Справа №443/137/22
Провадження №2/443/368/22
РІШЕННЯ

іменем України

11 липня 2022 рокуЖидачівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Сливки С.І.,

за участю секретаря судових засідань Кушнір М.І.,

представника позивача адвоката Яременка І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жидачеві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади с.Жирівське в особі Гніздичівської селищної ради Стрийського району Львівської області, про встановлення факту постійного проживання спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадини та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Жидачівського районного суду Львівської області із позовом в якому просить: встановити факт її постійного проживання разом із ОСОБА_2 в АДРЕСА_1 на час відкриття спадщини, тобто на момент смерті останньої, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати за нею в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Облазницької сільської ради, загальною площею 1,6800 га, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія III-ЛВ №007279 від 17.03.2000 року.

Позовні вимоги мотивує тим, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла родичка позивачки ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилася спадщина до складу якої окрім іншого, увійшли земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Облазницької сільської ради, загальною площею 1,6800 га, що належали померлій, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія III-ЛВ 007279 від 17.03.2000 року. Згідно довідки Гніздичівської селищної ради №55 від 19.01.2022 року, ОСОБА_2 була зареєстрована в АДРЕСА_1 до дня смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 . До дня смерті і на день смерті з ОСОБА_2 по даній адресі був зареєстрований та проживав чоловік ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_1 проживала без реєстрації, здійснювала догляд за померлою. Від ОСОБА_2 секретарем виконкому Облазницької сільської ради від 05.07.2006 року за реєстром №32 посвідчувався заповіт в корить ОСОБА_1 . Даний заповіт на час смерті спадкодавця не змінено та не скасовано. Стверджує, що крім позивачки, інших спадкоємців за заповітом не було. Спадкоємцем першої черги спадкування за законом був чоловік покійної ОСОБА_4 , однак він спадщину не прийняв у жоден із передбачених законом способів, а ІНФОРМАЦІЯ_2 він помер. Дітей ОСОБА_2 не мала. Зазначає, що оскільки вона постійно проживала із ОСОБА_2 на час відкриття спадщини, не заявляла про відмову від спадщини, то на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України, вважається такою, що її прийняла, проте юридично не оформила.

24.01.2022 року позивачка звернулася до приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу для видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 , однак нотаріус відмовив у його видачі через відсутність у неї правовстановлюючих документів на земельні ділянки, що знаходяться на території Облазницької сільської ради, що належали померлій і є спадковим майном. Також позивачка не може документально підтвердити факт її постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

За таких обставин позивачка змушена звертатися до суду із вимогою про встановлення факту постійного проживання спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини та вимогою про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 28.01.2022 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 21.03.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, з мотивів викладених у позовній заяві. Просив позов задоволити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, подав заяву, згідно якої повідомляє, що із змістом позовної заяви ознайомлені, заперечень щодо вимог заявника не мають. Крім того, просить розгляд справи проводити без участі їхньогомпредставника.

Заслухавши вступне слово представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини і вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 , виданим Облазницькою сільською радою Жидачівського району Львівської області від 25.09.2006 року (а.с.9).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, увійшли земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Облазницької сільської ради, загальною площею 1,6800 га, що належали померлій, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія III-ЛВ 007279 від 17.03.2000 року (а.с.15).

Згідно довідки Гніздичівської селищної ради №55 від 19.01.2022 року, ОСОБА_2 постійно проживала в АДРЕСА_1 до дня смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 . До дня смерті і на день смерті з ОСОБА_2 по даній адресі був зареєстрований та проживав чоловік ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_1 проживала без реєстрації, здійснювала догляд за померлою. Заповіт від ОСОБА_2 Облазницькою сільською радою посвідчувався 05.07.2006 року №32 (а.с.10).

Відповідно до заповіту посвідченого секретарем виконавчого комітету Облазницької сільської ради народних депутатів 05.07.2006 року за №32, все майно ОСОБА_2 заповіла в користь ОСОБА_1 (а.с.11).

Згідно ч.1 ст.1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Судом також встановлено, що після смерті ОСОБА_2 , спадкоємцем першої черги спадкування за законом, був її чоловік - ОСОБА_4 , однак він спадщину не прийняв у жоден із передбачених законом способів, що підтверджується витягом зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №68219084 від 24.01.2022 року, де відсутня інформація про заведені спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.12).

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_2 , виданим виконавчим комітетом Облазницької сільської ради Жидачівського району Львівської області від 26.01.2009 року (а.с.13).

Згідно витягу зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №68219300 від 24.01.2022 року, відсутня інформація про заведені спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.14).

Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Оскільки позивачка постійно проживала із ОСОБА_2 на час відкриття спадщини, не заявляла про відмову від спадщини, то на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України, вважається такою, що її прийняла, проте юридично не оформила своїх спадкових прав.

Листом-відповіддю приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу Посацькою А.О. №10/02-31 від 24.01.2022 року (а.с.17), ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із тим, що неї відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно.

Крім того позивачка не може документально підтвердити факт її спільного проживання із ОСОБА_2 на час відкриття спадщини.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні, дала покази про те, що була сусідкою ОСОБА_2 та ОСОБА_4 ОСОБА_2 та ОСОБА_4 дітей не мали, а тому ОСОБА_1 , яка була дочкою брата ОСОБА_4 прийшла до них жити та доглядала їх до їхньої смерті. Вони працювали в колгоспі та мали пай.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні дала покази про те, що є матір`ю позивачки. ОСОБА_2 була дружиною брата її чоловіка. ОСОБА_1 з 2002 року постійно проживала та здійснювала догляд за ними, оскільки вони своїх дітей не мали. ОСОБА_2 та ОСОБА_4 працювали в колгоспі та мали земельні паї.

Відповідно до положень ст. ст.1216-1218ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У п.п. 2,23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах спадкування» №7 від 30.05.2008 року роз`яснено, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Згідно з вимогами ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 3ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно із ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Метою встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки. Чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що здобутими під час судового розгляду доказами та показами свідків, достатньо стверджується той факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 постійно проживала разом із ОСОБА_2 в АДРЕСА_1 на час відкриття спадщини, тобто на момент смерті останньої, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому позов у цій частині є підставним та підлягає до задоволення.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку, шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК України. За змістом ст. 392 ЦК України, належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно.

Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину.

Водночас, згідно з роз`ясненнями, викладеними Міністерством юстиції України у своєму листі № 19-32/319 «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна», зазначено, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності, на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.

Крім того, п.37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Наведене, з урахуванням зазначених вище норм ЦК України, а також позицій Пленуму Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дає обґрунтовані підстави вважати, що позивач має право на звернення до суду з позовом про визнання права власності у порядку спадкування за законом щодо спадкового майна.

Враховуючи зазначені норми ЦК України, роз`яснення постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7 та листа ВССУ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку, право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою.

Позивачка стверджує, що Державний акт на право приватної власності на землю на ім`я ОСОБА_2 втрачено.

Доказом того, що покійній ОСОБА_2 на праві приватної власності належали земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Облазницької сільської ради Жидачівського району Львівської області, є довідка відділу у Жидачівському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 14.05.2021 року №29-13-0.22-163/104-21 (а.с.15), з якої вбачається, що згідно книги записів (реєстрації) державних актів на право приватної власності на землю на території Облазницької сільської ради Жидачівського району Львівської області зареєстрований Державний акт серії ІІІ-ЛВ №007279 від 17.03.2000 р. на гр. ОСОБА_2 . Реєстраційний номер 312. Площа земельної ділянки 1,6800 га. Цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Підстава для передачі (надання) землі у приватну власність: рішення сесії Облазницької сільської ради від 01.03.2000 року.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом положень ст. 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку та в інший спосіб такі перешкоди не можуть бути усунуті.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Пунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача. При цьому, в даному випадку, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із тим, що відсутні правовстановлюючі документи на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Облазницької сільської ради, Жидачівського району Львівської області.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 315, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом із ОСОБА_2 в АДРЕСА_1 на час відкриття спадщини, тобто на момент смерті останньої, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Облазницької сільської ради, загальною площею 1,6800 га, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія III-ЛВ №007279 від 17.03.2000 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 18 липня 2022 року.

Головуючий суддя С.І Сливка