Номер провадження: 22-ц/813/6450/22
Номер справи місцевого суду: 522/2151/21
Головуючий у першій інстанції Абухін Р. Д.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.07.2022 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого судді - Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

за участю секретаря - Чепрас А.І.,

учасники справи:

позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічними позовами) ОСОБА_1 ,

відповідач за первісним позовом та зустрічним позовом ОСОБА_2 (позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_3 ,

позивач за зустрічним позовом (відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_3 ) ОСОБА_2

третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Харитонова Тетяна Євгенівна,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 31 січня 2022 року ускладі судді Абухіна Р.Д.,

в с т а н о в и в:

У проваджені Приморського районного суду м. Одеси на розгляді перебувала справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Харитонова Т.Є., про визнання правочинів фіктивними, визнання договорів дарування недійсними, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення з квартири та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування та витребування майна.

В процесі розгляду судом першої інстанції справи від представника ОСОБА_1 надійшла заява про забезпечення доказів на підставі ст. ст. 116, 117 ЦПК України. В заяві просив суд: витребувати від АТ КБ «ПриватБанк» інформацію про те: чи укладала ОСОБА_1 з АТ КБ «ПриватБанк» депозитний договір? Якщо укладала, надати інформацію про дату укладання та виписку з депозитного рахунку; чи надавала ОСОБА_1 довіреність іншій особі на користування (зняття коштів) з депозитного рахунку? Якщо надавала, то надати інформацію кому (прізвище, ім`я та по батькові особи) видавалася довіреність? Та надати належним чином завірену копію даної довіреності.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 31 січня 2022 року заяву ОСОБА_1 на підставі ч. 4 ст. 117 ЦПК України повернуто заявнику.

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що на сьогоднішній день банк не надає витребувану інформацію, що перешкоджає в отриманні запитуваної інформації необхідної для всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, а саме для підтвердження того, що гр. ОСОБА_4 дійсно існує та організував укладання оскаржуваних договорів дарування, який крім того, на підставі довіреності знімав кошти з депозитного рахунку позивача. Суд не надав жодної оцінки аргументам позивача про те, що витребування зазначених доказів необхідне для підтвердження заявлених позовних вимог щодо фіктивності договорів дарування. Підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

30.05.2022 року від представника апелянта надійшло клопотання в якому остання підтримала доводи апеляційної скарги та просила суд розглянути справу без її участі.

Інші учасники судового процесу в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлялися належним чином.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку про можливість розгляду справи без участі сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 01.07.2022.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Повертаючи заявнику заяву про забезпечення доказів, суд першої інстанції виходив з того, що подана заява не відповідає вимогам ст. 117 ЦПК України, оскільки заявником не обґрунтовано необхідність забезпечення доказів, а саме, що є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Апеляційний суд не може повністю погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1- 3 ст. 116 ЦПК України, суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом. Заява про забезпечення доказів може бути подана до суду як до, так і після подання позовної заяви.

Отже, забезпечення доказів - це вжиття судом заходів, направлених на закріплення і збереження доказів. Підставою забезпечення доказів є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення доказів може утруднити чи зробити неможливим збирання чи подання доказів або засіб доказування може бути втрачений.

Згідно вимог ст. 117 ЦПК України, у заяві про забезпечення доказів зазначається: найменування суду, до якого подається заява; повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) іншої сторони (сторін), якщо вона відома заявнику, а також якщо відомі відомості, що її ідентифікують: її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України, відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти; докази, забезпечення яких є необхідним, а також обставини, для доказування яких вони необхідні; обґрунтування необхідності забезпечення доказів; спосіб, у який заявник просить суд забезпечити докази, у разі необхідності - особу, у якої знаходяться докази; перелік документів, що додаються до заяви.

Заява підписується заявником або його представником. До заяви, яка подана представником заявника, має бути додано документ, що підтверджує його повноваження.

За подання заяви про забезпечення доказів сплачується судовий збір у розмірі, встановленому законом. Документ, що підтверджує сплату судового збору, додається до заяви.

З аналізу ч. 1-3 ст. 117 ЦПК України слідує, що у заяві про забезпечення доказів повинні бути вказані докази, забезпечення яких є необхідним, а також обставини, для доказування яких вони необхідні, а також обґрунтування необхідності забезпечення таких доказів.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Процесуальний механізм забезпечення доказів, зокрема шляхом їх витребування, призначений для того, щоб отримати та зберегти ті докази, щодо яких існують достатні підстави вважати, що з часом їх може бути безповоротно втрачено.

Забезпечення доказів це не тільки спосіб здобути докази, які стосуються предмету доказування і мають значення, потрібні для вирішення справи, але, насамперед, спосіб одночасно запобігти їх ймовірній втраті у майбутньому. Щодо останнього, то ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах і тільки в сукупності усіх наведених умов, суд може вжити заходів для забезпечення доказів.

Отже, процесуальним порядком та механізмом забезпечення доказів передбачено, що суд, розглядаючи заяву про забезпечення доказів, має з урахуванням обґрунтування необхідності забезпечення доказів пересвідчитися, зокрема, в тому, що зволікання з цим питанням поставить під загрозу можливість подання доказів у майбутньому (вони можуть бути знищені, пошкоджені, втратити свою доказову цінність, тощо).

Аналіз норм права, що регулюють порядок вирішення вказаного питання, дає можливість зробити висновок про те, що задовольняючи заяву про забезпечення доказів, суд має пересвідчитися в тому, що у особи, яка бере участь у справі є складнощі в отриманні документів, тобто об`єктивної неможливості одержання та подання доказового матеріалу до суду особисто, через обставини, які перешкоджають такому поданню. Ці складнощі можуть мати юридичний та фактичний характер. Складнощі юридичного характеру полягають в тому, що на заваді одержанню та поданню доказу є норма закону забороняючого характеру, яка обмежує доступ особи до потрібної доказової інформації. Фактичні складнощі в одержанні доказів мають місце, коли, незважаючи на вжиті особою заходи, потрібний їй доказ одержати не вдалося.

Крім того, основною складовою обґрунтованості заяви про витребування доказів необхідна доведеність обставин, що існують достатні підстави вважати, що такі докази будуть втрачені в подальшому.

Така позиція викладена Верховним Судом в Ухвалі від 02 травня 2019 року у справі N3д/9901/2/19 при вирішенні питання про забезпечення доказів.

Відповідно до ч. 4 ст. 117 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення доказів подано без додержання вимог цієї статті, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду з заявою про забезпечення доказів ОСОБА_1 вказала докази, забезпечення яких є необхідними, а саме інформацію з АТ КБ «Приватбанк» про те, чи укладався нею з банком депозитний договір та чи надавала заявник довіреність іншій особі на користування депозитного рахунку, якщо так то просила зобов`язати банк надати відповідну інформацію. Зазначила, що вказані докази є необхідними для вирішення її позовних вимог так як заявник оскаржує дійсність укладених з ОСОБА_4 договорів дарування та який на підставі довіреності знімав кошти з депозитного рахунку ОСОБА_5 . Проте на її неодноразові звернення до банку з вимогою про надання вказаних доказів, останнім відмовлено у наданні витребуваної інформації.

До заяви ОСОБА_1 надано відповідні докази.

Отже, заявник, звертаючись до суду з заявою про забезпечення доказів, довів наявність складнощів в отриманні документів, тобто об`єктивну неможливість одержання та подання необхідних документів до суду особисто, через обставини, які перешкоджають такому поданню.

На підставі наведеного вище апеляційний суд приходить до висновку, що подана ОСОБА_1 заява про забезпечення доказів відповідає вимогам ч. 1-3 ст. 117 ЦПК України, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про повернення заяви про забезпечення позову згідно вимог ч. 4 ст. 117 ЦПК України з тих підстав, що заява не відповідає вимогам ст. 117 ЦПК України.

При цьому слід зауважити, що висновки суду першої інстанції про те, що заявником не доведено, що витребувані докази можуть бути втрачені або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим, не є підставою для повернення заяви про забезпечення позову згідно вимог ч. 4 ст. 117 ЦПК України, оскільки подана заявником заява про забезпечення доказів відповідає вимогам ч. 1-3 ст. 117 ЦПК України.

Виходячи з вищевикладеного, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції було постановлено оскаржувану ухвалу з порушенням норм процесуального права, а тому ухвала суду підлягає скасуванню, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, з направленням справи до суду першої інстанції для вирішення питання, відповідно до вимог ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 31 січня 2022 року скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду заяви.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 01.07.2022.

Головуючий:

Судді: