Справа № 490/614/22
Центральний районний суд м. Миколаєва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2022 року Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді - Черенкової Н.П.,

при секретарі - Павленко Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Миколаєві справу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Девелоп Фінанс» про заміну стягувача з примусового виконання рішення суду у справі №2-2-2430/2009 за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ПП « Ісідо» про стягнення заборгованості за кредитним договором, шляхом звернення стягнення на предмет договорів іпотеки та застави,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2022 року заявник ТОВ "Девелоп Фінанс" звернувся до суду з заявою про заміну сторони стягувача з примусового виконання рішення суду у справі №2 -2- 2430/2009 за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ПП « Ісідо» про стягнення заборгованості за кредитним договором, шляхом звернення на предмет іпотеки та застави.

В обґрунтування своїх вимог заявник посилався на те, що 06.04.2009 року Центральний районний суд м. Миколаєва ухвалив рішення у справі № 2-2-2430/09 про стягнення з ОСОБА_1 , ПП «Ісідо» за кредитним договором і договором поруки 139001,62 долари США, що еквівалентно 1070312,47 грн., шляхом звернення стягнення на предмети договору іпотеки, укладеного 18.09.2006 року між АППБ « аваль» та ОСОБА_2 , договору іпотеки, укладеного 19.09.2006 року між АППБ «Аваль» та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , договорів застави від 18.09. та 19.09. 2006 року, укладених між АППБ « Аваль» та ПП « Ісідо», договору застави від 19.09.2006 року, укладеного між АППБ « Аваль» та ОСОБА_1 , договору іпотеки від 27.09.2006 року, укладеного між АППБ « Аваль» та ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1 "Райффайзен Банк Аваль" та АТ « Оксі Банк» укладено договір відступлення права вимоги № 114/2-45, відповідно до умов якого АТ « Оксі Банк" набуло право вимоги за договором кредиту №08-13/1-00436 від 18.09.2006 року.

29.10.2021 року за Договором відступлення права вимоги № 1124/2-45-1, АТ « Оксі Банк» відступило право вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ « Девелоп Фінанс».

У зв`язку з вищевикладеним, і просив замінити стягувача.

Ухвалою суду від 31.01.2022 року прийнято до розгляду вказану заяву.

В судове засідання учасники процесу не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку, сторона заявника клопотала про розгляд справи у відсутність свого представника, інші учасники процесу поважності причин неявки суду не повідомили, відповідно до ч. 3 ст. 442 ЦПК України, їх неявка не є перешкодою для розгляду заяви.

Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд вважає, що заява про заміну сторони виконавчого провадження підлягає задоволенню з наступних підстав.

Рішенням Центрального районного суду від 06.04.2009 року позов ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" задоволено, та постановлено про стягнення з ОСОБА_1 , ПП`Ісідо» за кредитним договором і договором поруки 139001,62 долари США, що еквівалентно 1070312,47 грн., шляхом звернення стягнення на предмети договору іпотеки, укладеного 18.09.2006 року між АППБ « аваль» та ОСОБА_2 , договору іпотеки, укладеного 19.09.2006 року між АППБ «Аваль» та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , договорів застави від 18.09. та 19.09. 2006 року, укладених між АППБ « Аваль» та ПП « Ісідо», договору застави від 19.09.2006 року, укладеного між АППБ « Аваль» та ОСОБА_1 , договору іпотеки від 27.09.2006 року, укладеного між АППБ « Аваль» та ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1 " Райффайзен Банк Аваль" та АТ « Оксі Банк» укладено договір відступлення права вимоги № 114/2-45, відповідно до умов якого АТ « Оксі Банк" набуло право вимоги за договором кредиту №08-13/1-00436 від 18.09.2006 року.

29.10.2021 року за Договором відступлення права вимоги № 1124/2-45-1, АТ « Оксі Банк» відступило право вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ « Девелоп Фінанс».

Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Відповідно до частини першоїстатті 512 ЦК Україникредитор у зобов`язанні(крім випадків, передбаченихстаттею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зістаттею 514 цього Кодексудо нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

За змістомстатті 512 ЦК України,статті 442 ЦПК Українитастатті 15 Закону України «Про виконавче провадження»у разі вибуття кредитора в зобов`язанні ,він замінюється правонаступником.

Виходячи із цих норм, зокрема, пунктів 1 і 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку з чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до ч. 5ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження»,статті 442 ЦПК України,за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

Заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і за відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу.

Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно ізЗаконом України «Про виконавче провадження».

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13 та постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 6-1355/10.

Такі ж висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 2-3627/09.

За таких обставин звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає змісту статей512, 514 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями6,13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 129-1 Конституції Українисуд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.

У пункті 9статті 129 Конституції Українидо основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Частиною першою статті 14 ЦПК Україниістатті 18 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбаченостаттею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Положення ст. ст. 124 та 129 Конституції України були розглянуті Конституційним Судом України, який у своєму рішенні № 18-рп/2012 від 13.12.2012 вказав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Розглядаючи справу № 5-рп/2013, Конституційний Суд України у своємурішеннівід 26.06.2013 зазначив, що право на судовийзахист є конституційноюгарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язковевиконаннясудовихрішень - складовою права на справедливийсудовийзахист.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - Європейський суд) як джерело права.

Так, у рішенні Європейського суду в справі "Совтрансавто-Холдинг" проти України" (заява № 48553/99) від 25.07.2002 зазначено, що відповідно до його прецедентної практики право на справедливий судовий розгляд, гарантований статтею 6 § 1, повинен отлумачитися в світлі преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права, як елемент спільної спадщини держав-учасниць. Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає,що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлене підсумнів ("Брумареску проти Румунії").

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У п. 43 рішення Європейського суду від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) суд наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однакце право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

Також у рішенні Європейського суду від 18.05.2004 у справі "Продан проти Молдови" суд наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване Європейською конвенцією з прав людини, буде ілюзією, якщо правова система держав, які ратифікували Конвенцію, дозволятиме остаточному, обов`язковому судовому рішенню залишатися невиконаним, завдаючи шкоди одній зі сторін.

Таким чином, судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України. Невиконання судового рішення не призводить до відновлення порушеного права. Відсутність у сторони можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, є втручанням у право сторони на мирне володіння майном, що порушенням першого пункту статті 1 Першого протоколу Конвенції.

Враховуючи, що рішення суду фактично не виконано,строки на його виконання не пропущені, про що свідчать матеріали цивільної справи № 2-2-2430/09. а також те, що ТОВ «Девелоп Фінанс» прийняло право вимоги, що належали первісному кредитору, тим самим, ставши новим кредитором за вищезазначеним кредитним договором одержало право вимагати від боржника належного виконання всіх зобов`язань, то суд приходить до висновку, що дані обставини є підставою для задоволення заяви.

Керуючись ст. 442 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Девелоп Фінанс» про заміну стягувача з примусового виконання рішення суду у справі №-2-2-2430/2009 за позовом Акціонерного товариства « Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ПП « Ісідо» про стягнення заборгованості за кредитним договором, шляхом звернення стягнення на предмет договорів іпотеки та застави- задовольнити.

Замінити стягувача Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» його правонаступником - Товариством з обмеженою відповідальністю «Девелоп Фінанс» () з примусового виконання рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 26.06.2020 року у справі № 2-2-2430/2009 за позовом Акціонерного товариства « Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ПП « Ісідо» про стягнення заборгованості за кредитним договором, шляхом звернення стягнення на предмет договорів іпотеки та застави.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду або ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Н.П. Черенкова