ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/1591/21 Номер провадження 22-ц/814/916/22Головуючий у 1-й інстанції Турченко Т. В. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Обідіної О. І., Прядкіної О. В.

за участю секретаря: Ракович Д. Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_1 - адвоката Салашного Михайла Олексійовича та Акціонерного товариства «Райффайзен Банк»

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 13 січня 2022 року у складі судді Турченко Т. В.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевченко Ольга Вікторівна, ОСОБА_1 , приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Гречин Наталія Володимирівна, про захист прав споживача,

в с т а н о в и в:

У квітні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко О. В. 18.06.2019, зареєстрований в реєстрі за № 549, про звернення стягнення на чотирьох кімнатну квартиру загальною площею 62,0 кв. м, яка розташована в АДРЕСА_1 .

Позов мотивовано тим, що на підставі кредитного договору № 014/6561/82/83189 від 05.06.2007, укладеного між ОСОБА_2 та ВАТ «Райфайзен Банк Аваль», він отримав кредит у розмірі 20 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 06.06.2028.

06 червня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки № 001059/65/61/ НОМЕР_1 , метою якого було забезпечення вимог іпотекодержателя, що витікають з кредитного договору № 014/6561/82/83189 від 05.06.2007.

Також 05.06.2007 між Банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки, за умовами якого остання взяла на себе зобов`язання у тому ж обсязі, що і позивач.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 23 листопада 2015 року стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором від 05.06.2007 № 014/6561/82/83189 в сумі 105 853,14 грн.

Вказував, що після ухвалення рішення судом та по теперішній час заборгованість сплачується поручителем ОСОБА_3 щомісячно шляхом відрахування з пенсії.

18 червня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко О. В. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 549, про звернення стягнення на чотирьох кімнатну квартиру загальною площею 62,0 кв. м, яка розташована в АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_2 на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Башинською Т. В. 26.05.2007 за р. № 3136 та свідоцтва про право власності, виданого відділом приватизації житла Полтавського МВК 15.10.1997, договору про поділ нерухомого майна, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Башинською Т. В. 22.05.2007 за р. № 3043 і зареєстрованих в КП БТІ «Інвентаризатор» в реєстрову книгу під № 124/16885, реєстраційний № 18928236.

Вважає, що вказаний виконавчий напис є незаконним та таким, що не підлягає виконанню, оскільки в даній справі спір щодо стягнення заборгованості за кредитним договором був вирішений судом у 2015 році, тому банк не мав права звертатися до нотаріуса у 2019 році для вчинення виконавчого напису за тим же кредитним договором № 014/6561/82/83189 від 05.06.2007, достеменно знаючи про існування рішення суду, яким вже було стягнуто заборгованість за цим договором за тілом, відсотками та штрафними санкціями, тобто, фактично банк звернувся до нотаріуса з вимогою про повторне стягнення тіла, відсотків за користування кредитом, що суперечить вимогам чинного законодавства України, не надавши нотаріусу інформацію про наявність судового рішення і відкрите виконавче провадження за цим рішенням.

Окрім того, стягнення за виконавчим написом здійснюється за період з 06.06.2007 по 02.04.2019, що також суперечить рішенню суду про стягнення з 2007 по 2014 рік заборгованості за тілом кредиту, відсотками та штрафними санкціями.

У виконавчому написі нотаріуса сума пред`явлена до задоволення вимог не відповідає дійсності. Так, згідно з рішенням суду стягнуто суму в розмірі 105 853,14 грн, тобто існує розбіжність між раніше визначеною судом сумою заборгованості і сумою, зазначеною у виконавчому написі нотаріуса: за кредитним договором 8 900,14 доларів США - 242 002,52 грн, по відсотках 6 835,84 доларів США - 185 872,42 грн, на підставі чого заборгованість не може вважатися безспірною.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 14 травня 2021 року до участі у справі залучено третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_1 та приватного виконавця Виконавчого округу Полтавської області Гречин Н. В.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 13 січня 2022 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис нотаріуса, вчинений 18.06.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Ольгою Вікторівною, зареєстрований в реєстрі за № 549 про звернення стягнення на чотирьох кімнатну квартиру загальною площею 62,0 м. кв., яка розташована в АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_2 на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Башинською Т. В. 26.05.2007 за р. № 3136 та свідоцтва про право власності, виданого відділом приватизації житла Полтавського МВК 15.10.1997, договору про поділ нерухомого майна, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Башинською Т. В. 22.05.2007 за р. № 3043 і зареєстрованих в КП БТІ «Інвентаризатор» в реєстрову книгу під № 124/16885; реєстраційний № 18928236.

Вирішено питання судових витрат. Стягнуто з АТ «Райффайзен Банк Аваль» в дохід держави судовий збір в розмірі 908 грн.

Рішення суду мотивовано обґрунтованістю заявлених позовних вимог.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, відповідач та третя особа ОСОБА_1 оскаржили його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі представник АТ «Райффайзен Банк», посилаючись на необґрунтованість і незаконність рішення, порушення судом норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що ОСОБА_2 в позовній заяві взагалі не зазначив, хто, коли і якими діями чи бездіяльністю порушив його права саме як споживача та які саме його права як споживача порушені.

Також позивачем не надано належного обґрунтування, належних і достатніх доказів про те, що вимоги АТ «Райффайзен Банк» як кредитора при зверненні до нотаріуса для вчинення виконавчого напису не являються безспірними.

Вказує, що факт наявності або відсутності безспірної заборгованості при вчиненні нотаріусом виконавчого напису суд міг встановити лише на підставі вивчення та правового аналізу всього пакету документів, проте ухвала суду про вилучення у приватного нотаріуса виконавчого напису та документів, які стали підставою для його вчинення, виконана не була, чим, на думку апелянта, суд самоусунувся від виконання власної ж ухвали щодо витребування доказів.

За вказаних обставин вважає висновки суду щодо відсутності безспірності вимог припущеннями, які не ґрунтуються на належних і достатніх доказах.

Зазначає, що позивач не звертався до Банку як до стягувача з будь-якими питаннями щодо незгоди із розміром заборгованості навіть після відкриття виконавчого провадження, а з вказаним позовом до суду звернувся лише 05.04.2021 коли виконавчий напис як виконавчий документ був виконаний, а виконавче провадження закінчено 18.12.2020.

Звертає увагу на те, що в період із дати вчинення виконавчого напису і надалі в ході виконавчого провадження боржник ОСОБА_2 мав реальну можливість захисту своїх начебто порушених прав шляхом визнання недійсними проведених торгів, а тому предмет іпотеки був реалізований, кошти від його реалізації розподілені відповідно до виконавчого напису, виконавче провадження закінчено, а тому обраний позивачем спосіб захисту не забезпечує реальне поновлення прав позивача у випадку задоволення позову.

Третя особа ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити .

Доводи скарги ґрунтуються на тому, що рішення суду не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України, оскільки прийняте при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, суд першої інстанції помилково визнав встановленими недоведені обставини справи та зробив висновки, які не відповідають обставинам справи, неправильно застосував норми матеріального права і порушив норми процесуального права.

Вказує, що на підставі свідоцтва від 06.01.2021, зареєстрованого в реєстрі за № 2, виданого приватним нотаріусом міського нотаріального округу Дробітько В. В., вона є власником квартири АДРЕСА_2 за результатами участі в електронних торгах, які були проведені 16.11.2020 ДП «Сетам» та переможцем яких згідно протоколу проведення електронних торгів № 511832 від 16.11.2020 є ОСОБА_1 .

Вважає, що відповідачем було подано всі необхідні документи на підтвердження безспірної заборгованості боржника, а нотаріусом дотримано всі процедури вчинення виконавчого напису.

Зазначає, що судове рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором не виконано і виконавчий напис вчинено не на кредитному договорі, а на іпотечному, строк дії якого визначено за домовленістю сторін до повного виконання зобов`язань за кредитним договором, а тому доводи позивача про те, що до виконавчого напису не може бути включено заборгованість встановлену судовим рішення, є необґрунтованими.

Вважає, що рішення суду про стягнення заборгованості, яке не виконане, не є перешкодою для вчинення виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відзив на апеляційні скарги до апеляційного суду не надходив.

Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, не вбачає підстав для їх задоволення.

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374, статті 375 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право залишити рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

По справі встановлено, що 05.06.2007 між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 014/6561/82/83189, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 20 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 06.06.2028.

Вимоги кредитора за вказаним кредитним договором забезпечені договором іпотеки № 001059/65/61/331605 від 06.06.2007, предметом якого є належна позивачу ОСОБА_2 квартира АДРЕСА_2 , та договором поруки від 05.06.2007 між банком та ОСОБА_3 , за умовами якого остання взяла на себе зобов`язання солідарного боржника.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 23 листопада 2015 року у справі № 552/818/14-ц задоволено позовні вимоги ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Полтавської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором від 05 червня 2007 року № 014/6561/82/83189 в сумі 105 853,14 грн.

18 червня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко О. В. видано виконавчий напис, згідно якого звернуто стягнення на чотирьох кімнатну квартиру загальною площею 62,0 кв. м, яка розташована в АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_2 на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального Башинською Т. В. 26.05.2007 за р. № 3136 та свідоцтва про право власності, виданого відділом приватизації житла Полтавського МВК 15.10.1997, договору про поділ нерухомого майна, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Башинською Т. В. 22.05.2007 за р. № 3043 і зареєстрованих в КП БТІ «Інвентаризатор» в реєстрову книгу під № 124/16885, реєстраційний № 18928236. Загальна сума задоволення вимог банку за кредитним договором № 014/6561/82/83189 від 05.06.2007 станом на дату розрахунку 02.04.2019 складає: за кредитом - 8 900,14 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ станом на дату розрахунку 242 002,52 грн, по відсотках - 6 835,84 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ на дату розрахунку 185 872,42 грн. Стягнення здійснюється за період з 06.06.2007 по 02.04.2019.

16 вересня 2019 року приватним виконавцем Виконавчого округу Полтавської області Гречин Н. В. на підставі вищевказаного виконавчого напису було відкрито виконавче провадження № 60066062, в межах якого згідно протоколу проведення електронних торгів № 511832 від 16.11.2020, проведених ДП «Сетам», належна на праві власності ОСОБА_2 квартира за адресою: АДРЕСА_1 була реалізована. Переможцем торгів визнана ОСОБА_1 , яка набула право власності на спірне нерухоме майно.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 , суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню з боржника, не перевірив умови, за наявності яких можна вчиняти виконавчий напис, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат».

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками суду першої інстанції погоджується та не вбачає підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

За загальними правилами статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 18 ЦК України встановлено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України, зокрема, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296 та зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок), постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів».

Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» та підпунктами 3.1., 3.2. пункту 3 глави 16 розділу II Порядку визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до яких нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Відповідно до приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

При вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто, чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Аналогічні правові висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17, постанові КЦС Верховного Суду від 13 жовтня 2021 року у справі № 554/6777/17-ц.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (п. 91).

Як вбачається з матеріалів справи, пред`явивши у 2015 році позов про дострокове стягнення з ОСОБА_2 та поручителя ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором № 014/6561/82/83189 від 05.06.2007, банк скористався своїм правом, передбаченим частиною другою статті 1050 ЦК України, змінив строки виконання зобов`язання, після чого нарахування процентів за кредитним договором не відповідає змісту права кредитодавця і такі проценти у складі заборгованості боржника, нараховані за межами строку кредитування, не можуть визнаватися безспірними, як умови вчинення нотаріусом виконавчого напису для стягнення таких сум.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції вірно зазначив, що за рішенням Київського районного суду м. Полтави від 23 листопада 2015 року у справі № 552/818/14-ц з ОСОБА_2 стягнуто заборгованість за кредитним договором від 05 червня 2007 року № 014/6561/82/83189 в сумі 105 853,14 грн, тоді як виконавчий напис нотаріуса містить вказівку про стягнення за рахунок предмета іпотеки, крім тіла кредиту у розмірі 8 900,14 доларів США або 242 002,52 грн за курсом НБУ, також і процентів за кредитом у сумі 6 835,84 долари США або 185 872,42 грн, які згідно наданих банком документів нараховувались й за відсутності такого права кредитодавця, що припинилося пред`явленням до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису за такими документами не відповідає вимогам статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

При стягненні за виконавчим написом нотаріуса боржник не позбавлений права на захист своїх прав, а закінчення виконавчого провадження у зв`язку із фактичним виконанням в повному обсязі рішення за виконавчим документом не свідчить про втрату виконавчим написом нотаріуса чинності та неможливість його оскарження боржником в судовому порядку в межах встановленого законом строку.

У випадку пред`явлення позову про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса споживачем фінансових послуг до спірних правовідносин підлягає застосуванню також положення частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо звільнення позивача від сплати судового збору, на що і посилався позивач ОСОБА_2 , обґрунтовуючи підстави звернення до суду.

Таким чином, доводи апеляційних скарг відповідача та третьої особи висновків суду першої інстанції не спростовують, не доводять їх невідповідність обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення судом норм процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення, тому залишаються апеляційним судом без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Салашного Михайла Олексійовича та Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 13 січня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді О. І. Обідіна

О. В. Прядкіна