РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2022 року

м. Рівне

Справа № 565/2152/18

Провадження № 22-ц/4815/641/22

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Боймиструка С.В.

суддів: Гордійчук С.О., Шимківа С.С.

секретар судового засідання: Мороз А.В.,

за участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційні скарги Вараської міської ради Рівненської області, ОСОБА_2 на рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 10 січня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Вараської міської ради Рівненської області, ОСОБА_2 про визнання рішення недійсним,

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2018 року до суду звернувся ОСОБА_4 з позовом до Вараської міськради та ОСОБА_2 , в якому просить визнати недійсним рішення Кузнецовської міськради шостого скликання (53 сесії) №1954 від 24.04.2015 року про передачу земельної ділянки у власність площею 0,05 га громадянину ОСОБА_2 .

В обґрунтування позову ОСОБА_4 вказує, що він проживає та зареєстрований по АДРЕСА_1 понад 30 років. За вказаною адресою у його користуванні перебуває земельна ділянка площею 0,45 га, на якій він зі своєю сім`єю відкрито та безперервно займається підсобним господарством. Позивач звертався до Кузнецовської міськради з заявою про передачу йому у власність земельної ділянки площею 0,1102 га по АДРЕСА_2 для будівництва і обслуговування житлового будинку та надав докази безперервного користування земельною ділянкою. Однак Кузнецовська міськрада більше року його звернення не розглядала, а тому він звернувся до суду з вимогою про зобов`язання міськради розглянути його звернення.

Рішенням Кузнецовського міського суду від 28.04.2014 року, яке залишене без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 03.07.2014 року, позовні вимоги ОСОБА_4 задоволені повністю, однак судове рішення міськрада не виконала та рішенням №1954 від 24.04.2015 року виділила ОСОБА_2 у власність земельну ділянку, якою позивач користувався понад 15 років. В той же день, на тому ж пленарному засіданні, під час голосування за рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою позивачу, 20 з 24 депутатів міської ради утримались від голосування, що на думку ОСОБА_4 свідчить про їхню упередженість. Вважає, що рішення №1954 від 24.04.2015 року порушує його законні права та інтереси на набуття земельної ділянки на підставі ст.119 ЗК України. (а.с.1-3, 30-32).

Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 10 січня 2022 року позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано рішення Кузнецовської міської ради Рівненської області від 24 квітня 2015 року №1954 «Про надання земельної ділянки у власність громадянину ОСОБА_2 »

Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за неповного з`ясування обставин, Вараська міська рада оскаржила його в апеляційному порядку.

На обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що позивачем не вірно обрано спосіб захисту, оскільки законодавством України визначено право громадян звертатися до суду з позовом про визнання незаконними актів органів виконавчої влади, а не визнання їх недійсними.

Вказує, що на час заявлення ОСОБА_2 29 серпня 2014 року клопотання про виділення земельної ділянки, жодною особою не розроблялась проектна документація на спірну земельну ділянку та не затверджувалась у встановленому законом порядку. Відповідно жодних законних підстав для відмови йому у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 не було.

Після розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, ОСОБА_2 звернувся до міської ради про затвердження проекту та надання земельної ділянки у власність. Відповідно на 53 сесії шостого скликання депутатами Кузнецовської міської ради Рівненської області більшістю голосів було прийнято оскаржуване рішення №1954 від 24.04.2015.

Стверджує, що згідно рішення Кузнецовської (Вараської) міської ради від 14.08.2015 №2079 ОСОБА_4 було відмовлено у виділенні йому земельної ділянки зовсім не з тих підстав, що вона вже виділена ОСОБА_2 згідно оскаржуваного рішення, а з тих підстав, що така конкретно заявлена ним земельна ділянка буде виставлена на аукціон.

Зазначає, що місцевий суд без всебічного і повного з`ясування всіх фактичних обставин справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, належного дослідження поданих документів та доказів, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов помилкового висновку, що йдеться про одну й ту ж земельну ділянку.

Позивач вказує про користування земельною ділянкою, що розташована у АДРЕСА_1 , в той час як земельна ділянка, що передана у власність ОСОБА_2 оскаржуваним рішенням знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Вважають, що рішення Вараської міської ради №1954 від 24 квітня 2015 року не було та не є перешкодою для виділення Позивачеві у власність земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_3 та не порушує будь-яких його прав.

Також зазначає, що судом не досліджено та не відображено у рішенні суду відсутність правових підстав та обов`язкуприйняття Вараською міською радою рішення про передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_4 за набувальною давністю, однак зроблено висновок, що "оскаржуваним рішенням №1954 порушене право позивача на набуття права власності на спірну ділянку 2 (повноваження щодо передачі якої у власність або користування громадянам належать відповідачу 1) та право користуватись частиною спірної ділянки 2, якою позивач добросовісно, відкрито та безперервно володіє більше 15 років (тобто є володільцем чужого майна)." Норма статті 119 ЗК України надає лише право звернення до органу державної влади або місцевого самоврядування з клопотання про передачу земельної ділянки у власність чи користування і не передбачає обов`язкової передачі земельної ділянки у власність чи користування таким особам при дотриманні передбаченої законом процедури звернення та подання необхідних документів.

Вказує, що законний власник не визнає факту добросовісності користування спірною земельною ділянкою, що є необхідною умовою для визнання права власності за набувальною давністю. Покликаючись на лист Верховного Суду України від 29.10.2008 року №19-3767/0/8-08 вважає, що на момент звернення до Вараської міської ради 11.06.2012 року 15 річний строк ще не сплив, тому будь-якого права на земельну ділянку по АДРЕСА_3 Позивач не мав, а відтак оскаржуваним рішенням №1954 від 24 квітня 2015 року право позивача не порушено.

Доводить, що суд поверхнево дослідив обставини справи, оскільки рішенням у справі №565/663/15-а провадження було закрито, через те, що спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, тому посилання на невиконання Вараською міською радою рішення 565/663/15-а є необґрунтованим.

До того ж незважаючи на те, що це не досліджувалось у судовому засіданні, сторони у справі не посилаються на це рішення під час обґрунтування своїх вимог суд вказує, що Вараською міською радою не виконане рішення Кузнецовського міського суду у справі 565/1322/15-ц, яким скасоване рішення №2079 та зобов`язано Кузнецовську міську раду розглянути заяву про передачу позивачу земельних ділянок, що розташовані за адресою: АДРЕСА_4 ). Водночас не враховано, що Вараська міська рада виносила на голосування проект рішення №1824 від 18.03.2020 року "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) громадянину ОСОБА_4 " та проект рішення №1823 від 18.03.2020 року "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_4 " Питання надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для цілей та розмірами, зазначеними у клопотанні ОСОБА_4 від 11.06.2012 року було предметом повторного розгляду на пленарному засіданні 01.07.2020 року Вараської міської ради, проте рішення не були прийняті.

Враховуючи викладене просить скасувати оскаржуване рішення та відмовити у задоволенні позову.

Також правом на апеляційне оскарження рішення Кузнецовського міського суду від 10 січня 2022 рокускористався ОСОБА_2 .

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції посилається на неіснуючі судові рішення, судові справи, які жодного стосунку до даної справи не мають.

Разом з тим з наявних в справі доказів вбачається, що земельна ділянка, яка була виділена йому - ОСОБА_2 , є вільною та не перебуває у власності чи користуванні будь-кого.

Зазначає, що норма ст. 119 ЗК України, не передбачає жодних переваг для осіб, зазначених у її ч.1, оскільки, навіть дотримання всіх умов набувальної давності не приводить до виникнення права власності на землю та фактично відсилає до загального порядку надання земельних ділянок у власність або в користування. Крім того, ця норма може застосовуватись лише з 2017 року.

Вказує, що позовні вимоги не спрямовані на захист цивільного права позивача, не відповідають змісту порушеного права та характеру правопорушення, а оскаржуване рішення суду якраз і порушує права та законні інтереси перш за все його - ОСОБА_2 . Позивач не зазначив яким чином на підставі ст. 5 ЦПК України оскаржуване рішення Вараської міської ради порушує його особисті права, не заявляє вимог про усунення його порушеного права та не вказує спосіб їх відновлення, що суд залишив поза увагою.

Зауважує, що на спірній земельній ділянці ним - ОСОБА_2 , збудовано житловий будинок та господарські будівлі. Звертає увагу на необхідність з`ясування дійсної волі позивача з приводу ініційованого судового процесу.

Також зазначає, що позивач звернувся з пропуском строку позовної давності, а клопотання про поновлення строку для звернення до суду не заявляв.

Враховуючи викладене просить скасувати оскаржуване рішення та відмовити у задоволенні позову.

Представник ОСОБА_4 у відзиві на апеляційну скаргу заперечує доводи апелянтів, повторює аргументи позовної заяви та вважає оскаржуване рішення законним, обґрунтованим та таким, що не підлягає скасуванню.

Вказує, що в справі містяться всі належні та допустимі докази користування земельною ділянкою ОСОБА_4 , яку неправомірно міська рада передала ОСОБА_2 не виконавши рішення по справі №565/663/15-а про розгляд питання про відведення позивачу спірної ділянки ОСОБА_4 та 24.04.2015 прийняла оскаржуване рішення щодо надання у власність ОСОБА_2 , яка є частиною спірної ділянки.

Вважає вірними висновки місцевого суду, що оскаржуваним рішенням порушене право ОСОБА_4 на набуття права власності на спірну ділянку та право користуватись частиною спірної ділянки, якою ОСОБА_4 добросовісно, відкрито та безперервно володіє більше 15 років (тобто є володільцем чужого майна).

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апелянти по справі та їх представники в судовому засіданні та в режимі відеоконфереції в своїх поясненнях підтримали позиції викладені ними в апеляційних скаргах, а представник позивача у відзиві на них.

ОСОБА_2 в суді пояснив, що з позивачем він перебував в хороших стосунках і коли він на своїй земельній ділянці зводив будинок, то ОСОБА_4 працював у нього на будівництві і будь-яких претензій щодо земельної ділянки не предявляв. Вважає, що то рідня ОСОБА_4 використовує його щоб судитись з ним ОСОБА_2 ..

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційні скарги підлягають до задоволення.

Відповідно до вимог ст. 158 ЗК України, виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій, сіл, селищ, міст, районів та областей.

Згідно зі ст.ст. 116, 118, 125, 126 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та їх орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та висновки конкурсної комісії (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обгрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідно до ст.119 ЗК України, (в редакції станом на червень 2012 року) громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Розмір цієї земельної ділянки встановлюється у межах норм, визначених цим Кодексом.

Передача земельної ділянки у власність або у користування громадян на підставі набувальної давності здійснюється в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно до п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.

Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Заявлених ОСОБА_4 позовних вимог по справі не доведено.

Представник апелянта Вараської міської ради та ОСОБА_2 стверджують, що спірна земельна ділянка виділена йому у власність і земельна ділянка на яку претендує ОСОБА_4 не є однією і тією ж ділянкою. Ця обставина позивачем не доведена і є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Земельна технічна експертиза в даній справі, щодо визначення меж земельних ділянок чи їх накладення не проводилась. Графічний матеріал, який виготовлявся сторонами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою до справи не долучався й відповідно не давалась йому оцінка.

Посилання в рішенні суду на копію схеми інвентаризації земельної ділянки площею 1102 кв.м. по АДРЕСА_3 , шляхом інструментальних замірів для прийняття рішення по її відведенню гр. ОСОБА_4 є безпідставним, оскільки ця схема виготовлена станом на 16.03.2012 року та не є інформативною, зокрема в даному спорі, та щодо локалізації земельних ділянок АДРЕСА_3 та АДРЕСА_5 , можливого їх накладення чи зайняття ОСОБА_2 частини земельної ділянки № НОМЕР_1 на яку претендував ОСОБА_4 (а.с.48).

Тобто чи взагалі є предмет спору та підстави у ОСОБА_4 позиватись до ОСОБА_2 , з матеріалів справи не вбачається, а це є визначальним для вирішення спору у позовному провадженні.

ОСОБА_2 , як особа з інвалідністю 1 групи, звертаючись 04 квітня 2014 року до Виконуючого обовязки Кузнецовського міського Голови, просив виділити йому у земельну ділянку 0,05 га для будівництва будинку в межах м. Кузнецовськ, або надати кошти для її придбання, оскільки він потерпілій внаслідок Чорнобильської катастрофи (а.с.155).

Рішенням сорок шостої сесії Кузнецовської міської ради Рівненської області шостого скликання від 25.09.2014 року №1609, ОСОБА_2 наданий дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,0500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.154).

03 березня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до В.о. міського голови з заявою, в якій просив затвердити йому проект землеустрою відведення земельної ділянки площею 0,0500 га по АДРЕСА_3 , кадастровий номер :01:009:0279 (а.с.156)

Рішенням Кузнецовської міської ради Рівненської області шостого скликання від 24.04.2015 року №1954, ОСОБА_2 був затверджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,0500 га та надана у власність ця земельна ділянка (за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.153).

Виходячи з аналізу норм ст.ст. 116, 118, 125, 126 ЗК України, ОСОБА_2 дотримався їх вимог та на законних підставах і у встановленому порядку отримав у власність земельну ділянку 0,05 га для будівництва будинку по АДРЕСА_5 , державну реєстрацію якої провів 29.04.2015 року (а.с.220) і на якій звів будинок, державну реєстрацію якого провів 05.07.2019 року (а.с.218).

Тобто, отримуючи у власність земельну ділянку по АДРЕСА_5 , ОСОБА_2 дотримався вимог закону та не порушив їх, не вчинив дій, які слугували б підставою для визнання незаконним рішення від 24.04.2015 року №1954.

Згідно витягу з протоколу №53 п`ятдесят третьої сесії Кузнецовської міської ради шостого скликання, на пленарному засіданні сесії від 24.04.2015 року розглядалось питання «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянину ОСОБА_4 ». За результатами голосування рішення не прийняте. З присутніх 24 депутатів «за» проголосували 4, інші депутати не голосували (а.с. 4).

Рішенням Кузнецовської (Вараської) міської ради шостого скликання пятдесят сьомої сесії від 14.08.2015 №2079 ОСОБА_4 було відмовлено у наданні дозволу на вироблення проектів землеустрою щодо відведення йому земельних ділянок не з тих підстав, що вона вже виділена ОСОБА_2 , а з тих підстав, що на неї є кілька претендентів та земельна ділянка буде виставлена на аукціон (а.с.121-122).

Зі змісту цього рішення від 14.08.2015 №2079 та дати його ухвалення міськрадою зрозуміло, що земельна ділянка на яку претендує позивач і ділянка площею 0,05 га, яка на той час вже була отримана відповідачем по АДРЕСА_5 не є тотожними.

Однак рішення міськради від 14.08.2015 №2079 було скасоване постановою Кузнецовського міського суду від 16.10.2015 року по справі №565/1322/15-а, копія якого в справі відсутня, тобто не досліджувалась, а судове рішення, на яке посилався місцевий суд по справі №565/663/15-а до даного спору не має стосунку, оскільки провадження в тій справі було закрито.

Вараська міська рада виносила на голосування проекти рішення № 1823 та 1824 від 18.03.2020 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та ведення особистого селянського господарства громадянину ОСОБА_4 , однак рішення не були прийняті.

Що стосується дій Вараської міської ради при ухваленні рішення від 24.04.2015 року №1954, то слід зазначити, якщо рада і допустила будь-які порушення прав ОСОБА_4 , то ним не доведено, які саме його права та яким чином вони порушені, не визнані чи оспорені і будуть законно захищені чи відновлені в спосіб ним обраний, а саме шляхом скасування рішення №1954, яке стосується безпосередньо ОСОБА_2 та є індивідуально-правовим актом, який вичерпав свою дію і ОСОБА_2 не порушивши закон та будь-які права ОСОБА_4 не може нести цивільно-правову відповідальність в виді фактичного анулювання його права власності на приватизовану ним земельну ділянку.

Скасування рішення №1954 автоматично не породить, чи не відновить права ОСОБА_4 , якщо вони існували, на земельну ділянку відповідача, оскільки, як зазначено вище не доведено тотожність земельної ділянки на яку претендував позивач та отриманої відповідачем, яка вже не є вільною, а є зайнятою, на якій ОСОБА_2 законно зведений будинок, в якому він проживає з сімєю. Скасування рішення від 24.04.2015 року №1954, виходячи з обставин справи, не захистить права позивача,однак порушить права ОСОБА_2 невиправданим втручанням в його мирне та законне володіння своїм майном.

ОСОБА_4 звертаючись з заявою до міськради про виділення земельної ділянки та з позовами до судів оскаржуючи дії та рішення міськради стверджував про добросовісне, відкрите і безперервне користування понад 30 років ним та його сімєю земельною ділянкою 0,45 га за адресою АДРЕСА_6 .

Місцевим судом не перевірено згідно відомостей земельного кадастру, земельна ділянка якої площі обліковується за вказаною адресою - 0,45 га чи іншої площі, чи є документи та права на цю земельну ділянку, яка площа закріплена за будинком, яка відноситься до земель міста та її цільове призначення, оскільки наявність такої інформації є суттєвою для перевірки правової підстави заявлених вимог.

Щодо поданих ОСОБА_4 доказів на підтвердження про добросовісне, відкрите і безперервне користування земельною ділянкою, яку він вважає спірною, то колегія суддів не розцінює їх такими, а саме довідку про реєстрацію з 12.05.1989 року позивача за адресою АДРЕСА_3 та нотаріально засвідчену заяву його рідні - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 від 16.08.2012 року, про те що ОСОБА_4 з 12.05.1989 року добросовісно, відкрито і безперервно користується земельними ділянками площею 1000 кв.м. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, а також земельною ділянкою площею 102 кв.м. для ведення особистого підсобного господарства, що розташовані по АДРЕСА_3 (а.с.5-6).

Аналізуючи цей доказ слід зазначити, що реєстрація та проживання позивача за вказаною вище адресою не підтверджує обставин, що підлягають доказуванню та випливають з норми ст.119 ЗК України.

Щодо змісту нотаріально засвідченої заяви рідні позивача - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про його відкрите, добросовісне та безперервне користування земельною ділянкою за вищевказаною адресою з 12.05.1989 року, то слід зазначити, що станом на той час ОСОБА_4 був неповнолітнім і відповідно до ст.11 ЦК УРСР 1963 року його дієздатністьвиникла у повному обсязі з настанням повноліття, тобто після досягнення вісімнадцятирічного віку та згідно до ст.4 ЦК УРСР, набуття ним цивільних прав поряд з іншими підставами могли виникнути з закону.

Норми аналогічної за змістом ст.119 ЗК України тоді не існувало.

Також не досліджено місцевим судом прийнявшим цей доказ, за яких обставин та ким, в який спосіб з встановленням меж та площі, виділено із загальної земельної ділянки 0,45 га дві земельні ділянки, якими як стверджується користується ОСОБА_4 з визначенням їх цільового призначення 1000 кв.м. для будівництва та обслуговування будинку та 102 м.кв. для ведення селянського господарства.

Аналіз норми ст. 119 ЗК України дає підстави для висновку, що не передбачено жодних переваг для осіб, зазначених у частині першій цієї статті, оскільки навіть дотримання всіх умов набувальної давності не призводить до виникнення права власності на землю та фактично відсилає до загального порядку надання земельних ділянок у власність або в користування (статті 118, 123 ЗК України). Ця норма надає лише право звернення до органу державної влади або місцевого самоврядування з клопотанням про передачу земельної ділянки у власність чи користування і не передбачає обов`язкової передачі земельної ділянки у власність чи користування таким особам при дотриманні передбаченої законом процедури звернення та подання необхідних документів. (Постанова ВС від 11.04.2018 року справа 742/2916/15)

Норма статті 119 ЗК України щодо набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю може застосуватись лише з 01 січня 2017 року, тобто на час звернень ОСОБА_4 до міської ради ця норма ще не діяла, відповідно була відсутня правова підстава для задоволення заявленої ним вимоги.

За таких обставин, місцевий суд порушив норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясував обставини, які мають значення для справи, його висновки не відповідають обставинам справи, а тому апеляційні скарги підлягають до задоволення, а рішення суду першої інстанції до скасування з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні заявлених позовних вимог.

Керуючись ст. ст.367,368,374,375,376,381,382,383,384,390 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Вараської міської ради Рівненської області, ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 10 січня 2022 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_4 до Вараської міської ради Рівненської області, ОСОБА_2 про визнання рішення недійсним.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення. Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 28 грудня 2022 року.

Головуючий: Боймиструк С.В.

Судді: Гордійчук С.О.

Шимків С.С.