ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 638/229/14-ц Номер провадження 22-ц/814/1171/22Головуючий у 1-й інстанції Цвіра Д.М. Доповідач ап. інст. Хіль Л. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Хіль Л.М.,

суддів: Карпушина Г.Л., Кузнєцової О.Ю.,

секретар: Бродська В.О.,

за участі: відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засідання в м. Полтаві провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 листопада 2021 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією родиною та визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку та земельної ділянки та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача,-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 16 червня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією родиною та визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку та земельної ділянки задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину на житловий будинок літ. Ж-2, пено-бетонний, житловою площею 75,0 кв. м з надвірними будівлями і спорудами у вигляді альтанки літ.3, огорожі № 6,7,8,9,10, замощення-1 та приватизовану земельну ділянку до нього площею 0,0866 гектарів з призначенням для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна залишено без розгляду.

Вирішено питання судових витрат.

Ухвалою судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 24 листопада 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 16 червня 2015 року - залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 квітня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилено.

Рішення першої та другої інстанції залишено без змін.

19 лютого 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду з заявою про роз`яснення рішення.

Ухвалою від 24 квітня 2019 року Дзержинський районний суд міста Харкова задовольнив вимоги ОСОБА_2 та роз`яснив рішення суду щодо періоду спільного проживання.

Постановою колегії суддів судової палат у цивільних справах Харківського апеляційного суду від 24 червня 2019 року вказана ухвала скасована. Зазначено, що стороною позивача вибрано невірний спосіб захисту.

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами.

В обґрунтування заяви вказував, що постановою Харківського апеляційного суду від 24 червня 2019 року було встановлено, що при ухваленні заочного рішення від 16 червня 2015 року не було встановлено факту та періоду спільного проживання позивача та відповідача однією сім`єю .

Вважав, що оскільки такий факт в даній справі встановлено не було, що підтверджується постановою Харківського апеляційного суду від 24 червня 2019 року то і поділ майна став безпідставний і незаконний.

За таких обставин просив застосувати аналогію права та вказуючи про скасування рішення ( ухвали ) суду, вважав, що слід переглянути заочне рішення від 16 червня 2015 року за нововиявленими обставинами на підставі п.3 ч.2 ст. 423 ЦПК України.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 листопада 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією родиною та визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку та земельної ділянки та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна відмовлено.

Не погодившись із вказаною ухвалою, її в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив ухвалу місцевого суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким слід задовольнити заяву ОСОБА_1 , заочне рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 .

В обґрунтування апеляційної скарги вказано, що постановою Харківського апеляційного суду від 24 червня 2019 року було встановлено, що при ухваленні заочного рішення від 16 червня 2015 року не було встановлено факту та періоду спільного проживання позивача та відповідача однією сім`єю .

Зазначає, що оскільки такий факт в даній справі встановлено не було, що підтверджується постановою Харківського апеляційного суду від 24 червня 2019 року то і поділ майна є безпідставним і незаконним.

У зв`язку з цим вказує, що місцевий суд на зазначені обставини не звернув уваги та не дав належної оцінки доводам заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Місцевим судом вірно встановлено, щорішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 16 червня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією родиною та визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку та земельної ділянки задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину на житловий будинок літ. Ж-2, пено-бетонний, житловою площею 75,0 кв. м з надвірними будівлями і спорудами у вигляді альтанки літ.3, огорожі № 6,7,8,9,10, замощення-1 та приватизовану земельну ділянку до нього площею 0,0866 гектарів з призначенням для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що все знаходиться в АДРЕСА_1 .

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна залишено без розгляду.

Вирішено питання судових витрат.

Вказане рішення набрало законної сили.

Згідно ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відмовляючи у задоволенні заяви про перегляд рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами, суд першої інстанції виходив з того, що наведені заявником ОСОБА_1 обставини, які вказані ним в заяві в якості нововиявлених, а саме постанова Харківського апеляційного суду від 24 червня 2019 року де зазначено про те, що вимоги позивачки щодо встановлення факту проживання однією родиною не вирішено, за своїм змістом на висновки суду, наведені в рішенні від 16.06.15 року, жодним чином не впливають, оскільки нововиявленими обставинами вважаються обставини, які існували на час розгляу справи та не були відомі .

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статтею 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

У пунктах 3, 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» судам роз`яснено, що нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Необхідними умовами нововиявлених обставин є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення за нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами. Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення.

Істотними обставинами справи вважаються ті, які можуть вплинути на рішення суду, яке набрало законної сили, а це, передусім, ті, що взагалі не були предметом розгляду у вказаній цивільній справі, у зв`язку з тим, що вони не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою на час розгляду справи.

Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неповне встановлення фактичних обставин справи, порушення порядку дослідження доказів) не вважаються нововиявленими обставинами, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Неподання стороною або особою, яка бере участь у справі, доказу, про який їй було відомо та який підтверджує відповідні обставини, а також відмова суду у прийнятті доказів не є підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Таким чином питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

Відповідно до ч. 4 ст. 423 ЦПК України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; докази, які не оцінювались судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Процедура скасування остаточного судового рішення за нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним (рішення ЄСПЛ у справі «PRAVEDNAYA v. RUSSIA № 69529/01, § 27, 28, від 18 листопада 2004 року).

Згідно з ч.2 ст. 77 ЦПК України доказуванню підлягають обставини , які мають значення для ухвалення рішення у справі та щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виник спір, а тому підставою для скасування судового рішення є не всі невідомі на час розгляду справи обставини, а лише ті, які входять до предмета доказування у справі (ст. 229 ЦПК України).

Апеляційний суд погоджується з висновком суду про те, що обставини, на які посилається ОСОБА_1 не є нововиявленими обставинами, оскільки не були відомі на час ухвалення рішення та не є нововявелними обставинами у розумінні ст. 423 ЦПК України, а фактично зводяться до його незгоди з рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 червня 2015 року.

Слід наголосити, що в мотивувальній частині заочного рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 червня 2015 року встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що і стало підставою для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 .

Посилання апелянта на постанову апеляційного суду м. Харкова від 24.04.2019 року, як на підставу для прегляду заочного рішення за нововиявленими обставинами не заслуговують на увагу, оскільки вказні обставини не є нововиявленими обставинами у розумінні ст. 423 ЦПК Укоаїни.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для скасування оскарженого судового рішення.

При цьому апеляційний суд ураховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більш того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Харвісаар проти Фінляндії).

Оскільки суд першої інстанції постановив ухвалу з додержанням норм процесуального права, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 листопада 2021 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції

Головуючий суддя Л.М. Хіль

Судді Г.Л. Карпушин

О.Ю. Кузнєцова

Повний текст постанови складено 20.07.2022 року