Ухвала

21 липня 2022 року

м. Київ

справа № 308/4639/20

провадження № 61-13253св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач (відповідач) - ОСОБА_1 ,

відповідач (позивач) - Ужгородська міська рада,

відповідач, третя особа - Департамент міського господарства Ужгородської міської ради ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 жовтня 2020 року у складі судді Сарай А. І. та постанову Закарпатського апеляційного суду від 05 липня 2021 року у складі колегії суддів: Собослой Г. Г., Мацунич М. В., Готра Т. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 грудня 2016 року, залишеним без змін постановою Закарпатського апеляційного суду від 05 липня 2021 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Зустрічний позов Ужгородської міської ради задоволено. Витребувано від ОСОБА_1 земельні ділянки за кадастровим номером :32:001:0401, площею 0,844 га та за кадастровим номером :32:001:0400, площею 0,0051 га по АДРЕСА_1 на користь територіальної громади міста Ужгорода. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов висновку, що спірна земельна ділянка до передачі її у власність згідно з планово-картографічними матеріалами рахувалась сільськогосподарськими угіддями, що відображено в матеріалах щодо вибору місця розташування земельної ділянки і відносилась до земель сільськогосподарського призначення, а у власність ОСОБА_2 така передана вже як земельна ділянка житлової та громадської забудови.

Матеріали справи не містять відомостей про прийняття міською радою рішення про зміну цільового призначення земельної ділянки. Також, до спірної земельної ділянки частково включено запроектовану дорогу, яка відноситься до земель загального користування передача яких у приватну власність не допускається згідно з пунктом «а» частини четвертої статті 83 ЗК України.

Оскільки, ОСОБА_2 отримала земельну ділянку із порушенням норм чинного законодавства і не мала законних прав на відчуження земельної ділянки за кадастровими номерами :31:003:0120, і доводи ОСОБА_1 про правомірність набуття права власності на спірні земельні ділянки, так як договір дарування земельної ділянки від 25 серпня 2010 року та додатковий договір від 01 грудня 2015 року № 1 на даний час є чинним, судом не взято до уваги, з урахуванням того, що ОСОБА_1 не був позбавлений можливості з`ясувати історію відчуження спірної земельної ділянки.

За таких обставин, встановивши протиправність набуття земельної ділянки, виходячи з протиправності спірного пункту рішення органу місцевого самоврядування, згідно з яким така земельна ділянка була відведена та безоплатно передана у власність ОСОБА_2 , встановлена вищезазначеними судовими рішеннями, суд обґрунтовано відмовив у позові ОСОБА_1 про витребування спірного майна.

Оцінивши доводи позивача за зустрічним позовом та виходячи з досліджених матеріалів справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що про обставини порушення свого права щодо володіння, користування та розпорядження земельними ділянками Ужгородська міська рада дізналася з постанови Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 308/12760/15 свідчать, що Ужгородська міська рада при зверненні у суд із позовом 12 червня 2020 року не пропустила строки позовної давності.

У серпні 2021 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права

та порушення норм процесуального права, просив оскаржувані судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову ОСОБА_1 та відмову в задоволенні позову Ужгородської міської ради.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди фактично витребували спірні земельні ділянки від ОСОБА_1 , який ще у 2019 році втратив право власності на спірне майно та не володіє ними на користь володіючого власника, а тому судами безпідставно застосовано статтю 388 ЦК України.

Суди застосували норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду у справах №№ 914/3224/16, 653/1096/16-ц, постановах Верховного Суду України у справах №№ 6-1047цс17, 6-2233цс16.

У вересні 2021 року Ужгородська міська рада та Департамент міського господарства Ужгородської міської ради надіслали до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу в якому просили оскаржувані судові залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення. Зазначали, що твердження скаржника є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.

У вересні 2021 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду заперечення на відзив на касаційну скаргу в якому просив задовольнити касаційну скаргу. Зазначав, що до позовних вимог, пред`явлених Ужгородською міською радою у червні 2020 року суди мали застосувати позовну давність, оскільки Ужгородська міська рада була обізнана про порушення її права на спірну земельну ділянку з 2016 року.

Частиною другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що справа підлягає призначенню до судового розгляду, оскільки доводи касаційної скарги викликають необхідність перевірки матеріалів справи.

Підстави для виклику сторін відсутні.

За таких обставин розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

З урахуванням категорії та складності справи, з огляду на положення частини одинадцятої статті 34 ЦПК України, справа підлягає розгляду в складі п`яти суддів.

Керуючись статтею 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

справу за позовом ОСОБА_1 до Ужгородської міської ради, Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради про витребування майна з чужого незаконного володіння та за зустрічним позовом Ужгородської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа - Департамент міського господарства Ужгородської міської ради, про витребування майна, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 жовтня 2020 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 05 липня 2021 року призначити до судового розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Бурлаков

В. М. Коротун

М. Є. Червинська