Справа № 450/3564/21 Провадження № 2/450/1204/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2022 року Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Мусієвського В.Є.

при секретарі Расяк С.М.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників судового розгляду в приміщенні суду м. Пустомити цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з газопостачання,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з відповідача заборгованість за спожитий газ у розмірі 13272 грн. 48 коп., 2813 грн. 77 коп. інфляційних втрат, 1161 грн. 80 коп. 3 % річних. Мотивував свої вимоги тим, що відповідач є споживачем природного газу за місцем свого проживання за адресою АДРЕСА_1 . Повідомляє, що ним виконано обов`язки щодо постачання природного газу відповідачу, однак він не здійснив сплату вартості такого. Враховуючи наведене, просить позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою судді від 22 вересня 2021 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано десятиденний строк з дня отримання ухвали для усунення недоліків, описаних в ній.

07 жовтня 2021 року від представника позивача ОСОБА_2 до суду надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою від 07 жовтня 2021 року позовну заяву повернуто позивачу у зв`язку з невиконанням вимог ухвали від 22 вересня 2021 року.

28 жовтня 2021 року представником позивача ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу на ухвалу від 07 жовтня 2021 року.

Постановою Львівського апеляційного суду від 15 квітня 2022 року апеляційну скаргу позивача задоволено частково, ухвалу від 07 жовтня 2021 року скасовано, матеріали цивільної справи направлено до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

28 квітня 2022 року матеріали цивільної справи надійшли до Пустомитівського районного суду Львівської області.

Ухвалою судді від 04 травня 2022 року відкрито провадження у справі, а розгляд такої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач повідомлявся про судовий розгляд як шляхом направлення поштової кореспонденції, так і шляхом розміщення відповідного оголошення на офіційному веб-сайті суду.

У вказаний строк відповідач не надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до вимог ст. 178 ЦПК України, без поважних причин.

У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши справу у порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч.ч. 1, 2 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи, законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 04 березня 2021 року у справі № 447/368/21 ТзОВ «Львівгаз збут» відмовлено у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги з газопостачання.

Як вбачається з довідки про фінансовий стан абонента, розмір заборгованості ОСОБА_1 за спожитий газ за період з липня 2018 року по червень 2021 року за адресою АДРЕСА_1 , становить 13272 грн. 48 коп.

Відповідно до ч.1. п. 17 Правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 1999 року № 2246 (далі Правила, плата за надані протягом розрахункового періоду послуги з газопостачання вноситься не пізніше 10 числа ступного місяця, якщо договором не встановлено інший строк.

За п. 29 Правил, споживач зобов`язаний своєчасно здійснити плату за надані послуги з газопостачання.

У розділі III Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 249, зазначено, що договір постачання природного газу споживачу розміщений на офіційному веб-сайті регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору.

Відповідно до абз. 2 п. 4 Розділу III Правил фактом згоди споживача про приєднання до умов договору є сплачений споживачем рахунок (квитанція) постачальника за поставлений природний газ, а щодо постачальника із спеціальними обов`язками - факт фактичного споживання природного газу споживачем.

Згідно з п. 11 розділу III Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 249, постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється за вільними цінами, крім ціни постачальника зі спеціальними обов`язками, яка встановлюється відповідно до законодавства.

Пунктом 14 розділу III Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 249, встановлено, що розрахунковим періодом для визначення розміру оплати послуг з газопостачання рутовим споживачам є календарний місяць.

Пунктом 1 частини 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг.

За ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Пунктом 5 частини З статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачений обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічної правової позиції дійшов Верховний Суд України у справі № 6-59цс13 від 30 жовтня 2013 року.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачем житлово-комунальних послуг може бути індивідуальний або колективний споживач. За п. 6 вказаної норми індивідуальним споживачем є фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

За ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем.

Верховний Суд України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 зазначив, що оскільки обов`язок споживача житлово-комунальних послуг як власника житла ґрунтується не тільки на договорі, але й на законі, відсутність письмових договірних відносин не є підставою для звільнення від оплати житлово-комунальних послуг.

Аналогічного висновку дійшов Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ при розгляді справи № 212/4917/15-ц.

Водночас, позивачем не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 зареєстрований, проживає за вищевказаною адресою, а також доказів на підтвердження того, що вказаний будинок перебуває у його власності, у зв`язку з чим суд не має можливості встановити факт того, що він дійсно є споживачем природного газу за вказаною адресою.

При цьому, довідка про фінансовий стан абонента, подана позивачем, не може бути беззаперечним доказом того, що саме відповідач є споживачем природного газу за згаданою адресою, оскільки зміст такої довідки залежить безпосередньо від волі позивача.

За своєю природою така довідка являє собою лише розрахунок заборгованості, який здійснений позивачем, а тому така має односторонній характер і не дає змоги впевнитися в дійсності нарахування заборгованості.

Крім того, як вбачається з відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС у Львівській області від 16 вересня 2021 року, місце проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованим або знятим з реєстрації за адресою АДРЕСА_1 , не значиться.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ним Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вказане, суд прийшов до висновку про те, що обставини, якими позивач мотивував свої позовні вимоги, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, а тому у задоволенні таких слід відмовити.

Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір стягненню з відповідача на користь позивача не підлягає.

Керуючись ст.ст. 5, 12, 13 81, 82, 89, 141, 259, 262, 263-265, 268 ЦПК України, ст. 625 ЦК України, суд,

у х в а л и в:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з часу складання повного судового рішення до Львівського апеляційного суду або через місцевий суд до Львівського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Мусієвський В.Є.