 14 156,24 грн. заборгованість за кредитом; 98 519,35 грн. заборгованість за відсотками за період з 27.09.2010 року по 31.05.2017 року (а.с. 8-10).

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що надані відповідач свої договірні зобов`язання перед позивачем не виконав, допустивши прострочення та утворення заборгованості, та керуючись ст.ст. 526, 530, 549, 611, 1054 ЦК України, дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Проте колегія суддів не може погодитися з таким рішенням з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 10561 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Анкета-заява про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку підписана позичальником 27.09.2010 року не містить умов щодо розміру кредиту, відсотків за користування кредитом, графіку погашення кредиту та будь-яких інших умов кредитування.

При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме надані позивачем Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку.

Позивач не довів, що вказані документи, які не містять підпису позичальника, на момент отримання ним кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами у зазначеному банком розмірі, порядку нарахування, на що обґрунтовано вказував представник відповідача, як у заяві про перегляд заочного рішення, так і у апеляційній скарзі.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК Україниза змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, тому колегія суддів не погоджується з висновком місцевого суду щодо задоволення позовних вимог позивача про стягнення з позичальника заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами, оскільки їх розмір сторонами не узгоджений.

Крім того, колегія суддів не погоджується з висновком місцевого суду щодо задоволення позовних вимог позивача про стягнення з позичальника заборгованості за кредитом, виходячи з наступного.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення від 20.12.2007 за заявою № 23890/02 у справі «Фінікарідов проти Кіпру»).

У Цивільному кодексі України 2003 року позовну давність визначено як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 цього Кодексу). Тобто позовна давність встановлює строки захисту цивільних прав.

Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Для правильного застосування ч. 1 ст. 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав (наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06.11.2013 року у справі № 6-116цс13).

Доказів про дату видачі та термін дії кредитної картки відповідача позивачем не надано.

Остання операція з використанням кредитної картки проведена відповідачем 25.04.2014 року, що підтверджується наданою позивачем випискою від 10.02.2022 року за договором № б/н за період з 01.01.1999 09.02.2022 (а.с. 137 зворот), а також випискою по картці/рахунку НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) і додатковим рахункам договору SAMDN4335 від 28.01.2014 за період з 11.01.2010-11.01.2017 (а.с. 96).

Отже, з 26.04.2014 року розпочалось прострочення виконання зобов`язання по кредиту, і прострочена сума кредиту на цей день складала 14 987,38 грн., у зв`язку із чим, 01.05.2014 року позивач застосував до відповідача штраф за прострочення за кредит в розмірі 100,00 грн. (а.с. 96), а в подальшому позивач проводив автоматичне погашення простроченої заборгованості самостійного збільшення ліміту кредитування, що суперечить суті кредитних правовідносин.

Разом із цим, позивач звернувся з позовом до суду 19.09.2018 року, тобто через понад 4 роки з моменту виникнення простроченої заборгованості по кредиту, тобто з пропуском строку позовної давності, на що обґрунтовано вказував представник відповідача, як у заяві про перегляд заочного рішення, так і у апеляційній скарзі.

Відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-382, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Супруна Дмитра Володимировича задовольнити.

Заочне рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 19 грудня 2018 року скасувати.

В задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 27.09.2010 року, - відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 2 643 грн. 00 коп. у відшкодування судових витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий - С.С. Ткачук

Судді: О.Ю. Кононенко

Т.А. Левченко