Справа № 369/1078/21
Провадження № 2/369/860/22
22.06.2022 року м. Київ
Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:
головуючого судді Волчко А.Я.,
за участю секретаря Миголь А.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №6 м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд», приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горая Олега Станіславовича, третя особа приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Клітченко Оксана Анатоліївна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -
У січні 2021 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом.
Позивач вказала, що п. 1.4 частини 3 вищевказаного договору сторони визначили порядок забезпечення виконання зобов`язань, а саме: в якості забезпечення виконання позичальником зобов`язань щодо погашення кредиту/кредитної лінії, сплати відсотків та інших платежів, передбачених договором, можливих штрафних санкцій, позичальник передає в заставу майнові права на її заробітну плату (як на нараховану, отриману та/або ще не отриману, так і на таку, що буде нарахована і отримана нею в майбутньому) та інші види доходів позичальника. Пунктом 7.1 частини 3 договору сторони встановили, що складовою та невід`ємною частиною Договору є Правила та Тарифи банку.
29.10.2020 позивач зробила перевірку в Єдиному реєстрі боржників з метою профілактичної перевірки щодо існування у неї будь-якої заборгованості, у відповідь на що отримала інформацію щодо існування виконавчого провадження № 63420751, що перебуває на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клітченко Оксани Анатоліївни.
Позивач зазначала, що на свій запит позивач отримала від приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клітченко Оксани Анатоліївни на свою електронну адресу скан-копії матеріалів виконавчого провадження № 63420751.
На думку позивача, з наявної у матеріалах виконавчого провадження копії виконавчого напису вбачається, що такий період вказано було з 11.08.2020 по 17.08.2020, що в жодному разі не може відповідати дійсності.
Крім того, позивачу незрозуміла калькуляція заборгованості, вказана в оспорюваному виконавчому написі в частині розрахунку відсотків, адже вона не погоджувала умови банку, визначені Тарифами на обслуговування платіжних карток Тарифний пакет «Нова кредитна картка № 1», та не ставила підпис під такими тарифами, що буде підтверджено у ході розгляду даного позову фактом неможливості надання відповідачем суду підписаного позивачем екземпляру Тарифів на обслуговування платіжних карток Тарифний пакет «Нова кредитна картка № 1», про витребування якого позивач просить суд у заяві про забезпечення доказів, доданій до даної позовної заяви.
Позивач вважала, що товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» спеціально подало приватному нотаріусу Житомирського міського нотаріального округу Гораю Олегу Станіславовичу заяву про вчинення виконавчого напису із зазначенням невірної адреси фактичного місця проживання позивача, задля унеможливлення останній вчиняти дії щодо запобігання протиправним діям нового кредитора, оскільки в подальшому стягувач звернувся із заявою про примусове виконання виконавчого напису нотаріуса саме до приватного виконавця, виконавчий округ якого покриває хибно зазначену адресу місця фактичного проживання позивача.
Ухвалою судді від 28.01.2021 було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження, призначено підготовче засідання.
Ухвалою суду від 29.01.2021 було до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі:
Ухвалою суду від 29.01.2022 було витребувано:
Ухвалою суду від 25.10.2021 було закрито підготовче провадження, призначено справу до розгляду по суті.
Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, просили суд розглядати справу без них, а позов задовольнити в повному обсязі.
Відповідачі та третя особа в судове засідання не з`явились, своїх представників не направили до суду, відзиви та заперечення на позовну заяву не подавали.
За письмовою згодою представника позивача суд ухвалив, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. ст. 280-281 ЦПК України.
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, з наступних підстав.
Пунктом 1.4 частини 3 вищевказаного договору сторони визначили порядок забезпечення виконання зобов`язань, а саме: в якості забезпечення виконання позичальником зобов`язань щодо погашення кредиту/кредитної лінії, сплати відсотків та інших платежів, передбачених договором, можливих штрафних санкцій, позичальник передає в заставу майнові права на її заробітну плату (як на нараховану , отриману та/або ще не отриману, так і на таку, що буде нарахована і отримана нею в майбутньому) та інші види доходів позичальника.
Пунктом 7.1 частини 3 договору сторони встановили, що складовою та невід`ємною частиною Договору є Правила та Тарифи банку.
З інформації з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень про виконавче провадження вбачається, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клітченко Оксани Анатоліївни перебуває виконавче провадження № 63420751.
Крім того, за вчинення виконавчого напису на підставі ст. 31 Закону України «Про нотаріат» із стягувача стягнуто плату у розмірі 500,00 грн., які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача.
Із виконавчого напису вбачається, що період стягнення заборгованості з боржника з 11.08.2020 по 17.08.2020, тобто більше ніж через 6 років після закінчення строку виконання зобов`язань позивачем.
На ухвалу суду приватним нотаріусом не було на дано матеріалів, на підставі яких було вчинено оспорюваний виконавчий напис, у зв`язку із тим, що на підставі ухвали слідчого судді було вилучено документи його нотаріального діловодства та архіву.
Зважаючи на встановлені обставини, суд вважає за необхідне проаналізувати наступні правові норми та правові висновки Верховного Суду.
У відповідності до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Статтею 41 Конституції України проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Виходячи зі змісту ст. 55 Конституції України, кожному гарантується захист його прав і свобод у судовому порядку.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу.
Статтею 18 ЦК України передбачено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст.88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.
Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений у пп. 2.3 п. 2 гл. 16 розд. ІІ порядку вчинення нотаріальних дій, шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.
Таким чином, учинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.
Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України
Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172.
Згідно з п. 1 Переліку для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.
Постановою КМУ № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» Перелік доповнений пунктом 2, який передбачає отримання виконавчого напису про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Для одержання виконавчого напису додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.
З огляду на зазначене, наразі має місце усталена судова практика про визнання такими, що не підлягають виконанню, виконавчих написів нотаріусів, вчинених у разі ненадання стягувачем нотаріусу оригіналу нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку.
З огляду на правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.03.2019 у цивільній справі № 137/1666/16-ц, учинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус проводить свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції та не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає та не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.
Отже, відповідне право стягувача, про захист якого він звернувся до нотаріуса, повинне існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.
Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст.88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.
Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений у пп. 2.3 п. 2 гл. 16 розд. ІІ порядку вчинення нотаріальних дій, шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.
Таким чином, учинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.
З урахуванням приписів ст.ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 50, 87, 88 закону «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом учинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне в стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить протилежного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, у судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.
Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з переліком документів.
Для правильного застосування положень ст.ст. 87, 88 закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент учинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час учинення нотаріусом виконавчого напису.
Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Враховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 дійшла висновку про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Ця позиція була неодноразово підтримана Верховним судом, в тому числі й в постанові від 15.06.2022 у справі № 462/3625/15-ц.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02.07.2019 у справі № 916/3006/17 визначила, що строк для звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, передбачений ст. 88 Закону «Про нотаріат», безпосередньо пов`язаний з позовною давністю, встановленою ЦК. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у 3 роки (ст. 257 ЦК).
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному з`ясуванню обставин по справі, роз`яснює їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом.
Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч.ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
З урахуванням встановлених судом обставин у справі та проаналізованих правових норм та правових висновків Верховного Суду суд приходить до наступних висновків.
Попри те, що відповідачами не було надано суду витребувані ним докази, оспорюваний виконавчий напис є таким, що не підлягає задоволенню, так як:
з його змісту вбачається, що зазначена у спірному виконавчому листі заборгованість не є безспірною, так як містить суму тіла кредиту, за яким сплинула позовна давність, що суперечить ст. 88 Закону «Про нотаріат», а також нарахування відсотків після закінчення строку дії кредитного договору, що не допустимо, і ця позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 та була неодноразово підтверджена Верховним Судом.
Враховуючи все вище зазначене, суд приходить до висновку, що у нотаріуса були відсутні законні підстави вчиняти оспорюваний виконавчий напис, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.
Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, враховуючи наявність підстав для задоволення позову, суд стягує на користь позивача з відповідача судовий збір у розмірі 1 816,00 грн., сплачений нею при подачі позовної заяви до суду, в тому числі за заяви забезпечення позову та доказів.
При цьому, з огляду на низку тверджень сторін, що не стали предметом аналізу в даному рішенні, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).
З урахуванням викладеного й керуючись правовими висновками, викладеними у постановах ВП ВС від 29.03.2019 у цивільній справі № 137/1666/16-ц, від 28.03.2018 у цивільній справі № 444/9519/12 та від 02.07.2019 у справі № 916/3006/17, у відповідності до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ст.ст. 41, 55 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 18, 1050 ЦК України, ст.ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», ст.ст. 4, 5, 18, 19, 23, 28, 35, 76-82, 84, 141, 259, 263-268, 280-281, 351, 352, 354 ЦПК України,
Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд», приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горая Олега Станіславовича, третя особа приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Клітченко Оксана Анатоліївна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задовольнити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1 816 (однієї тисячі вісімсот шістнадцяти) гривень 00 копійок.
Інформація про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, до Київського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено удень його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя: А.Я. Волчко