ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 645/742/20 Номер провадження 22-ц/814/1582/22Головуючий у 1-й інстанції Ульяніч І.В. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2022 року м.Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дряниця Ю.В., Чумак О.В.,

секретар Клименко Я.О.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 03 червня 2020 року, постановлене суддею Ульяніч І.В. (повний текст складено 05 червня 2020 року),

у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», третя особа: ОСОБА_2 , про захист прав споживачів,

в с т а н о в и в:

05.02.2020 ОСОБА_1 звернувся в суд із указаним позовом. В обґрунтування підстав позову зазначає, що 16.07.2008 між ним та АТ КБ «ПриватБанк» укладено договір поруки №HAFUGA. За цим договором позивач поручився перед кредитором за виконання позичальником ОСОБА_2 умов кредитного договору, згідно якого останній отримав у банку споживчий кредит у розмірі 14341,24 дол. США, який зобов`язався повернути у строк із 16.07.2008 по 16.07.2013. Порука за цим договором припиняється після закінчення п`яти років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором. Оскільки кредитор не пред`явив позовну вимогу до нього, поручителя, протягом 5 років з дня настання строку виконання кредитного зобов`язання (із 16.07.2013 до 16.07.2018), дата припинення поруки 17.07.2018, просить захистити порушене право та припинити поруку за договором від 16.07.2008 №HAFUGA.

Рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 03.06.2020 позов ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів задоволено.

Припинено поруку за договором поруки №HAFUGA від 16.07.2008, укладеного між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк».

Стягнуто із АТ КБ «ПриватБанк» на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Рішення районного суду вмотивовано тим, що закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив строку передбаченого договором встановленого з дня настання терміну повернення кредиту та не звернення із вимогами до позивача, припиняє поруку.

Відповідач АТ КБ «ПриватБанк» із рішенням районного суду не погодилось та оскаржило його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення районного суду скасувати й ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Посилаючись на положення ст.ст.553, 554, п.4 ст.559 ЦК України вважає, що визначення зобов`язань в частині яких порука припинилася, може здійснюватися судом під час розгляду відповідного позову банку до поручителя про стягнення заборгованості. Проте АТ КБ «ПриватБанк» із таким позовом до ОСОБА_1 не звертався.

Доводить, що банк діяв відповідно до чинного законодавства та умов кредитного договору, а тому порушене право позивача відсутнє, а обраний ним спосіб його захисту не є ефективним.

Розпорядженням Верховного Суду від 25.03.2022 №14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду - Полтавському апеляційному суду.

10.05.2022 до Полтавського апеляційного суду надійшли пояснення АТ КБ «ПриватБанк», за змістом яких банк повідомляє, що 26.08.2011 між банком та позичальником укладено додаткову угоду до кредитного договору від 16.07.2008 №HAFUGA, якою реструктуризовано заборгованість, змінено графік суми погашення та періоди сплати заборгованості, установивши строк погашення кредиту 16.07.2018.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У суді апеляційної інстанції позивач заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити без змін рішення суду першої інстанції, як законне та обґрунтоване.

Інші учасники судового процесу в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду справи, що з огляду на положення ч.2 ст.372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.

Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що 16.07.2008 між АТ КБ «ПриватБанк» (кредитор) та ОСОБА_1 (поручитель) укладено договір поруки №HAFUGA, предметом якого є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання ОСОБА_2 (позичальник) зобов`язань за кредитним договором№HAFUGA від 16.07.2008, згідно якого кредитор надав боржнику кредит у розмірі 14321,24 дол. США на наступні цілі: 13548,54 дол. США на споживчі цілі, з них 13000,00 дол. США на споживчі цілі шляхом видачі готівки через касу, а також у розмірі 390,00 дол. США на сплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту, 90,44 дол. США для сплати страхового платежу за страхування майна за договором за договором, 68,10 дол. США для сплати особистого страхування за договором особистого страхування на перший рік дії кредиту, а також у розмірі 792,70 дол. США на сплату страхових платежів.

Сторонами кредитного договору обумовлено повернення кредиту, наданого в розмірі 13548,54 дол. США, у строк із 16.07.2008 по 16.07.2013 включно(п.п.1,16 договору).

Згідно п.2 цього договору поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за кредитним договором, у тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків, за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.

Згідно п.5 договору у випадку невиконання боржником будь-якого зобов`язання, передбаченого п.1 цього договору, кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням невиконаного (их) зобов`язання (ь).

За змістом п.11 договору він набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов`язань за кредитним договором. Порука за цим договором припиняється після закінчення п`яти років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором (п.12 договору).

Зміни і доповнення до цього договору вносяться тільки за згодою сторін, в письмовому вигляді шляхом укладення відповідної додаткової угоди (п.13 договору)./а.с.8-9/

Листом АТ КБ «ПриватБанк» від 08.05.2019 №20.1.0.0.0/7 190426/3008 ОСОБА_1 повідомлено, що згідно з умовами договору поруки, цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов`язань за кредитним договором. Наразі за кредитним договором №HAFUGA від 16.07.2008 існує непогашена заборгованість, тому банк змушений відмовити у задоволенні звернення ОСОБА_1 щодо припинення поруки.

Задовольняючи вимоги позову та припиняючи поруку, районний суд виходив із того, що строк дії поруки закінчився 17.07.2018, відомості щодо пред`явлення вимог до поручителя банком суду не надано. Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив строку передбаченого договором встановленого з дня настання терміну повернення кредиту та не звернення із вимогами до позивача, припиняє поруку.

Апеляційний суд із висновками суду першої інстанції погоджується. Доводи апеляційної скарги їх правильності не спростовують та зводяться до довільного тлумачення норм права на власну користь.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Уразі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Підстави припинення поруки окремо визначені статтею 559 ЦК України, за змістом частини четвертої наведеної норми, порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання.

Умови договорів поруки про їхню дію до повного припинення всіх зобов`язань за основним договором або до припинення всіх зобов`язань поручителя за договором поруки, тобто до настання першої з цих подій, не встановлюють строк припинення поруки у розумінні статті 251 ЦК України. Тому має застосовуватися припис частини четвертої статті 559 цього Кодексу у редакції, чинній час виникнення спірних правовідносин, про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явив вимоги до поручителя (висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 22.08.2018 у справі №2-1169/11).

Строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові у позові. З огляду на вказане, враховуючи зумовлене цим припинення права кредитора вимагати у поручителя виконання забезпеченого порукою зобов`язання, застосоване у другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 20.04.2016 у справі №6-2662цс15).

Отже установивши, що строк дії поруки згідно договору №HAFUGAвід 16.07.2008 закінчився 17.07.2018, районний суд дійшов правильного висновку, що сплив строку передбаченого договором встановленого з дня настання терміну повернення кредиту та не звернення із вимогами до позивача є підставою припинення поруки.

Доводи апеляційної скарги щодо дійсності поруки та можливості її припинення в судовому порядку тільки під час розгляду відповідного позову банку до поручителя про стягнення заборгованості, колегія суддів відхиляє. Оскільки реалізація банком прав кредитора в судовому порядку не обмежує прав поручителя на звернення в суд із позовом про припинення поруки.

При цьому такий спосіб захисту порушеного або оспореного права особи, поручителя, про припинення правовідношення відповідає вимогам п.7 ч.2 ст.16 ЦК України та не залежить від правомірності дій кредитора.

Інших доводів на спростування законності оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить, а письмові пояснення відповідача про укладення із позичальником додаткової угоди від 26.08.2011 прореструктуризацію заборгованості, оцінці не підлягають, оскільки фактично є доповненням до скарги поданим із порушенням ст.364 ЦК України, а сам договір у справі відсутній та не становив предмет дослідження суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Отже, з урахуванням викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки оскаржуване рішення ухвалено на підставі повного та об`єктивного з`ясування обставин справи, правильно застосованих норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 03 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26.07.2022.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді Ю.В. Дряниця

О.В. Чумак