ЄУН № 337/5753/21
Провадження № 2/337/127/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2022 року м. Запоріжжя

Хортицький районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді: Ширіної С.А.,

за участю секретаря: Бикової С.Б.,

позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: Барчунінова К.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ОНУР ТААХХУТ ТАШИМАДЖИЛИК ІНШААТ ТІДЖАРЕТ ВЕ САНАЇ АНОНІМ ШИРКЕТІ» (Турецька республіка), що діє в Україні через Представництво «ОНУР ТААХХУТ ТАШИМАДЖИЛИК ІНШААТ ТІДЖАРЕТ ВЕ САНАЇ АНОНІМ ШИРКЕТІ» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд, -

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ " «ОНУР ТААХХУТ ТАШИМАДЖИЛИК ІНШААТ ТІДЖАРЕТ ВЕ САНАЇ АНОНІМ ШИРКЕТІ» про про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в якому просив суд визнати незаконним наказ №3127 від 15.07.20120 року по АТ «ОНУР ТААХХУТ ТАШИМАДЖИЛИК ІНШААТ ТІДЖАРЕТ ВЕ САНАЇ АНОНІМ ШИРКЕТІ» про його звільнення з посади водія автотранспортних засобів; поновити його на посаді водія автотранспортних засобів АТ «ОНУР ТААХХУТ ТАШИМАДЖИЛИК ІНШААТ ТІДЖАРЕТ ВЕ САНАЇ АНОНІМ ШИРКЕТІ»; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу в сумі 259037,08 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що вінпрацював водієм автотранспортного засобу, у Представництві «ОНУР ТААХХУТ ТАШИМАДЖИЛИК ІНШААТ ТІДЖАРЕТ ВЕ САНАЇ АНОНІМ ШИРКЕТІ» Акціонерного товариства «ОНУР ТААХХУТ ТАШИМАДЖИЛИК ІНШААТ ТІДЖАРЕТ ВЕ САНАЇ АНОНІМ ШИРКЕТІ» з 18.02.2020 року відповідно Наказу від 17.02.2020р. № 407 про прийняття на роботу та запису у трудовій книжці за № 23.

З 26.06.2020по 06.07.2020 він знаходився на лікарняному, що підтверджено листком непрацездатності АДУ № 766604 .

У графі Листка непрацездатності «ЗВІЛЬНЕННЯ ВІД РОБОТИ» зазначено, що Позивача звільнено від роботи 26.06.2020 року в зв`язку з захворюванням, а приступити до роботи 07.07.2020 року.

Наказом від 15.07.2020 року №3127 про звільнення, що підтверджено записом у трудовій книжці під № НОМЕР_1 у стовбці «4», де дата звільнення зазначена у трудовій книжці 01.07.2020 року під записом № 24. Причиною звільнення, є за прогули без поважних причин відповідно п. 4 ст. 40 Кодексу законів про працю України.

З наказом про звільнення від 15.07.2020 року № 3127 його не ознайомлювали, але трудову книжку вручили особисто. На вимогу ознайомити з наказом про звільнення № 3127 від 15.07.2020 року, працівниками відділу кадрів підприємства Відповідача, йому було відмовлено.

Відповідно до частини третьої статті 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці.

Ухвалою Хортицького районного суду від 15.11.2021 року відкрито провадження у цивільній справі та справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження.

Не погодившись з позовом, в порядку ст. 178 ЦПК України, представником відповідача 06.12.2021 року було подано відзив на позовну заяву до змісту якого, остання просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що позивачем пропущений строк звернення з позовною заявою оскільки трудову книжку ОСОБА_1 отримав 21.07.2020 року про що свідчить його особистий підпис а з позовною заявою звернувся до суду 11.10.2021 тобто після закінчення місячного строку з дня вручення трудової книжки.

Крім того зазначає що позивач дійсно перебував в трудових відносинах з Представництвом «ОНУР ТААХХУТ ТАШИМАДЖИЛИК ІНШААТ ТІДЖАРЕТ ВЕ САНАЇ АНОНІМ ШИРКЕТІ» Акціонерного товариства «ОНУР ТААХХУТ ТАШИМАДЖИЛИК ІНШААТ ТІДЖАРЕТ ВЕ САНАЇ АНОНІМ ШИРКЕТІ» з 18.02.2020 і до моменту його звільнення з роботи, а саме до 17.07.2020, про що свідчить наказ (розпорядження ) №407 від 17.02.2020 про прийняття на роботу ОСОБА_1 та наказ № 3127 від 15.07.2020 про звільнення ОСОБА_1 .Починаючи з 07.07.2020 року і до моменту звільнення, ОСОБА_1 неодноразово вчинив порушення трудової дисципліни прогули без поважних причин.07.07.2020 ОСОБА_1 був відсутній на робочому місці з 08 год.30 хв. і до кінця робочого часу-15 год.00 хв.,про що було складено відповідний акт про відсутність на робочому місці.На підставі вищевказаних документів керівником Представництва видано розпорядження №106/3 від 08.07.2020 про вжиття заходів щодо встановлення причини залишення ОСОБА_1 робочого місця. На виконання вищевказаного розпорядження на адресу ОСОБА_1 було направлено лист з вимогою пояснити причини відсутності на робочому місці і надати пояснювальні документи.Вказаний лист був отриманий позивачем, однак на цей лист-вимогу позивач не відреагував.Таким чином, адміністрація підприємства відповідача приклала всіх зусиль щодо з`ясування причини періодичної відсутності позивача на робочому місці, і, врахувала небажання позивача надати пояснення з цього питання, оцінила причини відсутності як неповажні,що потягло за собою звільнення позивача за прогули без поважної причини на підставі ч.4 ст.40 КЗпП України. Наказом №3127 від 15.07.2020 звільнено ОСОБА_1 з 17.07.2020 за прогули без поважних причин ( з 07.07.2020 по 17.07.2020) на підставі п.4 ст.40 КЗпП України, про що зроблений запис в трудовій книжці, яку позивач отримав 21.07.2020. Твердження позивача про його звільнення з 01.07.2020 не відповідає дійсності.

10.01.2022 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що твердження відповідача про пропуск позивачем строку для звернення до суду із даним позовом є необґрунтованим, оскільки Законом України 540-ІХ від 30 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) внесено зміни до Кодексу законів про працю України. Згідно ч. 1 Прикінцевих положень КЗпП України передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.Представник Відповідача зазначає, що Позивач дійсно знаходився у трудових відносинах із Відповідачем з 18.02.2020 року по 17.07.2020 року про що свідчать Наказ «Про прийняття на роботу» від 17.02.2020 року № 407 та Наказ «Про звільнення» від 15.07.2020 року № 3127.

Представник Позивача не розуміє взагалі, що предмет спору звільнення Позивача 01.07.2020 року, під час знаходження Позивача на лікарняному - 01.07.2020 року та не спростовує, що звільнення Позивача здійснено у період знаходження Позивача на лікарняному 01.07.2020 року.

Також йому не зрозуміло у Наказі «Про звільнення» № 3127 від 15.07.2020 року зазначено, що Позивач був відсутній на робочому місці з 07.07.2020 року рол 17.07.2020 року, але до відзиву додано лише акт про відсутність на робочому місці 07.07.2020 року, а за 08.07.2020 року, за 11.07.2020 року та за 13.07.2020 року до відзиву не додані. Причину ненадання зазначених актів суду не повідомлено.

Щодо відвідування підприємства Відповідача 07.07.2020 року, з цього приводу зазначає, що ним дійсно було подано листок непрацездатності Серія АДУ 766604 та йому повідомлено, що його зміна у ніч з 19-00 години до 07 00 години.

Прибувши 07.07.2020 року на нічну зміну (18-40 годин), але охоронник на КПП підприємства Відповідача мене не пускав, повідомивши, що керівництво дало вказівку, що його не пускати на територію підприємства Відповідача. Даний факт, щодо не допуску на робоче місце 07.07.2020 року зафіксовано на відеокамеру його мобільного телефону та у присутності двох свідків.

Щодо часу роботи з 08-30 години до 15-00 години, який зазначає представник Відповідача, йому взагалі невідомо, що час роботи водіїв автотранспортних засобів 08-30 години до 15-00 години.

Він працював з 07-00 години до 19-00 години, якщо у денну зміну та з 19-00 години до 07-00 години, якщо у нічну зміну.

Представнику Відповідача невідомо, що у період з лютого 2020 року по липень 2020 року (період моєї роботи у 2020 року на підприємстві Відповідача) на підприємстві Відповідача, були задіяні 2 зміни водіїв автотранспортних засобів (вантажний автотранспорт), денна зміна час роботи з 07-00 години до 19-00 години та нічна зміна з 19-00 години до 07-00 години.

Також повідомляє, що свою присутність на робочому місці ним фіксувалося у журналі про початок робочої зміни та закінчення робочої зміни, що підтверджено датою та підписом.

07.07.2020 року він прибув на підприємство Відповідача у нічну зміну о 18 годині 45 хвилин, але охороною підприємства Відповідача мене не було допущено до робочого місця та мені повідомлено, що я звільнений з підприємства Відповідача.

08.07.2020 року він також прибув на підприємство Відповідача на роботу у нічну зміну о 18 годині 49 хвилин, але охороною підприємства Відповідача його не було допущено до робочого місця.

09.07.2020 року він знову прибув на підприємство Відповідача на роботу у нічну зміну о 18 годині 38 хвилин, але охороною підприємства Відповідача також його не було допущено до робочого місця та йому повідомлено, що він повинен виходити у денну зміну. Жодної вказівки після того, як йому, було повідомлено про те, що він у нічну зміну, не надходило.

Фіксування прибуття його на робоче місце до підприємства Відповідача (07.07.2020р., 08.07.2020р., 09.07.2020р.) проводилося на відеокамеру свого мобільного телефону HUAWEI.

Як вбачається з вищезазначеного відео охорона на підприємстві Відповідача його навмисно не допускало до мого робочого місця, щоб звільнити мене з роботи за прогули.

Також зазначає, що факт недопущення його на робоче місце охороною на підприємстві Відповідача, здійснено у присутності двох свідків.

Відповідно до постанови від 11 березня 2020 року у справі № 459/2618/17 (провадження № 61-47902св18) Верховний Суд указав, що причину відсутності працівника на роботі можна вважати поважною, якщо явці на роботу перешкоджали істотні обставини, які не можуть бути усунуті самим працівником, зокрема: пожежа, повінь (інші стихійні лиха); аварії або простій на транспорті; виконання громадянського обов`язку (надання допомоги особам, потерпілим від нещасного випадку, порятунок державного або приватного майна при пожежі, стихійному лиху); догляд за захворілим зненацька членом родини; відсутність на роботі з дозволу безпосереднього керівника; відсутність за станом здоров`я.

Щодо отримання листа від Відповідача, так дійсно він отримав листа за підписом ОСОБА_2 , після чого ним було повідомлено, що він працюю у нічну зміну. Працюючи у нічну зміну, жодних вказівок не було надано, що він працює у денну зміну.

Також повідомляє, що даний лист є недійсним в зв`язку з тим, що ОСОБА_2 не додав до даного листа підтвердження на право підпису даного листа та що є уповноваженою особою Відповідача.

В зв`язку з несправністю його мобільного телефону HUAWEI де знаходилось фіксування прибуття його на робоче місце до підприємства Відповідача (07.07.2020р., 08.07.2020р., 09.07.2020р.) неможливо, було відтворити відео.

10.02.2022 представником відповідача надано до суду заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву.

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на підстави та доводи, викладені у позові.

У судове засідання представник відповідача не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності за наявними в справі заявами по суті і іншими доказами.

Суд, заслухавши позивача та його представника, представника відповідача, вивчивши і дослідивши відеозаписи, письмові матеріали справи, аналізуючи і оцінюючи всі надані докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно до статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами 1-2 ст.76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1-2 ст.77 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.5-6 ст.81 ЦПК України).

Згідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що згідно до наказу (розпорядження) голови представництва відповідача №407 від 17.02.2020 року про прийняття на роботу, ОСОБА_1 прийнятий на роботу з 18.02.2020 року до структурного підрозділу на посаду водія автотранспортних засобів, умови роботи - основна,за умовами контракту , тривалість робочого тижня - 40 годин, оклад - 13100,00 грн. З даним наказом позивач ознайомлений 17.02.2020 року, про що свідчить його власноручний підпис.

Вказаний наказ містить графу, в якій вказується дата у разі укладення строкового трудового договору (контракту), однак така графа не заповнена. Крім цього, у розділі «Умови прийняття на роботу» графа «За умовами контракту до _______(у разі необхідності вказати дату) також є незаповненою.

Також в даному наказі від 17.02.2020 року є незаповненою графа «умови праці (згідно атестації робочого місця).

Згідно до складеному акту про відсутність на роботі від 07.07.2020 року, ОСОБА_1 був відсутній на роботі з 08-30 години до 15-00 години без поважної причини.

Даний акт складений та підписані інженером з охорони праці ОСОБА_2 , водієм автотранспортних засобів ОСОБА_3 та старшим зміни охорони ОСОБА_4 ..

07.07.2020 року інженером з охорони праці ОСОБА_2 було складено доповідну записку на ім`я голови представництва відповідача, в якій він довів до відома, що водій автотранспортних засобів ОСОБА_1 прийшов на роботу о 07-00 годині,передав лікарняний лист в бухгалтерію. О 08-30 він покинув територію підприємства,нікого не попередивши. Його вихід через прохідну підтверджують працівники охоронної служби (ст.зміни ОСОБА_4 ) і до кінця робочого дня ОСОБА_1 не з`явився на робочому місці. На нього було складено акт про відсутність на роботі.

Згідно доповідної записки керівника автотранспортного підрозділу Karakaya Cerafettin водій автотранспортних засобів ОСОБА_1 07.07.2020 прийшов на робоче місце о 07-00 годині,віддав лікарняний лист в бухгалтерію і без попередження покинув робоче місце 08-30 цього дня. На робоче місце не повертався до кінця робочого дня 07.07.2020року.

08.07.2020 року на адресу позивача було направлено лист, підписаний інженером з охорони праці ОСОБА_2 , в якому він на виконання розпорядження представництва відповідача від 08.07.2020 року просив позивача терміново повідомити керівництво підприємства про причину відсутності на робочому місці, починаючи з 07.07.2020 року і надати пояснювальні документи. Вказаний лист був отриманий позивачем 10.07.2020 року, про що свідчить інформація із сайту Укрпошти про відстеження відправлення №384.

Згідно до складеному акту про відсутність на роботі від 08.07.2020 року, ОСОБА_1 був відсутній на роботі з 08-30 години до 15-00 години без поважної причини.

Даний акт складений та підписані інженером з охорони праці ОСОБА_2 , водієм автотранспортних засобів ОСОБА_3 та старшим зміни охорони ОСОБА_5 .

Згідно доповідної записки керівника автотранспортного підрозділу Karakaya Cerafettin водій автотранспортних засобів ОСОБА_1 08.07.2020 не вийшов на роботу, пояснень і документів, підтверджуючих його відсутність, не надав.

08.07.2020 року інженером з охорони праці ОСОБА_2 було складено доповідну записку на ім`я голови представництва відповідача, в якій він довів до відома, що водій автотранспортних засобів ОСОБА_1 08.07.2020 не з`явився на роботу. Причину своєї відсутності не повідомив, пояснювальних документів не надав. На нього було складено акт про відсутність на роботі.

Згідно доповідної записки керівника автотранспортного підрозділу Karakaya Cerafettin водій автотранспортних засобів ОСОБА_1 11.07.2020 не вийшов на роботу, пояснень і документів , підтверджуючих його відсутність не надав.

11.07.2020 року інженером з охорони праці ОСОБА_2 було складено доповідну записку на ім`я голови представництва відповідача, в якій він довів до відома, що ОСОБА_1 10.07.2020 о 12-38 отримав лист-повідомлення,в якому його було проінформовано, про те, що йому необхідно приїхати у відділ кадрів для пояснення причини відсутності його на робочому місці, і надати пояснювальні документи.Причину відсутності ОСОБА_6 не повідомив і пояснювальних документів не надав.. На нього було складено акт про відсутність на роботі.

Згідно до складеному акту про відсутність на роботі від 11.07.2020 року, ОСОБА_1 був відсутній на роботі з 07-00 години до 16-00 години без поважної причини і пояснювальних документів.

Даний акт складений та підписані інженером з охорони праці ОСОБА_2 , водієм автотранспортних засобів ОСОБА_3 та старшим зміни охорони ОСОБА_7 ..

Згідно доповідної записки керівника автотранспортного підрозділу Karakaya Cerafettin водій автотранспортних засобів ОСОБА_1 13.07.2020 не вийшов на роботу, пояснень і документів , підтверджуючих його відсутність не надав.

13.07.2020 року інженером з охорони праці ОСОБА_2 було складено доповідну записку на ім`я голови представництва відповідача, в якій він довів до відома, що водій автотранспортних засобів ОСОБА_1 13.07.2020 не з`явився на роботу. Причину своєї відсутності не повідомив, пояснювальних документів не надав. На нього було складено акт про відсутність на роботі.

Згідно до складеному акту про відсутність на роботі від 13.07.2020 року, ОСОБА_1 був відсутній на роботі з 07-00 години до 16-00 години без поважної причини і пояснювальних документів.

Даний акт складений та підписані інженером з охорони праці ОСОБА_2 , водієм автотранспортних засобів ОСОБА_3 та старшим зміни охорони ОСОБА_8 ..

Наказом голови представництва відповідача №3127 від 15.07.2020 року, водія автотранспортних засобів ОСОБА_1 звільнено з 17.07.2020 року за прогули без поважних причин (з 07.07.2020 року по 17.07.2020 року), на підставі п.4 ст.40 КЗпП України. В наявній в матеріалах справи копії вказаного наказу підпис позивача про ознайомлення з ним відсутній ,зазначено що від підпису відмовився в присутності ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_2 ..

Згідно до Книги обліку руху трудових книжок представництва відповідача, трудову книжку ОСОБА_1 було отримано 21.07.2020 року, що засвідчено підписом позивача.

Відповідно до відтворених в судовому засіданні відеозаписів, які містяться на CD-R диску наданого як доказ незаконного звільнення 01.07.2020 року вбачається, що ОСОБА_1 перебуваючи на КПП Представництва «ОНУР ТААХХУТ ТАШИМАДЖИЛИК ІНШААТ ТІДЖАРЕТ ВЕ САНАЇ АНОНІМ ШИРКЕТІ» зазначає :

«Я приїхав на роботу, мені сказали на роботу не пускати. Час приїзду на роботу 18-44 год. 07 липня».

«Я приїхав на роботу, мене не пропускає охорона, так як я звільнений. Зараз 18-49 год., середа, 18 липня».

«Вказівка на роботу мене не пропускати, сказали,що він звільнений. Зараз 18-40 год. 09 липня».

Статтею 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.

Відповідно до пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Згідно із частиною першою статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Відповідно до частини першої статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Пояснення порушника трудової дисципліни, передбачене положенням частини першої статті 149 КЗпП України, є однією з важливих форм гарантії, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення.

Разом з тим, правова оцінка дисциплінарного проступку здійснюється на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника. Водночас, невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений представленими суду доказами.

Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 15 листопада 2021 року у справі № 212/9516/19, від 26 липня 2021 року у справі № 643/10816/17.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Визначальним для вирішення питання законності звільнення з роботи за прогул є не тільки встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, а й встановлення поважності причин відсутності.

Основним критерієм віднесення причин відсутності працівника на роботі до поважних є наявність об`єктивних, незалежних від волі самого працівника обставин, які виключають вину працівника (Постанова Верховного Суду від 09.11.2021 у справі № 235/5659/20).

Відповідачем надано суду безспірні докази про відсутність ОСОБА_1 на робочому місці 07.07.2020 року, в період часу з 08-30 години до 15-00 години, 08.07.2020 в період часу з 08-30 години до 15-00 години, 11.07.2020 в період часу з 07-00 години до 16-00 години ,13.07.2020 в період часу з 07-00 години до 16-00 години, що безпосередньо і не заперечується позивачем.

Спірним моментом є розпорядок робочого часу протягом дня, оскільки позивач вказує, що він працював з 07-00 години до 19-00 години, якщо у денну зміну та з 19-00 години до 07-00 години, якщо в нічну зміну. Відповідач в свою чергу вказує, що робочий час на підприємстві тривав з 08-30 години до 15-00 години.

Матеріали справи не містять доказів про встановлення для позивача робочого графіку з 19-00 години до 07-00 години.

Докази позмінного графіку роботи, або іншого графіку роботи позивача в матеріалах справи відсутні.

Доводи представника відповідача щодо пропуску строку звернення до суду із даним позовом суд також вважає необґрунтованими, оскільки згідно до Глави XIX Прикінцеві положення Кодексу законів про працю України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем доведено, що позивач був відсутній на роботі та не виконував свої посадові обов`язки 07.07.2020 року, в період часу з 08-30 години до 15-00 години,08.07.2020 в період часу з 08-30 години до 15-00 години, 11.07.2020 в період часу з 07-00 години до 16-00 години ,13.07.2020 в період часу з 07-00 години до 16-00 години.

Крім того,надані позивачем відеозаписи, як доказ незаконного звільнення його 01.07.2020 року, підтверджують відсутність останнього на робочому місці 07.07.2020року в період часу з 08-30 год до 15-30 год., оскільки з вказаних відеозаписів вбачається, що ОСОБА_1 зазначає, що прибув на роботу 07 липня о 18-44 годині.

Причин поважності відсутності на роботі ОСОБА_1 , окрім доводів щодо іншого розпорядку робочого дня, суду не надав, тому відповідачем обґрунтовано розцінено такі дії позивача як прогул без поважних причин, а тому у відповідача були правові підстави для звільнення позивача на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України за прогул без поважних причин.

Суд відхиляє доводи позивача про те, що його було звільнено з підприємства 01.07.2020 року, про свідчить запис в трудовій книжці, так як зазначені доводи спростовуються копією трудової книжки ОСОБА_1 ,згідно якої ОСОБА_1 звільнено за прогули без поважних причин, п.4 ст.40 КЗпП України на підставі наказу №3127 від 15.07.2020року та копією наказу про звільнення №3127 від 15.07.2020року .

Згідно копії трудової книжки ОСОБА_1 в графі «Дата» зазначено «1.07.2020».

Відповідно до п. 2.6 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення від 29 липня 1993 року № 58 (далі - Інстукція) про порядок ведення трудових книжок працівників, в разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконує власник або уповноважений ним орган, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівникові в цьому потрібну допомогу.

Отже, позивач має право звернутися до відповідача щодо внесення виправлення неправильного запису дати звільнення з роботи.

Таким чином, зазначена в трудовій книжці ОСОБА_1 дата звільнення з роботи «1.07.2020» не є підставою вважати про його звільнення з 01.07.2020 року

Враховуючи викладене,суд приходить до висновку, що при розгляді справи не встановлені факти порушення трудових прав позивача з боку відповідача в наслідок його звільнення за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, тому суд не находить підстав для задоволення позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі не підлягають розподілу.

Керуючисьст.ст. 2-5,10, 12, 13, 76-81, 141, 246, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ОНУР ТААХХУТ ТАШИМАДЖИЛИК ІНШААТ ТІДЖАРЕТ ВЕ САНАЇ АНОНІМ ШИРКЕТІ» (Турецька республіка), що діє в Україні через Представництво «ОНУР ТААХХУТ ТАШИМАДЖИЛИК ІНШААТ ТІДЖАРЕТ ВЕ САНАЇ АНОНІМ ШИРКЕТІ» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 18 липня 2022 р.

Суддя: С.А.Ширіна15.07.2022