28.12.2022 Єдиний унікальний номер 205/1593/20
Єдиний унікальний номер 205/1593/20
Провадження № 2/205/1658/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2022 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Приходченко О.С.

при секретарі Король Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , третя особа Новокодацький районний у м. Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про визнання батьківства та внесення змін в актовий запис,

ВСТАНОВИВ:

02 березня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Новокодацький районний у м. Дніпрі ВДРАЦС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про визнання батьківства та внесення змін в актовий запис.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 березня 2020 року вищевказана цивільна справа була передана на розгляд судді ОСОБА_3 .

Відповідно до рішення Вищої ради правосуддя № 1840/0/15-20 від 16 червня 2020 року про звільнення ОСОБА_3 з посади судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська у зв`язку з поданням заяви про відставку суддю ОСОБА_3 було звільнено.

На підставі розпорядження керівника апарату суду № 197 від 15 липня 2020 року, вищевказану цивільну справу було передано на повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 липня 2020 року цивільну справу було передано на розгляд судді Приходченко О.С.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 липня 2020 року справу було прийнято до розгляду суду в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 березня 2021 року по справі було призначено проведення судової молекулярно-генетичної експертизи, провадження по справі на час проведення було зупинено.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 липня 2021 року провадження по справі було поновлено і призначено підготовче засідання.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 листопада 2021 року провадження по справі зупинено на час проведення експертизи.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 травня 2022 року провадження по справі було поновлено, судову молекулярно-генетичну експертизу, призначену ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 березня 2021 року, скасовано.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 липня 2022 року за клопотаннями представників позивача та відповідача ОСОБА_2 по справі було повторно призначено судову молекулярно-генетичну експертизу та зупинено провадження по справі.

10 листопада 2022 року експертною установою повторно було повернуто ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 липня 2022 року, яка надійшла до суду 16 листопада 2022 року, без виконання у зв`язку із повторною неявкою обох сторін на експертизу.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2022 року було поновлено провадження по справі, судову молекулярно-генетичну експертизу, призначену ухвалою суду від 29 липня 2022 року, скасовано.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2022 року підготовче провадження закрито та справу призначено до розгляду по суті.

Позивач у своєму позові посилався на те, що він з відповідачем ОСОБА_2 перебував у фактичних шлюбних відносинах з червня 2017 року по червень 2018 року. З 18 червня 2018 року йому було обрано запобіжних захід у вигляді тримання під вартою до 08 серпня 2018 року, тому він не мав відомостей про народження відповідачем ОСОБА_2 дитини. У серпні 2019 року ОСОБА_2 повідомила йому, що ІНФОРМАЦІЯ_1 вона народила дитину, батьком якої він є, проте, в актовому записі про народження дитини батьком записано відповідача ОСОБА_1 , який не є біологічним батьком малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Просив суд визнати його батьком малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зобов`язати Новокодацький районний у м. Дніпрі ВДРАЦС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) внести відповідні зміни в актовий запис про народження малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; виключити відомості про ОСОБА_1 як про батька з актового запису про народження малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та стягнути з відповідачів судові витрати по справі. Представник позивача надала до суду заяву про розгляд справи за її участі, проте, у судове засідання не з`явилася, про час та дату судового засідання повідомлена належним чином. Судом не вбачається підстав для відкладення судового засідання, оскільки провадження у справі було відкрито 03 березня 2020 року, підготовче провадження тривало значний період часу, з незалежних від суду причин, закрито 13 грудня 2022 року, стороною позивача було викладено свою позицію в позовній заяві, доказів неможливості бути присутніми у судовому засідання судові ані представником, ані позивачем, надано не було. Відкладення судового розгляду буде сприяти затягуванню розгляду справи та порушенню процесуальних строків, визначених чинним ЦПК України.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, про час та дату судового засідання повідомлена належним чином, про причини неявки судові не повідомила. У своєму відзиві на позовну заяву зазначила, що з позивачем ОСОБА_1 вони проживали однією сім`єю. У березні 2018 року вона припинила спільне проживання з позивачем, оскільки відносно нього тривало досудове розслідування по кримінальному провадженню. У травні 2018 року вона познайомилася з відповідачем ОСОБА_1 . Напередодні пологів ОСОБА_1 , будучи обізнаним, що її відносно її малолітнього сина, ОСОБА_5 , було позбавлено батьківських прав, переконував, що буде допомагати виховувати ще ненароджену дитину та запропонував сплатити медичні послуги з пологів. ІНФОРМАЦІЯ_1 вона народила малолітнього сина ОСОБА_6 , біологічним батьком якого є ОСОБА_1 . Наступного дня після пологів, 31 липня 2018 року, ОСОБА_1 почав переконувати її, аби не відібрали дитину, слід отримати в органах РАЦС свідоцтво про народження, де він визнає своє батьківство. Таким чином, шляхом тиску і обману, визнав батьківство малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки судові не повідомив. Через систему «Електронний суд» направив заяву від 15 грудня 2022 року, яка надійшла до суду 19 грудня 2022 року, в якій зазначив, що до вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік. Позивач ОСОБА_1 і відповідач ОСОБА_2 були обвинуваченим по одному кримінальному провадженні у кримінальній справі № 203/4475/17, яка надійшла до суду 07 серпня 2018 року, де в процесі досудового розслідування кримінального провадження відповідач ОСОБА_2 надавала пояснення на допитах, на яких також був присутнім ОСОБА_1 . Таким чином, позивачеві було відомо про перебування відповідача ОСОБА_2 у стані вагітності.

Третя особа Новокодацький районний у м. Дніпрі ВДРАЦС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) свого представника у судове засідання не направила, про час та дату судового розгляду повідомлена належним чином, про причини не направлення представника судові не повідомила. У письмових поясненнях на позовну заяву зазначила, що позов може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Підставою для внесення змін до актового запису є рішення суду, в якому зазначено про внесення конкретних змін в актовий запис цивільного стану. У своїй заяві до суду справу просила розглядати за відсутності представника третьої особи.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає позовну заяву такою, що задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 30 ІНФОРМАЦІЯ_3 народила дитину чоловічої статі (а.с. 24).

Батьками малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,згідно зі свідоцтвом про народження є відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_1 (а.с. 25).

Згідно з відомостями з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану від 19 липня 2019 року відомості про ОСОБА_1 як про батька в актовому записі про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внесено на підставі ст. 126 СК України (а.с. 22-23).

Ухвалами Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 березня 2021 року за клопотанням представника позивача та 30 травня 2022 року по справі за клопотанням представника позивача і відповідача ОСОБА_2 було призначено проведення судової молекулярно-генетичної експертизи.

30 червня 2021 року до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 березня 2021 року було повернуто експертом без виконання у зв`язку із неявкою сторін на експертизу 17 травня 2021 року та 14 червня 2021 року (а.с. 80), про яку були повідомлені належним чином (а.с. 79).

05 травня 2022 року ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 березня 2021 року повторно було повернуто експертною установою без виконання у зв`язку із неявкою 14 березня 2022 року та 11 квітня 2022 року відповідача з дитиною на експертизу 14 березня 2022 року і 11 квітня 2022 року (а.с. 97), про необхідність якої повідомлений належним чином (а.с. 94, 96).

10 листопада 2022 року експертною установою повторно було повернуто ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 липня 2022 року, яка надійшла до суду 16 листопада 2022 року, без виконання у зв`язку із повторною неявкою обох сторін на експертизу 12 вересня 2022 року і 10 жовтня 2022 року (а.с. 142), про необхідність якої були повідомлені належним чином (а.с. 130, 131, 133, 136).

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому ст.ст. 122, 125 цього Кодексу.

Статтею 125 СК України передбачено, що, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати і батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

У ч. 1 ст. 126 СК України передбачено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки чи чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст. 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. До вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство (стаття 129 ЦК України).

Отже, передумовою звернення до суду в таких справах є наявність кровного споріднення між особою, яка вважає себе батьком, і дитиною.

Згідно з частиною четвертою, пунктами 3-5 ч. 5 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

У ч. 1 ст. 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

У ч.ч. 1, 3 ст. 12, ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 81 ЦПК України, саме сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони.

Висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц (провадження № 61-6030св18), зазначено, що «СК України не визначає будь-яких особливостей предмету доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі ч. 2 ст. 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи».

Європейський суд з прав людини зауважив, що «в ході національного розгляду суд призначив ДНК-тест з метою вирішення цього спору про батьківство. Тест продемонстрував, що відповідач був батьком дитини з ймовірністю 99,99 відсотків. Суд враховує, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (KALACHEVA v. RUSSIA, № 3451/05, § 34, ЄСПЛ, від 07 травня 2009 року).

Європейський суд з прав людини вказував, що необхідність захисту третіх осіб може виключати можливість змусити їх пройти будь-яке медичне обстеження, а саме ДНК-тест. Зокрема, якщо третьою особою є дитина (див., зокрема: MIKULIC v. CROATIA, № 53176/99, § 64, ЄСПЛ, 07 лютого 2002 року, BAGNIEWSKI v. POLAND, № 28475/14, § 54, ЄСПЛ, 31 травня 2018 року).

У разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

У ході судового розгляду судом неодноразово призначались експертизи для підтвердження кровного споріднення між ОСОБА_1 та малолітнім ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В свою чергу, експертною установою неодноразово направлялись повідомлення з проханням забезпечити явку ОСОБА_1 , ОСОБА_1 з малолітнім ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 для відібрання зразків крові для можливості проведення експертизи. Судом копії повідомлень направлялись не лише сторонам, а й їх представникам. Разом з тим, ні позивач, ні відповідач з дитиною для можливості відібрання зразків крові до експертної установи жодного разу не з`явилися, про місце, дату та час відбору зразків крові повідомлялися всіма можливими способами, як направленням копій повідомлень експерта на поштові адреси сторін, так і та їх представників, так і в телефонному режимі. ОСОБА_1 не доведено належними та допустимими доказами поважність причин його неодноразової неявки до експертної установи,

Тобто, знаючи про призначення судом генетичної експертизи, ОСОБА_1 для участі в експертизі не з`явився, не довів наявність поважних підстав, які з 17 травня 2021 року по 10 жовтня 2022 року шість разів перешкоджали йому з`явитися до експертної установи для забору відповідних зразків.

За таких обставин та враховуючи, що для відібрання зразків крові сторони викликались шість разів, саме дії сторін, зокрема позивача, призвели до неможливості проведення експертизи, якому було роз`яснено про наслідки ухилення від участі в експертизі, тому приходить до висновку про ухилення ОСОБА_1 від подання експертам необхідних матеріалів для проведення експертизи, яка має суттєве значення для розгляду даної справи.

При цьому, суд зважає на те, що матеріали справи містять копію листа Кіровського районного суду м. Дніпропетровська вих. № 203/4475/17/1944/2021 від 26 лютого 2021 року про перебування ОСОБА_1 під вартою в ДУ «Дніпровська установа виконання покарань № 4». Як зазначено в позовній заяві позивачем, ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 червня 2018 року йому було обрано запобіжних захід тримання під вартою, як підозрюваному у кримінальному провадженні, передбаченому ч. 3 ст. 185 КК України, станом на дату розгляду справи відомостей про своє фактичне місцеперебування судові не повідомив, у підготовчі та судове засідання жодного разу не з`явився, тому суд його неявку до експертної установи не може вважати такою, що була здійснена через поважні причини.

Схожий за змістом правовий висновок наведено у постановах Верховного суду від 09 вересня 2020 року № 277/836/16-ц та від 25 серпня 2020 року № 478/690/18.

Інших доказів, які б у своїй сукупності давали підстави встановити походження малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від позивача ОСОБА_1 , який вважає себе батьком дитини, судові надано не було. Зокрема, судові не надано доказів перебування позивача з відповідачем ОСОБА_2 у фактичних шлюбних відносинах, їх спільне проживання, про що стверджує позивач. Тобто, обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, належними доказами не доведено.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимоги про визнання ОСОБА_1 батьком малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , слід відмовити.

Щодо позовних вимог про зобов`язання Новокодацького районного у м. Дніпрі ВДРАЦС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) внести відповідні зміни в актовий запис про народження малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та виключити відомості про ОСОБА_1 як про батька з актового запису про народження малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не можуть бути задоволені, оскільки вони мають похідний характер від позовних вимог про визнання позивача батьком малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у задоволенні яких ОСОБА_1 відмовлено.

Крім того, ОСОБА_1 заявлено позовні вимоги про зобов`язання вчинити певні дії до особи, яка не є відповідачем по справі, а має статус третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Згідно з положеннями ст. 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.

Належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права.

Відтак, неналежний відповідач це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати по пред`явленому позову при наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

На позивачеві лежить обов`язок довести, що саме йому належить оспорюване право, а вказаний ним відповідач зобов`язаний виконати покладений на нього законом або договором обов`язок.

У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК України, статтею 51 ЦПК України. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Позивачем клопотання про залучення Новокодацького районного у м. Дніпрі ВДРАЦС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) в якості відповідача по справі заявлено не було.

На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

З урахуванням того, що позивачеві у задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати у справі слід віднести за його рахунок.

На підставі викладеного, керуючись ст. 126 СК України, ч. 1 ст. 141, ст.ст. 263, 264, ч.ч. 1-7 ст. 265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 (РНКОПП невідомий, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) та ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ), третя особа Новокодацький районний у місті Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (місцезнаходження за адресою: 49102, м. Дніпро, вул. Данила Галицького, буд. 31) про визнання батьківства та внесення змін в актовий запис відмовити.

Судові витрати по справі віднести за рахунок позивача ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ).

Рішення може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя: