Ухвала

27 липня 2022 року

місто Київ

справа № 159/3490/20

провадження № 61-6390ск22

Верховний Суд, який діє у складі судді Першої судової палати Касаційного цивільного суду Погрібного С. О., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 12 липня 2021 року та постанову Волинського апеляційного суду від 23 грудня 2021 року

за позовом ОСОБА_1 до Ковельського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), третя особа - ОСОБА_2 , про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 08 липня 2022 року із застосуванням засобів поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 12 липня 2021 року та постанову Волинського апеляційного суду від 23 грудня 2022 року, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

І. Щодо дотримання строків касаційного оскарження

За правилами статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними.

Суд виходить з того, що підстави пропуску строків можуть бути визнані поважними, зокрема, у тому випадку, якщо таке недотримання строків касаційного оскарження зумовлене діями (бездіяльністю) суду апеляційної інстанції, а так само наявністю інших об`єктивних перешкод, що безумовно перешкоджали скаржникові своєчасному зверненню з такою скаргою.

До касаційної скарги ОСОБА_1 подала клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 12 липня 2021 року та постанови Волинського апеляційного суду від 23 грудня 2021 року.

Клопотання обґрунтовується тим, що копію постанови Волинського апеляційного суду від 23 грудня 2021 року вона отримала 10 січня 2022 року.

Вперше заявник звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на оскаржувані рішення 20 січня 2022 року. Заявник повідомила, що її касаційну скаргу було залишено без руху та надано строк для її виконання, проте через перебування її представника за межами України, а також брак у заявника юридичної освіти вона не виконала вимоги ухвали суду касаційної інстанції та не усунула недоліки касаційної скарги, через що цю касаційну скаргу суд їй повернув, а тому просить поновити строк на касаційне оскарження рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 12 липня 2021 року та постанову Волинського апеляційного суду від 23 грудня 2021 року.

Суд врахував, що ухвалою від 05 квітня 2022 року Верховний Суд дійсно залишив без руху касаційну скаргу ОСОБА_1 та надав строк для усунення її недоліків з метою наведення обґрунтованих підстав касаційного оскарження рішень судів першої та апеляційної інстанцій, а також надання доказів на підтвердження сплати судового збору за подану касаційну скаргу.

Ухвалою від 25 травня 2022 року Верховний Суд визнав раніше подану касаційну скаргу ОСОБА_1 неподаною та її повернув заявниці, оскільки ОСОБА_1 не виконала вимог ухвали від 05 квітня 2022 року.

Суд констатує, що відповідно до рекомендованого повідомлення від 20 червня 2022 року № 34563/0/233-22 копію ухвали про повернення касаційної скарги заявник отримала 13 червня 2022 року.

Врахувавши те, що заявниця звернулася з цією касаційною скаргою повторно лише 08 липня 2022 року, Верховний Суд зробив висновок, що наведені заявником причини пропуску процесуального строку на касаційне оскарження судових рішень, а саме брак у неї юридичної освіти та перебування представника за межами України, що не доведені будь-якими достатніми доказами, Верховний Суд не встановив підстав визнати такі причини поважними.

Отже, заявнику потрібно подати до Верховного Суду обґрунтоване клопотання з наведенням належних підстав для поновлення строку на касаційне оскарження та наданням доказів на підтвердження зазначених фактів.

ІІ. Щодо виконання обов`язку з викладу належних підстав касаційного оскарження

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Заявник, яка переконана, що суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували норми матеріального права та порушили норми процесуального права, як підстави касаційного оскарження наведеного судового рішення визначила те, що:

- (1) суди першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних рішеннях застосували норми права без урахування висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 199/6713/14-ц (провадження № 14-92цс19), у постанові Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 318/89/18, відповідно до яких суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання, якщо подання такої скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами (частина третя статті 44 ЦПК України);

- (2) суди першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних рішеннях застосували норми права без урахування висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 2-7539/08, де зазначено, що потрібно розрізняти поняття «припинення шлюбу з набранням чинності рішенням суду про його розірвання» та «реєстрація припинення шлюбу». Тож припинення шлюбу існує само по собі як факт, що відбувся, натомість реєстрація цього факту носить характер підтвердження/фіксації його у державних органах реєстрації;

- (3) суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411 ЦПК України.

Аналіз змісту поданої касаційної скарги дає Верховному Судові підстави для висновку, що наведений заявником третій довід (пункти 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411 ЦПК України), є неналежно викладеним та обґрунтованим з огляду на таке.

Пунктами 1-4 частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо: справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду; в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими, якщо касаційну скаргу обґрунтовано такою підставою; судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні; судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу; справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою; судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції; суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Відповідно до частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу; або суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

У касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав) (підпункт 1 пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України).

Виклад вимог процесуального закону до викладу підстав касаційного оскарження судових рішень

1. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається певна постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

Положеннями зазначеної статті передбачено, що підставою для відкриття касаційного провадження є неврахування в оскаржуваному судовому рішенні висновку Верховного Суду про застосування норми права саме у подібних правовідносинах.

При визначенні справ із подібними правовідносинами враховується предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог, встановлені судами фактичні обставини справи, однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Особа, яка подала касаційну скаргу, повинна врахувати, що у разі наведення посилання у касаційній скарзі як на підставу, на якій подається касаційна скарга, на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі потрібно зазначити, яку саме норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у наведених у касаційній скарзі постановах Верховного Суду, застосував суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

2. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Підсумовуючи, Суд визначає, що у випадку оскарження судових рішень з підстав невідповідності висновків суду постанові Верховного Суду, що не була врахована в оскаржуваному судовому рішенні (абзац 1 пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) або у зв`язку з необхідністю відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеному у постанові Верховного суду (абзац 2 пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) у касаційній скарзі, крім відповідної постанови Верховного Суду, повинно бути зазначено відповідний пункт частини другої статті 389 ЦПК України та обґрунтування і мотивування такої підстави.

3. Якщо касаційна скарга подана на підставі пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України, у такій скарзі зазначається, щодо якої саме норми права відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

4. У випадку оскарження судових рішень на підставі пункту 4 частини другої статті 389 ЦПК України з посиланням на частину першу статті 411 ЦПК України, у касаційній скарзі потрібно зазначити певний пункт частини першої статті 411 ЦПК України, який є обов`язковою підставою для скасування судового рішення з його обґрунтуванням та мотивуванням доводів.

У випадку оскарження судових рішень на підставі частини 3 статті 411 ЦПК України, у касаційній скарзі потрібно зазначити певний пункт частини третьої статті 411 ЦПК України, з його обґрунтуванням та мотивуванням доводів.

Виконання особою, яка звертається до суду касаційної інстанції із касаційною скаргою, зазначених процесуальних вимоги має на меті унеможливити використання формального та беззмістовного викладу заявниками підстав касаційного оскарження. Тобто, заявник має не лише навести зміст відповідного пункту згаданих статей процесуального закону, а й викласти належне обґрунтування підстав касаційного оскарження судового рішення відповідно до цих правових норм.

Оцінка наявності визначених заявником підстав касаційного оскарження судового рішення у цій справі

ОСОБА_1 , зазначаючи про наявність підстав для скасування судових рішень, які передбачені частиною першою статті 411 ЦПК України, не обґрунтувала ці підстави.

Верховний Суд робить висновок, що наводячи третій довід як окрему підставу касаційного оскарженні судових рішень, який, на думку ОСОБА_1 , відповідає пунктам 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411 ЦПК України, заявник повинна надати виправлену редакцію касаційної скарги, у якій належно обґрунтувати у чому саме полягає порушення цих положень процесуального закону.

Згідно з частиною другою статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, визначених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Суд роз`яснює, що якщо позивач (тут - заявник) не усуне недоліки позовної заяви (касаційної скарги) у строк, встановлений судом, заява (скарга) вважається неподаною і повертається позивачеві (заявникові) (частина третя статті 185 ЦПК України).

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 12 липня 2021 року та постанову Волинського апеляційного суду від 23 грудня 2021 року за позовом ОСОБА_1 до Ковельського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), третя особа - ОСОБА_2 , про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, залишити без руху.

Надати для усунення зазначених недоліків строк тривалістю в десять дніввід моменту отримання копії цієї ухвали суду.

У разі невиконання у встановлений строк цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С. О. Погрібний