Справа № 755/329/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" грудня 2022 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Гончарука В.П.,

за участю секретаря: Гриценко О.І.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, третя особа: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» про визнання права користування житловим приміщенням та укладення договору найму, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, третя особа: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» про визнання права користування житловим приміщенням та укладення договору найму, в якому просить суд визнати за ОСОБА_1 , право користування житловим приміщенням, а саме окремою двокімнатною квартирою АДРЕСА_1 , загальною площею 30,55 (тридцять цілих п`ятдесят п`ять сотих) кв.м.; зобов`язати Дніпровську районну в місті Києві державну адміністрацію укласти з ОСОБА_1 , договір найму житлового приміщення, а саме на окрему двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 30,55 (тридцять цілих п`ятдесят п`ять сотих) кв.м., та встановити факт проживання ОСОБА_1 , в житловому приміщенні, а саме в окремій двокімнатній квартирі АДРЕСА_1 , загальною площею 30,55 (тридцять цілих п`ятдесят п`ять сотих) кв.м., з квітня 1994 року по день смерті батька - ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 02.05.2015 року серії НОМЕР_1 .

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що позивач фактично проживає та користується окремою двокімнатною квартирою АДРЕСА_1 з квітня 1994 року. Окрема двокімнатна квартира АДРЕСА_1 отримана рідним батьком Позивачки - ОСОБА_4 на підставі Ордеру на жиле приміщення № 00080 серії Б від 06.04.1994р.. Ордер видано на підставі рішення Дніпровської райдержадміністрації від 05.04.1994р. № 290. До вказаного ордеру також була вписана матір Позивачки - ОСОБА_5 . Після отримання ордеру на вказану квартиру батьки Позивачки зареєструвались в ній, проте проживати залишились в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 разом з сином ОСОБА_1 , в якій вони мешкали з 1973 року. При цьому, після отримання батьками ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ордеру, в квартиру АДРЕСА_1 , в квітні 1994 р. вселилась Позивачка - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як їхня рідна дочка та член сім`ї. Таким чином, Позивачка фактично проживає у згаданій квартирі та користується нею з квітня 1994р.. Сплачує кошти за користування квартирою та всі необхідні комунальні платежі.

ІНФОРМАЦІЯ_3 . Позивачка народила доньку - ОСОБА_6 , яка з моменту народження проживає разом з Позивачкою у квартирі АДРЕСА_1 та користується нею.

ІНФОРМАЦІЯ_4 батько Позивачки ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 02.05.2015 року серії НОМЕР_1 . Проте за час свого життя батько Позивачки ОСОБА_4 так і не переоформив особовий рахунок на вказану квартиру на свою дружину ОСОБА_5 або на Позивачку. ІНФОРМАЦІЯ_5 померла матір Позивачки - ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 27.09.2021 року серії НОМЕР_2 . Матір Позивачки - ОСОБА_5 , після смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) свого чоловіка - ОСОБА_4 , не переоформила на себе особовий рахунок на вказану квартиру.

Таким чином, після смерті батьків, Позивачка, як їхня дочка та член сім`ї залишилась проживати у вказаній двокімнатній квартирі АДРЕСА_1 , користуватись нею, але особовий рахунок й досі оформлений на ім`я її батька - ОСОБА_4 .

Таким чином з усього вищевикладеного вбачається, що Позивачка - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_3 , фактично проживає в житловому приміщенні - квартирі АДРЕСА_1 , як член сім`ї наймача, починаючи з 1994 року постійно, користується нею та сплачує кошти за її користування та всі інші комунальні платежі.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13 січня 2022 року відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи провести в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 21 вересня 2022 року, закрито підготовче провадження у даній справі.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав викладених у змісті позовної заяви та мотивів які були наведені в ході судового розгляду.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у змісті відзиву на позовну заяву долученого до мартеріалів справи та просила відмовити в їх задоаоленні.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки в судове засідання не повідомив.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, вислухавши пояснення сторін та свідків, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно частин 1 та 2 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства.

В судовому засіданні встановлено, що двокімнатна квартира АДРЕСА_1 отримана рідним батьком Позивачки - ОСОБА_4 на підставі Ордеру на жиле приміщення № 00080 серії Б від 06.04.1994 року, виданий на підставі рішення Дніпровської райдержадміністрації від 05.04.1994 року № 290.

До вказаного ордеру також була вписана матір Позивачки - ОСОБА_5 .

Також встановлено, що після отримання батьками позивача ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ордеру, в квартиру АДРЕСА_1 , в квітні 1994 р. вселилась Позивачка - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як їхня рідна дочка та член сім`ї.

ІНФОРМАЦІЯ_3 у Позивача народилася донька - ОСОБА_6 , яка з моменту народження проживає разом з Позивачкою у квартирі АДРЕСА_1 та користується нею.

ІНФОРМАЦІЯ_4 батько Позивачки ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 02.05.2015 року серії НОМЕР_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_5 померла матір Позивачки - ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 27.09.2021 року серії НОМЕР_2 .

Так, після смерті батьків, Позивачка, як їхня дочка та член сім`ї залишилась проживати у вказаній двокімнатній квартирі АДРЕСА_1 , користуватись нею, але особовий рахунок й досі оформлений на ім`я її батька - ОСОБА_4 .

Як встановлено, позивачка робила спробу зареєструвати своє місце проживання у квартирі АДРЕСА_1 та подавала 22.08.2020 р., разом зі згодою матері, до АО Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської РДА заяву про реєстрацію місця проживання.

Водночас, Позивачці у реєстрації місця проживання у квартирі АДРЕСА_1 відмовлено на тій підставі, що була відсутньою інформація з КП «Керуюча компанія з обслуговування житла» про переведення особового рахунку з батька Позивачки ОСОБА_4 на матір Позивачки - ОСОБА_5 .

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка зверталася до відповідача з заявою про укладання договору найму житлового приміщення та переоформлення особового рахунку 20.12.2021 року, однак відповіді так і не отримала.

В свою чергу, як встановлено в ході судового розгляду та вбачається з копії паспорту позивача, остання зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 .

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 61 ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.

За змістом ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Підстави, умови, порядок укладення та припинення договору найму житла, що є об`єктом права державної або комунальної власності, встановлюються законом. До договору найму житла, крім найму житла, що є об`єктом права державної або комунальної власності, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч. 1 ст. 816 ЦК України у договорі найму житла мають бути вказані особи, які проживатимуть разом із наймачем. Ці особи набувають рівних з наймачем прав та обов`язків щодо користування житлом.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 64 ЖК УРСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Отже, у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (частини перша та друга статті 64 ЖК УРСР).

Статтею 65 ЖК Української РСР передбачено, що наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 106 ЖК УРСР повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім`ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку.

Статтею 107 ЖК Української РСР визначено, у зв`язку зі смертю основного наймача, договір найму на квартиру підлягає оформленню на ім`я члена сім`ї, який має право користуватися квартирою.

Як встановлено судом після смерті основного наймача ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 , у квартирі залишилась проживати його дружина ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7 та в подальшому залишилась проживати дочка позивач ОСОБА_1 та її дочка ОСОБА_6 .

В матеріалах справи відсутні докази того, що на ім`я позивача ОСОБА_1 було переоформлено особовий рахунок або договір найму квартири АДРЕСА_1 після смерті основного наймача ОСОБА_4 .

За результатами аналізу наведених норм, можна дійти висновку, що для визнання за особою права користування житлом на підставі ст.ст.64, 65ЖК України необхідно встановити, що ця особа є членом сім`ї наймача, проживала в жилому приміщенні, вела з наймачем спільне господарство, нарівні з наймачем користувалася правами та несла обов`язки, що виплавають з договору найму.

Оскільки відповідно до вимог закону вселення та проживання в квартирі може бути здійснено лише у встановленому порядку, членом сім`ї наймача, у розумінні частини другої статті 64 ЖК Української РСР, може бути визнано лише осіб, які вселилися у встановленому порядку та на відповідній правовій підставі постійно проживають в квартирі разом з наймачем.

Такий висновок суду повністю узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах у справах № 686/1235/19 від 17.02.2021 року, № 499/89/18 від 29.07.2020 року, № 552/1146/17 від 28.05.2020 року.

Як встановлено судом, доказів того, що позивач стала основним квартиронаймачем квартири, відсутні.

Крім того, позивачем доказів письмової згоди на це наймача, відповідно до вимог статті 65 ЖК України, суду не надано.

Суд приходить до висновку, що позивач проживала у спірній квартирі без дотримання встановленого порядку.

Незалежно від строку проживання у зазначеній квартирі позивач не набула права користування спірним жилим приміщенням, оскільки порядок її реєстрації дотриманий не був.

Докази сплати позивачем за комунальні послуги не є допустимими доказами обставин наявності у позивача права користування спірною квартирою, (ч. 2 ст. 78 ЦПК України), а тому суд їх відхиляє.

Таким чином підстав для задоволення вимог позивача про визнання за ОСОБА_1 , право користування житловим приміщенням, а саме окремою двокімнатною квартирою АДРЕСА_1 та зобов`язання Дніпровської районної в місті Києві державну адміністрацію укласти з ОСОБА_1 , договір найму спірного житлового приміщення не має.

Однак матеріалами справи підтверджено факт постійного фактичного проживання позивача ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_1 за період з квітня 1994 р. по день смерті її батька ОСОБА_4 основного наймача 29.04.2015 р., так як дані обставини не заперечувались сторонами у справі.

Відповідно частин 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Рішення суду, як найважливіший акт правосуддя, покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержуватись вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі.

Відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, суди повинні у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, § 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Suominen v. Finland» від 01 липня 2003 року № 37801/97, § 36,). Ще одне призначення обґрунтування рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року № 49684/99, § 30).

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 до Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, третя особа: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» про визнання права користування житловим приміщенням та укладення договору найму.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 47, 55 Конституції України, ст. 61, 64, 65,106, 107 ЖК УРСР, ст.ст. 2, 10, 49, 76, 77-81, 89, 141, 177,209, 210, 223, 247, 265, 274, 279, 354 ЦК України суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, третя особа: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» про визнання права користування житловим приміщенням та укладення договору найму - задовольнити частково.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_1 з квітня 1994 р. по 29.04.2015 р.

В іншій частині в задоволенні позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 28 грудня 2022 року.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 , ІПН НОМЕР_3 .

Відповідач - Дніпровська районна у м. Києві державна адміністрація, адреса: м. Київ, б - р Праці, буд.1/1 .

Третя особа: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» , адреса: м.Київ, вул. Челябінськ, буд.9-г.

Суддя: