ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/421/22Головуючий по 1 інстанції
Справа №705/3517/13-ц Категорія: на ухвалу Коваль А. Б.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2022 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Новікова О.М.,
Вініченка Б.Б., Гончар Л.І.,
за участю секретаряВинник І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Турист» на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13 травня 2014 року про затвердження мирової угоди у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільно нажитого майна та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особистою приватною власністю нерухомого майна, визнання спільною сумісною власністю подружжя рухомого та нерухомого майна і розподіл спільного майна подружжя, усунення перешкод в користування житлом та вселення, стягнення боргу, -

в с т а н о в и в :

Між сторонами існував спір щодо поділу спільного майна подружжя.

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13 травня 2014 року затверджено мирову угоду, якою за кожною із сторін було визнано право власності на майно. Зокрема, за ОСОБА_1 було визнано право власності на нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_1 .

ТОВ «Турист» подало апеляційну скаргу на вказану ухвалу як особа, яка не брала участі у справі, але вважає, що оскаржуване судове рішення порушує права товариства.

Право на апеляційне оскарження ухвали обґрунтовано тим, що в постійному користуванні ТОВ «Турист» знаходиться земельна ділянка, яка межує з земельною ділянкою, на якій розташовані нежитлові будівлі, виділені у власність ОСОБА_1 оскаржуваною ухвалою.

Апелянт стверджує, що з технічного паспорту видно, що межа в двох місцях була самочинно забудована ОСОБА_2 без дотримання вимог ДБН щодо відстані до межі земельної ділянки ТОВ «Турист» від найбільш виступаючої конструкції стіни (гараж «В») не менше 1,0 м та забезпечення влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжної ділянки ТОВ «Турист». Таким чином, на думку скаржника, узаконене ухвалою від 13.05.2014 право власності за ОСОБА_1 на гараж «В» на земельній ділянці, що межує з земельною ділянкою ТОВ «Турист» прямо порушує права товариства.

До винесення ухвали від 13.05.2014 про затвердження мирової угоди ОСОБА_2 було подаровано павільйон автозаправки площею 29,2 кв.м, ніколи не виділялась земельна ділянка для здійснення на ній будівництва по АДРЕСА_1 .ю що взагалі виключало можливість визнання судом права власності за ОСОБА_2 на самочинне будівництва, а тим біль - право власності на самочинне будівництва за іншими особами шляхом затвердження мирової угоди. ОСОБА_2 не отримував дозволів на здійснення будівництва за цією адресою, не вводив в експлуатацію у встановленому законом порядку самочинне будівництво.

Після постановлення оскаржуваної ухвали було здійснено реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на нежитлові будівлі по АДРЕСА_1 площею 102,2 кв. м., прибудова «а», автомагазин «Б-2» площею 70 кв.м., незавершене будівництво гараж площею 166,32 кв.м. та вимощення І, загальна площа склала вже 338,52 кв.м. Тобто до постановлення ухвали від 13.05.2014 ОСОБА_2 належало на підставі договору дарування лише одне нежитлове приміщення площею 29,2 кв.м., а за після затвердження мирової угоди у ОСОБА_1 виникло право власності на 4 нежитлові будівлі загальною площею 338,52 кв.м.

За вказаною адресою знаходиться багатоквартирний будинок, а визнання судом права власності на окрему нежитлову будівлю до присвоєння цій будівлі своєї адреси є незаконним.

До затвердження мирової угоди ОСОБА_2 належало на підставі договору дарування від 17.04.2002 лише одне нежитлове приміщення площею 29,2 кв.м за адресою АДРЕСА_1 , яке за правилами ст. 57 СК України було його особистою приватною власністю та не могло бути предметом спільної сумісної власності подружжя та поділене за умовами мирової угоди.

До участі у справі не було залучено Уманську міську раду як розпорядника земельної ділянки, на якій здійснено самовільне будівництво, що завдало збитки громаді міста Умань на значну суму.

Вважаючи ухвалу незаконною, такою що порушує права не тільки ТОВ «Турист», а і права інших не залучених до участі у справі осіб (громади міста, мешканців будинку АДРЕСА_1 ), то з урахуванням ст. 175 ЦПК України та на підставі ст.ст. 374, 376 ЦПК України апелянт просить ухвалу скасувати, прийняти рішення про відмову у визнанні мирової угоди, а справу направити до суду першої інстанції для продовження судового розгляду.

У наданому відзиві ОСОБА_1 просить ухвалу районного суду залишити без змін а апеляційну скаргу - без задоволення.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13 травня 2014 року визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

1.Визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на нежитлову будівлю, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , кадастровий номер :05:004:0403.

2. Визнано за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 .

Визнано за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 , кадастровий номер :04:003:0589.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на нежитлову будівлю, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 .

Крім того, визнано за ОСОБА_2 право власності на сім транспортних засобів.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ТОВ «Турист» посилається на порушення оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції його прав як землекористувача суміжної земельної ділянки із ділянкою, на якій за позивачкою незаконно, на його думку, визнано право власності на самочинне будівництво. Інших чітких доводів про те, яке саме право заявника порушується оскаржуваною ухвалою, апеляційна скарга не містить. Її змість зводиться до обґрунтування незаконності ухвали, якою затверджено мирову угоду.

Стаття 17 ЦПК України передбачає, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

У частині третій статті 18 ЦПК України зазначено, що обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

У частині 1 статті 352 ЦПК України встановлено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

За змістом зазначеної статті та правового висновку Верховного Суду України у постанові від 03 лютого 2016 року у справі №6-885цс15, право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене судове рішення завдає їм шкоди, що виражається у несприятливих для них наслідках. Особи, які не брали участі у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку ті судові рішення, які безпосередньо встановлюють, змінюють, обмежують, або припиняють права або обов`язки цих осіб.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України, суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Зазначена стаття визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Судове рішення, оскаржене не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Такий висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Касаційного господарського суду від 11 липня 2018 року у справі № 911/2635/17.

Питання про те, чи вирішено судовим рішенням питання щодо прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків особи, яка не брала участі у справі, має вирішуватись виходячи з конкретних обставин справи та з урахуванням змісту оскаржуваного судового рішення.

Встановлено, що оскаржуваною ухвалою визнано за ОСОБА_1 право власності на нежитлову будівлю, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до державного акту серія ЧР 23-73 від 16.02.1995 орендному підприємству ресторан «Турист» на праві постійного користування належить земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_6 .

Таким чином, оскаржуваною ухвалою за позивачкою визнано право власності на нежитлову будівлю.

Натомість, скаржник не надав жодних доказів на наявність у нього порушеного права, інтересу або обов`язку, які випливають із оскаржуваної ухвали.

Спір щодо меж користування земельними ділянками підлягає вирішенню шляхом звернення з окремим позовом.

За таких обставин, на момент звернення з апеляційною скаргою та на момент розгляду апеляційним судом даної справи встановлено, що у ТОВ «Турист» відсутні право, інтерес або обов`язок, який виникає з оскаржуваного судового рішення та впливає на обсяг прав чи обов`язків ТОВ «Турист», а тому у скаржника, який не був учасником справи в суді першої інстанції, відсутнє право на апеляційне оскарження такого рішення.

Тому колегія суддів дійшла висновку про те, що у даному випадку апеляційна скарга ТОВ «Турист» є неприйнятною та провадження за вказаною апеляційною скаргою підлягає закриттю відповідно до ч. 3 ст. 362 ЦПК України.

Керуючись ст. 35. 258, 362, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

ухвалив:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Турист» на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13 травня 2014 року про затвердження мирової угоди у даній справі закрити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку з підстав та на умовах, визначених Цивільним процесуальним кодексом України.

Повний текст ухвали виготовлено 01 березня 2022 року.

Судді