Справа № 529/1184/22
Провадження № 2/529/530/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2022 року Диканський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - Кириченко О.С.,

за участі секретаря судового засідання - Бурлиги Н.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Диканька Полтавської області у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 вказує, що відповідно до рішення Диканського районного суду Полтавської області від 13.02.2002 у справі № 2-37/2002 за нею було визнано право власності на Ѕ частини будинковолодіння як спільного майна подружжя, яке знаходиться по АДРЕСА_1 . Інша Ѕ частини цього будинковолодіння належить її сину ОСОБА_2 , відповідачу по справі, на підставі свідоцтва про спадщину за заповітом від 27.06.2002. Цю частку він успадкував після смерті свого батька ОСОБА_3 .

Позивач вказує, що згідно з технічним паспортом зазначене вище будинковолодіння складається з житлового будинку (літ. А-1), сараїв (літ. Б, Г), гаража (літ. Б1), погреба (літ. б), вбиральні (літ. В), колодязя питного (№ 1), огорожі (№ 2), воріт огорожі (№ 3). У 2022 році вона вирішила зареєструвати своє право власності на Ѕ частини вказаного вище будинковолодіння у державного реєстратора речових прав на нерухоме майно Диканської селищної ради, однак їй було повідомлено про неможливість реєстрації її права власності, оскільки в рішенні Диканського районного суду Полтавської області від 13.02.2002 у справі № 2-37/2002 пропущено складову будинковолодіння, а саме сарай, позначений у технічному паспорті літ. Г.

Позивач зазначає, що відповідно до листа Полтавського бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» від 01.08.2022, сарай, позначений у технічному паспорті літ. Г, був побудований у 1995 році, тобто на момент ухвалення рішення Диканського районного суду Полтавської області від 13.02.2002 цей сарай вже був побудований, однак у рішенні суду помилково не зазначений. Ухвалою Диканського районного суду Полтавської області від 26.08.2022 було відмовлено у задоволенні її заяви про виправлення описки у вказаному вище рішенні суду. Посилаючись на те, що вказане унеможливлює реєстрацію за нею права власності на Ѕ частини будинковолодіння, розташованого по АДРЕСА_1 , позивач просить визнати за нею право власності на Ѕ частини сараю, позначеного у технічному паспорті літ. Г, як спільного майна подружжя, що входить до складу вказаного будинковолодіння.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про підтримання позовних вимог в повному обсязі та розгляд справи за її відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про визнання позову в повному обсязі та розгляд справи за його відсутності.

З огляду на подані учасниками справи письмові заяви, суд провів розгляд справи у судовому засіданні за відсутності сторін, на підставі наявних матеріалів у справі та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що передбачено ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази по справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

З наявної у матеріалах справи копії рішення Диканського районного суду Полтавської області від 13 лютого 2002 року у справі № 2-37/2002 за позивачем ОСОБА_1 було визнано право власності на Ѕ частини будинковолодіння як спільного майна подружжя, яке знаходиться по АДРЕСА_1 , та складається із житлового будинку літ. А-1, сараю літ. Б. гаража літ. Б1, погреба літ. б, вбиральні літ. В, колодязя № 1, огорожі № 2, 3 /а.с. 11/.

Інша Ѕ частини вказаного будинковолодіння належить сину позивача - ОСОБА_2 , відповідачу по справі, на підставі свідоцтва про спадщину за заповітом від 27.06.2002. Цю частку він успадкував після смерті свого батька ОСОБА_3 /а.с. 10/.

Судом встановлено, що у 2022 році позивач ОСОБА_1 вирішила зареєструвати своє право власності на Ѕ частини вказаного вище будинковолодіння у державного реєстратора речових прав на нерухоме майно Диканської селищної ради, однак їй було повідомлено про неможливість реєстрації її права власності, оскільки в рішенні Диканського районного суду Полтавської області від 13.02.2002 у справі № 2-37/2002 пропущено складову будинковолодіння, а саме сарай, позначений у технічному паспорті літ. Г.

Ухвалою Диканського районного суду Полтавської області від 26.08.2022 було відмовлено у задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про виправлення зазначеної описки у вказаному вище рішенні суду від 13.02.2002 /а.с. 9/.

Згідно з технічним паспортом будинку садибного типу, виготовленим ПП «Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор», зазначене вище будинковолодіння складається з житлового будинку (літ. А-1), сараїв (літ. Б, Г), гаража (літ. Б1), погреба (літ. б), вбиральні (літ. В), колодязя питного (№ 1), огорожі (№ 2), воріт огорожі (№ 3) /а.с. 13-17/.

Відповідно до вказаного технічного паспорта та повідомлення ПП «Полтавського бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» від 01.08.2022 за № 5354 /а.с. 8/, сарай, позначений у технічному паспорті літ. Г, був побудований у 1995 році, тобто на момент ухвалення рішення Диканського районного суду Полтавської області від 13.02.2002 цей сарай вже був побудований, однак у рішенні суду не зазначений.

З повідомлень ПП «Полтавського бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» від 01.08.2022 за № 5353 та № 5354 вбачається, що нове будівництво, реконструкція, капітальний ремонт та реставрація на території вказаного вище будинковолодіння відсутні /а.с. 7, 8/.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Враховуючи те, що наявні у справі докази у їх сукупності свідчать про те, що сарай, позначений у технічному паспорті літ. Г, входить до складу будинковолодіння, розташованого по АДРЕСА_1 , право власності на Ѕ частину якого як спільного майна подружжя було визнано рішенням суду за позивачем ОСОБА_1 , однак цей сарай не було зазначено у цьому рішенні суду, що унеможливлює реєстрацію за позивачем права власності на Ѕ частини зазначеного будинковолодіння, беручи до уваги те, що відповідач визнав позов у повному обсязі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню та вважає за необхідне визнати за позивачем право власності на Ѕ частини сараю, позначеного у технічному паспорті літ. Г, як спільного майна подружжя, що входить до складу вказаного будинковолодіння.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 12, 17, 81, 89, ч. 2 ст. 247, ст. ст. 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частини сараю, позначеного у технічному паспорті літ. Г, як спільного майна подружжя, що входить до складу будинковолодіння, розташованого по АДРЕСА_1 .

Рішення набирає законної сили через тридцять днів з дня його ухвалення, якщо на нього не буде подана апеляційна скарга учасниками справи.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його ухвалення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Головуючий О.С. Кириченко