Справа № 190/368/22
Провадження №2/190/217/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

14 червня 2022 року м.Пятихатки

П`ятихатський районний суд Дніпропетровської області

в складі головуючого судді Фирси Ю.В.,

за участю секретаря Гук С.Р.,

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. П`ятихатки цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету П`ятихатської міської ради Дніпропетровської області про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавленя батьківських прав.

В обгрунтування заявлених вимог зазначила, що з березня 2019 року з відповідачем ОСОБА_2 проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу, від сумісного проживання мають малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Сімейне життя між ними не склалося, з березня 2021 року проживають окремо. Дитина проживає разом з нею, а відповідач долею сина не цікавиться, матеріальну допомогу на утримання сина не надає, з дитиною не спілкується, не займається його вихованням. Крім того, відповідача ОСОБА_2 вироком П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2021 року було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 152 КК України та призначено покарання 3 роки позбавлення волі, на підставі ст. 75,76 КК звільнений від відбування покарання з встановленням іспитового строку в 1 рік.

У зв`язку з вищевикладеним, з метою захисту прав малолітного сина, просить позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі і на підставах викладених в позовній заяві, просила позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, інформація про виклик у справі відповідача розміщувалася судом на офіційній сторінці веб-порталу судової влади України, причину неявки до суду не повідомив/а.с.37,64/.

Трятя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету П`ятихатської міської ради Дніпропетровської області свого представника в судове засідання не направили, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причину неявки до суду не повідомили/а.с.62/.

Таким чином, оскільки відповідач у судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, не скористався правом надання заперечень проти позову, у зв`язку з чим суд за згодою позивача вирішує справу в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів.

Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , його батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження/а.с.16/.

Згідно копії рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 23.07.2021 року з ОСОБА_2 стягнуто на користь позивача ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18.05.2021 року і до досягнення дитиною повноліття/а.с.17/.

Відповідно копії вироку П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2021 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 152 КК України та призначено покарання 3 роки позбавлення волі, на підставі ст. 75,76 КК звільнений від відбування покарання з встановленням іспитового строку в 1 рік/а.с.18-19/.

Згідно копії довідки, виданої виконавчим комітетом Саксаганської сільської ради П`ятихатського району Дніпропетровської області № 201 від 22.03.2021 року ОСОБА_1 зареєстрована в АДРЕСА_1 разом з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проте за вказаною адресою не проживає/а.с.20/.

З акту-обстеження умов проживання слідує, що ОСОБА_1 разом з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та співмешканцем ОСОБА_4 проживає в АДРЕСА_2 , санітарно-гігієнічні умови будинку відповідають нормам, його обладнано необхідними меблями та побутовою технікою, наявні в достатній кількості продукти харчування. Для виховання та розвитку дитини створені належні умови, а саме одяг, взуття, іграшки, місця для навчання та ігор/а.с.73/.

Відповідно до акту від 28.04.2022 року встановлено, що ОСОБА_2 за місцем проживання по АДРЕСА_3 не проживає, з родиною не спілкується, його місце знаходження чи перебування не відоме/а.с.74/.

Згідно висновку виконавчого комітету П`ятихатської міської ради Кам`янського району Дніпропетровської області останні вважають, що передбачені законом підстави для позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відсутні/а.с.71-72/.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення вищенаведеної статті дозволяє дійти висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13).

Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, провадження № 14-327цс18.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, а також врахувавши практику ЄСПЛ, суд приходить до висновку, про відсутність підстав вважати, що відповідач свідомо ухиляється від виховання, утримання сина та спілкування з ним.

Позивачем не надано беззаперечних доказів, які б свідчили про вчинення насильства відповідачем по відношенню до ОСОБА_3 , винної поведінки відповідача по ухиленню від виконання своїх обов`язків щодо виховання та утримання дитини. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на ОСОБА_2 , адже позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батька у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в його діях.

Та обставина, що матеріальним забезпеченням дитини, її вихованням і розвитком займається мати, не свідчить безумовно про те, що батько дитини не бажає брати участь у її утриманні і вихованні, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками. СК України розрізняє обов`язки батька з виховання (стаття 150 СК України) та обов`язки батька з матеріального утримання (аліментні зобов`язання, передбачені статтями 180, 181, 185 СК України).

Однією з підстав для позбавлення батьківських прав відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України є ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини, а не з її утримання.

Крім того, оскільки батьківські права засновані на спорідненості батьків з дитиною, тому погіршення особистих стосунків батька і дитини чи батьків самої дитини може мати тимчасовий характер і не є підставою для позбавлення батьківських прав.

Таким чином, будь-яких обставин, які б свідчили про те, що до відповідача необхідно застосувати крайній захід впливу, яким є позбавлення батьківських прав, матеріали справи не містять, та судом встановлено не було, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітньої дитини.

Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що позивачем, всупереч ст. 81 ЦПК України не надано належних доказів протиправної, винної поведінки ОСОБА_2 , суд вважає, що за відсутності будь-яких даних про місце проживання відповідача, його характеристики, складу сім`ї, роду занять та інше, встановити обставини його відносин із дитиною неможливо. Фактично в судовому засіданні позивачкою доведений лише факт проживання малолітнього ОСОБА_3 разом із нею. При цьому інших даних, які мали бути оцінені судом, позивач суду не навела, у зв`язку з чим вимоги позивача не є законними та обґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.128, 141, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету П`ятихатської міської ради Дніпропетровської області про позбавлення батьківських прав відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Інші учасники справи, а також відповідачі у разі залишення заяви про оскарження заочного рішення без задоволення, мають право оскаржити рішення суду в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З повним текстом рішення сторони можуть ознайомитись 23 червня 2022 року.

Головуючий суддя Ю.В. Фирса