ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 599/1728/21Головуючий у 1-й інстанції Чорна В.Г.
Провадження № 22-ц/817/273/22 Доповідач - Парандюк Т.С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2022 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Парандюк Т.С.

суддів - Дикун С. І., Храпак Н. М.,

за участі секретаря Мендрик І.В.

та сторін представника апелянта адвоката Данилевич А.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 599/1728/21 за апеляційною скаргою акціонерного товариства Державний ощадний банк України в особі філії Тернопільське обласне управління акціонерного товариства Ощадбанк на рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 22 листопада 2021 року, ухваленого суддею Чорною В.Г., повний текст рішення складено 27 листопада 2021 року, у справі за позовом акціонерного товариства Державний ощадний банк України в особі філії Тернопільське обласне управління акціонерного товариства Ощадбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

у вересні 2021 року АТ Державний ощадний банк України в особі філії Тернопільське обласне управління АТ Ощадбанк звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що 19 березня 2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України», яке після проведених змін до Статуту банку, затверджених постановою КМУ від 06.04.2011 року № 502 перейменоване на ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 23, згідно якого банк надав йому кредит на споживчі цілі в сумі 29 700,00 доларів США зі сплатою 14 % річних, а відповідач зобов`язався повернути кредит не пізніше 19.03.2013 року. Надання кредиту здійснювався одноразово готівкою. ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання не виконав.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 січня 2011 року у справі № 2-379/11 задоволено позов та стягнуто з ОСОБА_1 в користь ВАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за кредитним договором № 23 від 19.03.2008 року в сумі 29829,05 доларів США, що згідно офіційного НБУ долара до гривні становить 237239,38 грн шляхом звернення стягнення на рухоме майно, що належить ОСОБА_2 на праві власності та передане ним згідно договору застави транспортного засобу № 910 від 19.03.2008 року, зокрема, на транспортний сідловий тягач - Е, марки DAF 95XF 380) 2000 року випуску, колір синій, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_1 , реєстраційний № НОМЕР_2 , зареєстрований ВРЕП УДАІ УМВСУ в Тернопільській області 15.03.2008 року.

На день звернення з позовом до суду заборгованість позичальника по даному рішенні суду не виконана, залишок заборгованості по тілу кредиту становить 23 267,00 доларів США та заборгованість по процентах 1 577,56 доларів США.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, що вважає беззаперечним правом кредитора.

Згідно розрахунку заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 23 від 19 березня 2008 року за період з 18 серпня 2018 року по 18 серпня 2021 року становить 2240,09 доларів США з них: 2097,85 доларів США - 3% річних по простроченому основному боргу та 142,24 доларів США - 3% річних по прострочених процентах, яку позивач просить стягнути.

Рішенням Зборівського районного суду Тернопільської області від 22 листопада 2021 року у задоволенні позовних вимог АТ Державний ощадний банк України в особі філії Тернопільське обласне управління АТ Ощадбанк звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовлено.

В апеляційній скарзі представник АТ Державний ощадний банк України адвокат Данилевич А.Б. просить скасувати рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 22 листопада 2021 року та винести нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги представник апелянта зазначила, що станом на даний час рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 січня 2011 року, яким задоволено позов банку та стягнуто з ОСОБА_1 в користь ВАТ Державний ощадний банк України заборгованість за кредитним договором № 23 від 19.03.2008 року в сумі 29829,05 доларів США шляхом звернення стягнення на рухоме майно, що належить ОСОБА_2 , не виконано.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України.

Також висновки суду першої інстанції, щодо спливу позовної давності до основної вимоги і до додаткової вимоги (3% річних) є помилковими.

Представник ОСОБА_1 адвокат Гуцалюк А.Р. подав відзив на апеляційну скаргу представника АТ Державний ощадний банк України адвоката Данилевич А.Б. у якому зазначив, що апелянт подаючи скаргу на рішення суду не зазначає якихось фактичних даних, а посилається лише на правові позиції Верховного Суду у справах, які навіть не є тотожними.

У судовому засіданні представник АТ Державний ощадний банк України адвокат Данилевич А.Б. апеляційну скаргу підтримала з мотивів, викладених в ній, пояснивши, що рішення суду від 14 січня 2011 року не виконано, звернути стягнення на заставне майно неможливо, оскільки ОСОБА_2 ухиляється від виконання рішення. Постановою виконавця Тернопільського міського відділу ДВС ВП № 58440065 від 21.02.2019 року відкрито виконавче провадження на виконання вищезгаданого рішення.

У судовому засіданні 16.02.2022 року представник ОСОБА_1 адвокат Гуцалюк А.Р. апеляційну скаргу представника АТ Державний ощадний банк України адвоката Данилевич А.Б не визнав, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

01.03.2022 року адвокат Гуцалюк А.Р. представник ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, про що свідчить підпис на розписці. Клопотань чи заяв про відкладення справи не поступило.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України - неявка у судове засідання будь-якого учасника процесу за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника ОСОБА_1 адвоката Гуцалюка А.Р.

Відповідно до ст. 19, 274 ЦПК України зазначена справа відноситься до малозначних.

З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені у частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи (ч. 3 ст. 369 ЦПК України).

Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, доповідача, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог банку, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності щодо стягнення основної вимоги тіла кредиту та відсотків, а тому й пропущено строк щодо додаткової вимоги- стягнення 3-відсотків річних.

Однак з таким висновком суду, колегія суддів не погоджується, оскільки суперечить нормам чинного законодавства.

Судом встановлено, що ВАТ Державний ощадний банк України та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 23 від 19.03.2008 року, згідно якого банк надав позичальнику кредит в сумі 29700 доларів США із сплатою 14 % річних, а останній зобов`язувався його повернути до 19.03.2013 року (а.с. 10-12).

Позивачем змінено організаційно-правову форму, у зв`язку із чим змінено найменування на Публічне акціонерне товариство Державний ощадний банк України, що стверджується копією витягу зі Статуту АТ Державний ощадний банк України, копією Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань; копією Відомостей ЄДРПОУ (а.с. 6-9).

Для забезпечення належного виконання зобов`язання, що випливає з кредитного договору № 23 від 19.03.2008 року із ОСОБА_2 19 березня 2008 року було укладено договір застави транспортного засобу № 910 та договір майнової поруки № 1.

Предметом застави є рухоме майно, а саме: транспортний засіб сідловий тягач - Е, марки DAF 95XF 380) 2000 року випуску, колір синій, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_1 , реєстраційний № НОМЕР_2 , зареєстрований ВРЕП УДАІ УМВСУ в Тернопільській області 15.03.2008 року (а. с. 13-19).

06.07.2010 року за № 19-03/1500 ОСОБА_1 було направлено письмове повідомлення - вимога в якому вказано, що станом на 06.07.2010 року заборгованість за кредитним договором становить 26831,50 доларів США і яку слід сплатити протягом місяця (а.с. 43).

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 січня 2011 року в цивільній справі № 2-379/11 стягнуто з ОСОБА_1 в користь ВАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за кредитним договором № 23 від 19.03.2008 року в сумі 29829,05 доларів США, що згідно офіційного НБУ долара до гривні становить 237239,38 грн. шляхом звернення стягнення на рухоме майно, що належить ОСОБА_2 на праві власності та передане ним згідно договору застави транспортного засобу № 910 від 19.03.2008року, а саме: транспортний сідловий тягач - Е, марки DAF 95XF 380) 2000 року випуску, колір синій, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_1 , реєстраційний № НОМЕР_2 , зареєстрований ВРЕП УДАІ УМВСУ в Тернопільській області 15.03.2008 року.(а. с. 20-21)

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 січня 2011 року виконане не було.

11.04.2018 року ПАТ «Державний ощадний банк України» знову звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору № 23 від 19.03.2008 року в Зборівський районний суд Тернопільської області, цивільна справа 599/549/18.

Рішенням Зборівського районного суду Тернопільської області від 04 липня 2018 року в цивільній справі 599/549/18 за позовом ПАТ«Державний ощадний банк» в особі філії Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк», яким стягнуто з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №23 від 19 березня 2008 року в сумі 23267 доларів США та 269877,17 грн заборгованість по пені, 1577,56 доларів США заборгованість за процентами та судові витрати.

Однак, постановою Тернопільського апеляційного суду від 17.12.2018 року дане рішення скасоване та постановлене нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Станом на момент подачі позовної заяви до суду заборгованість позичальника не виконана, залишок заборгованості по тілу кредиту становить 23267 дол. США та заборгованість по процентах 1577,56 дол США, що підтверджується розрахунком заборгованості. (а.с. 24)

Подаючи позов ВАТ Державний ощадний банк України просило стягнути 2097,85 дол США 3% річних по простроченому основному боргу та 142,24 дол США 3 % річних про прострочених процентах (стаття 625 ЦК України).

ОСОБА_1 12 жовтня 2021 року подав до суду першої інстанції заяву про застосування наслідків спливу позовної давності.

Згідно з частиною першою статті 509, статтею 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 ЦК України).

Зокрема стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.

Відповідно до положень статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Вказана стаття цивільного кодексу регламентує порядок стягнення з боржника як основної заборгованості, так і санкцій за порушення грошового зобов`язання.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору а повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставне майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України.

Відтак, отримання гарантій відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України є беззаперечним правом кредитора.

Щодо спливу позовної давності до основної вимоги і до додаткової вимоги (3 % річних)

У постанові Верховного суду справа № 310/11534/13-ц суд зазначив, що якщо за рішенням суду про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частинами 1, 5 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За правилами статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Наслідки спливу позовної давності визначаються статтею 267 ЦК України.

Згідно з приписами статті 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Таким чином, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи.

У зобов`язальних відносинах (стаття 509 ЦК України) суб`єктивним правом кредитора є право одержати від боржника виконання його обов`язку з передачі майна, виконання роботи, надання послуги тощо. Зі спливом позовної давності в цих відносинах кредитор втрачає можливість у судовому порядку примусити боржника до виконання обов`язку. Так само боржник зі спливом строку позовної давності одержує вигоду - захист від можливості застосування кредитором судового примусу до виконання обов`язку.

Однак, за змістом статті 267 ЦК України сплив позовної давності сам по собі не припиняє суб`єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов`язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу. Зокрема, суд не має права застосовувати позовну давність інакше, як за заявою сторін, і без такої заяви може задовольнити позов за спливом строку позовної давності (частина третя статті 267 ЦК України). У разі пропущення позовної давності та наявності заяви сторони про її застосування суд може визнати причини пропущення поважними та прийняти рішення про задоволення позову (частина п`ята статті 267 ЦК України).

Крім того, навіть після спливу позовної давності боржник може добровільно виконати зобов`язання і таке виконання закон визнає правомірним, здійсненим за наявності достатньої правової підстави (частина перша статті 267 ЦК України), установлюючи для особи, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, заборону вимагати повернення виконаного.

Отже, ЦК України сплив позовної давності окремою підставою для припинення зобов`язання не визнає. Виконання боржником зобов`язання після спливу позовної давності допускається та визнається таким, що має достатню правову підставу. Пропущення позовної давності також не породжує права боржника вимагати припинення зобов`язання в односторонньому порядку (частина друга статті 598 ЦК України), якщо таке його право не встановлено договором або законом окремо.

Таким чином, за загальним правилом ЦК України зі спливом позовної давності, навіть за наявності рішення суду про відмову в позові з підстави пропущення позовної давності, зобов`язання не припиняється.

3% річних від простроченої суми та проценти підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу(стаття 625 ЦК України).

Враховуючи вищенаведені норми законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки на час звернення до суду із позовом існує заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 23 від 19 березня 2008 року тому ПАТ Державний ощадний банк України та на виконанні знаходиться виконавчий лист по виконанню рішення суду від 14 січня 2011 року, тому вправі нарахувати три проценти річних від простроченої суми, що становить по тілу кредиту 23267 дол США та по процентам 1577,56 дол. США за період з 18 серпня 2018 року по 18 серпня 2021 року у розмірі 2240,09 дол США.

У відповідності до п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, судове рішення в даній справі не може залишатися в силі, а підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог ПАТ Державний ощадний банк України

За приписами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням того, що позовна заява ПАТ Державний ощадний банк України задоволена, тому сума судового збору, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь позивача за подання позовної заяви та апеляційної скарги становить 5675 грн (2270 грн + 3405 грн)

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства Державний ощадний банк України в особі філії Тернопільське обласне управління акціонерного товариства Ощадбанк - задовольнити.

Рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 22 листопада 2021 року скасувати та ухвалити нове, яким стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , зареєстрованого АДРЕСА_1 ) в користь АТ Державний ощадний банк України в особі філії Тернопільське обласне управління АТ Ощадбанк(місто Київ, вулиця Госпітальна,12-Г, ) 2240,09 доларів США та 5675 грн, сплаченого судового збору за розгляд справи як у суді першої, так і апеляційної інстанцій.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених статтею 389 частиною 3 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 04 березня 2022 року.

Головуюча Т.С. Парандюк

Судді: С.І. Дикун

Н.М. Храпак