Справа № 309/2136/22
Провадження № 2/309/435/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2022 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

в складі: головуючого судді Волощук О.Я.

при секретарі Турзай Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Хуст цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання неповнолітніх дітей, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та залишення неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на вихованні батька.

Позовні вимоги мотивує тим, що між нею ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_2 23 вересня 2004 року було укладено шлюб, зареєстрований виконавчий комітетом Велятинської сільської ради Хустського району Закарпатській області за актовим записом №11, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 . За час шлюбу у сторін народилося двоє дітей: син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Протягом останніх років сімейне життя між сторонами поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен з них має протилежні погляди на шлюб, сім`ю, ведення спільного господарства, виховання дітей, місця та країни проживання, внаслідок чого і виникали сварки. На даний момент ведення спільного господарства між сторонами та сумісне проживання остаточно припинено.

Внаслідок складної ситуації в країні та відсутності роботи позивачка має намір виїхати за кордон на роботу на тривалий період. Усвідомлюючи відповідальність за виховання та піклування про своїх дітей, створення для них належних соціально-побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоров`я, духовного та розумового розвитку позивачка вважає, що на час її виїзду діти повинні проживати разом з батьком.

Відповідач проживає у власному будинку, для дітей створені всі необхідні умови для комфортного проживання, працює прваитним підприємцем, має стабільний заробіток, матеріально спроможний утримувати дітей.

Позивачка ОСОБА_1 просить ухвалити рішення про розірвання шлюбу між нею та відповідачем ОСОБА_2 , визначити місце проживання дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з батьком, залишивши їх на його вихованні.

Позивачка ОСОБА_1 розгляд справи просила провести у її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила задоволити позов.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, подав заяву про визнання позову та розгляд справи у його відсутності.

Розгляд справи проведено у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задоволити виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з ч.5 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Статтею 112 Сімейного кодексу України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Судом встановлено, що між позивачкою ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_2 23 вересня 2004 року було укладено шлюб, зареєстрований виконавчий комітетом Велятинської сільської ради Хустського району Закарпатській області за актовим записом №11, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 . За час шлюбу у сторін народилося двоє дітей: син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Сімейне життя між позивачкою та відповідачем не склалось, сторони припинили спільне проживання, не ведуть спільного господарства не ведуть. Подальше збереження шлюбу для сторін є неможливим. Кожен з них має протилежні погляди на шлюб, сім`ю, ведення спільного господарства, виховання дітей, місця та країни проживання, внаслідок чого і виникали сварки.

Позивачка наполягає на розірванні шлюбу, сторони не просили суд про надання їм строку для примирення, шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть.

Позивачка скористалась правом на звернення до суду із даним позовом, наполягає на розірванні шлюбу, не має наміру зберігати шлюб з відповідачем.

Статтею 113 СК України передбачено право особи, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Судом встановлено, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, шлюб носить формальний характер, а тому його слід розірвати.

Що стосується вимоги позивачки щодо залишення дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на вихованні батька, суд зазначає наступне.

Позивачка ОСОБА_1 висловила позицію щодо місця проживання дітей із батьком.

Судом встановлено, що внаслідок складної ситуації в країні та відсутності роботи позивачка має намір виїхати за кордон на роботу.

Відповідач проживає у власному будинку, для дітей створені всі необхідні умови для комфортного проживання, працевлаштований, має стабільний заробіток, матеріально спроможний утримувати дітей

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 Сімейного кодексу України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Згідно зі статтею 141 Сімейного кодексу України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті (частина перша статті 157 Сімейного кодексу України).

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Рішенням у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) Європейський суд з прав людини, установивши порушення ст.8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін.

Європейський суд з прав людини зауважив на тому, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE,№ 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Поведінка батьків, їх авторитет відіграє суттєву роль у вихованні дитини, адже дитина не має самостійного досвіду соціальної поведінки, а тому успадковує досвід і поведінку авторитетних для неї батьків.

Приймаючи до уваги вищевказані фактичні обставини справи на предмет їх відповідності зазначеним судом нормам права, суд приходить до висновку щодо можливості залишити неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на вихованні батька.

При вирішенні позову суд виходить з того, що у відповідності до приписів частини четвертої ст.206 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Позовні вимоги ОСОБА_1 визнані відповідачем тому підлягають задоволенню без з`ясування і дослідження інших обставин справи (абзац третій пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»).

При цьому судом не встановлено обставин, які б свідчили про порушення прав, свобод та інтересів інших осіб, внаслідок ухвалення судом саме такого судового рішення.

При ухваленні рішення в даній справі суд враховує положення частини першої ст. 3 Конвенції «Про права дитини» в яких зазначено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

З матеріалів справи вбачається, що позивачкою сплачено 992, 40 грн. щодо однієї позовної вимоги та не доплачено судовий збір щодо іншої позовної вимоги.

За наведених обставин питання повернення позивачці ОСОБА_1 з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого при поданні позову не підлягає до задовлення.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 2, 3, 10, 12, 13, 76-81, 141, 142, 200, 206, 259, 263-265, 273, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 задоволити.

Шлюб, укладений між ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований виконавчий комітетом Велятинської сільської ради Хустського району Закарпатській області за актовим записом №11 (свідоцтво про одруження серії НОМЕР_1 ) - розірвати.

Після розірвання шлюбу залишити позивачці прізвище ОСОБА_6 .

Визначити місце проживання неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з батьком, залишити їх на вихованні батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , мешканця АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з моменту його оголошення до Закарпатського апеляційного суду через Хустський районний суд Закарпатської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи Апеляційним судом.

Суддя Хустського

районного суду: Волощук О.Я.