Провадження № 2/337/1368/2022
ЄУН №337/1668/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2022 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя

в складі: головуючого судді - Салтан Л.Г.

за участю секретаря Смірнової А.О.

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті особи: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Шаповалова Олена Георгіївна, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про скасування рішення про державну реєстрацію права власності,

В С Т А Н О В И В :

14.06.2022 року позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про застосування наслідків нікчемного правочину, який обґрунтувала тим, що при укладенні 13.01.2022 року договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_4 , не були дотримані вимоги, визначені ст. 203 ЦК України, в зв`язку з чим, просить скасувати рішення приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Шаповалової О.Г. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на об`єкт нерухомого майна квартиру, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, адреса: АДРЕСА_2 , з одночасним припиненням права власності на указану квартиру ОСОБА_4 та скасуванням запису про право власності, визнанням права власності на квартиру ОСОБА_7 та поновленням запису про державну реєстрацію права приватної власності, відновивши стан, що існував до реєстрації оскаржуваного рішення.

Ухвалою судді від 16.06.2022 року справа прийнята до свого провадження, призначено підготовче судове засідання, залучено до участі в справі в якості третіх осіб: ОСОБА_5 (зареєстрований: АДРЕСА_3 ), ОСОБА_6 (яка мешкає за адресою: АДРЕСА_4 ).

19.07.2022 року відповідач надав відзив на позов, в якому просить у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що право власності на спірну квартиру відповідач набув правомірно на законних підставах, при посвідченні договору купівлі-продажу нотаріус здійснювала перевірку повноважень представника продавця, належність права власності на спірну квартиру, відсутність обмежень та заборон щодо об`єкта нерухомості та інші дії відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, жодних перешкод щодо укладання правочину нотаріусом не було виявлено.

Ухвалою суду від 25 липня 2022 року за клопотанням представника відповідача витребувані докази з Олександрівського відділу ДРАЦС у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).

9 серпня 2022 року позивачем подана заява про зміну підстав позову, в якій змістовну та прохальну частину позову викладено у новій редакції, в обґрунтування позовних вимог про скасування рішення про державну реєстрацію права власності позивач зазначила, що є рідною тіткою спадкодавця ОСОБА_8 . У процесі оформлення права на спадщину позивачка дізналася, що квартира АДРЕСА_1 була відчужена ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу квартири, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Шаповаловою О.Г. 13.01.2022 за р. № 24. Право власності ОСОБА_4 на вказану квартиру зареєстроване державним реєстратором прав на нерухоме майно, приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Шаповаловою О.Г. 13.01.2022, номер рішення 62833330, номер запису про право власності 46146926. Зазначений договір купівлі-продажу від імені ОСОБА_7 підписав ОСОБА_5 , який діяв на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Шаповаловою О.Г. 28.10.2021 за р. № 1178. З огляду на те, що ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , видати довіреність на ім`я ОСОБА_5 28 ІНФОРМАЦІЯ_1 вона не могла. Підпис на вказаній довіреності вчинений невстановленою особою. За даним фактом відділом поліції № 5 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області 21.01.2022 відкрите кримінальне провадження № 0000080 за ознаками складу злочину, передбаченого частиною третьою статті 190 Кримінального кодексу України, в якому її визнано потерпілою. ОСОБА_7 волю на видання довіреності від 28.10.2021 не виявляла, її не підписувала і не могла підписати, оскільки померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто до її видання і посвідчення. За таких обставин, зазначена довіреність є невчиненою, а договір купівлі-продажу від 13.01.2022, за яким на підставі вказаної довіреності була продана спірна квартира, неукладеним. Такі правочини не створили жодних правових наслідків, права і обов`язки за такими правочинами сторони не набули. Оскільки договір купівлі-продажу квартири від 13.01.2022 є неукладеним, правова підстава набуття ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_1 відсутня. Реєстрація права власності на квартиру за ОСОБА_4 унеможливлює подальше оформлення спадщини позивачкою. За таких обставин, ефективним способом захисту порушених прав позивачки є скасування рішення про державну реєстрацію права власності відповідача на квартиру. Такий спосіб захисту забезпечить повернення майна відповідачем і надасть позивачці можливість оформити право на спадщину.

Ухвалою суду від 9 серпня 2022 року за клопотанням представника відповідача витребувані докази приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Шаповалової О.Г. та у Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради.

Ухвалою суду від 17 листопада 2022 року справа призначена до розгляду.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримала заявлені позивні вимог, вважає їх законними та обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, просить стягнути з відповідача на користь позивачки понесені судові витрати зі сплати судового збору, у дебатах зазначила, що у разі задоволення позовних вимог протягом п`яти днів наддасть заяву про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на правничу допомогу.

Представник відповідача ОСОБА_2 просить у задоволенні позову відмовити з підстав, наведених у відзиві. Крім того вважає, що позивачем обраний неналежний спосіб захисту, оскільки остання зверталася до правоохоронних органів із заявою щодо вчиненого злочину та заявила у кримінальному провадженні цивільний позов.

Представник позивача зазначила, що обраний позивачем спосіб захисту належних прав не суперечить чинному законодавству, напроти відповідач, у разі задоволення позову може захистити свої права, пред`явив позов у кримінальному провадженні щодо стягнення з шахраїв своїх коштів, або пред`явити вимоги щодо стягнення цих сум з нотаріуса, тощо.

У судове засідання сторони, треті особи та представники не з`явились, причину неявки суду не повідомили, про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому порядку.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи був належним чином повідомлений про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки.

У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

При вирішенні питання щодо можливості проведення судового засідання, суд, вислухавши думку представників сторін, які вважали за можливе розгляд справи у відсутність сторін та третіх осіб, враховуючи що основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні, вирішив справу у відсутність осіб, що не з`явилися до судового засідання.

Вислухавши пояснення учасників провадження, розглянувши матеріали справи, з`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із ст. 76, 77, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Крім того, згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «Бендерський проти України (заява № 22750/02 параграф 42) - відповідно до практики, яка відображає принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлині обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом.

За вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд встановлює такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є матір`ю ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який є племінником позивачки ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 Кулешина ОСОБА_10 померла.

Після смерті ОСОБА_8 відкрилася спадщина, до складу якої входить квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 34,0 кв.м., житловою площею 16,8 кв.м.

ОСОБА_7 заповіт не залишила.

Спадкоємцем за законом першої черги, був її син, ОСОБА_9 , який в силу положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняв спадщину після смерті ОСОБА_7 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 Кулешин ОСОБА_11 помер.

До складу спадщини, входить і спірна квартира, що належала ОСОБА_7 , спадкоємцем якої був ОСОБА_9 , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав.

ОСОБА_9 заповіт не залишив. Спадкоємці першої та другої черги у ОСОБА_9 відсутні.

Згідно зі ст. 1263 ЦК України у третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

ОСОБА_3 , яка є рідною тіткою спадкодавця ОСОБА_9 , та, відповідно, є спадкоємцем третьої черги , від звернулася до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Мельник О.Г. із заявою про прийняття спадщини.

Окрім позивачки, із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса звернулася двоюрідна тітка спадкодавця, ОСОБА_6 спадкоємиця четвертої черги.

У процесі оформлення права на спадщину позивачка дізналася, що квартира АДРЕСА_1 була відчужена ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу квартири, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Шаповаловою О.Г. 13.01.2022 за р. № 24. Право власності ОСОБА_4 на вказану квартиру зареєстроване державним реєстратором прав на нерухоме майно, приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Шаповаловою О.Г. 13.01.2022, номер рішення 62833330, номер запису про право власності 46146926.

Зазначений договір купівлі-продажу від імені ОСОБА_7 підписав ОСОБА_5 , який діяв на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Шаповаловою О.Г. 28.10.2021 за р. № 1178.

Згідно із ч. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

З огляду на те, що ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , видати довіреність на ім`я ОСОБА_5 28 ІНФОРМАЦІЯ_1 вона не могла. Підпис на вказаній довіреності вчинений невстановленою особою.

За даним фактом відділом поліції №5 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області 21.01.2022 відкрите кримінальне провадження №0000080 за ознаками складу злочину, передбаченого частиною третьою статті 190 Кримінального кодексу України.

Згідно ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.

Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису ч.1 ст. 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.

Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.

У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним не виникли.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

З урахуванням викладеного, якщо правочин не підписаний його учасником (стороною), такий правочин є невчиненим і не створює будь-яких правових наслідків.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 145/2047/16-ц від 16.06.2020.

За змістом положень ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акту органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Відповідно до приписів ст. 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Д Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Згідно зі ст. 239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє.

ОСОБА_7 волю на видання довіреності від 28.10.2021 не виявляла, її не підписувала і не могла підписати, оскільки померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто до її видання та посвідчення. За таких обставин, зазначена довіреність є невчиненою, а договір купівлі-продажу від 13.01.2022, за яким на підставі вказаної довіреності була продана спірна квартира, неукладеним. Такі правочини не створили жодних правових наслідків, права і обов`язки за такими правочинами сторони не набули.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення про повернення безпідставно набутого, збереженого майна застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося (Постанова Верховного Суду у справі № 212/3593/16-ц від 07.06.2018).

Згідно із ч. 1 ст. 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Оскільки договір купівлі-продажу квартири від 13.01.2022 є неукладеним, навіть за добросовісності його дій та відповідності дій нотаріуса Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, сама правова підстава набуття ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_1 відсутня.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відновлення становища, яке існувало до порушення.

Відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

Оцінюючи належність обраного позивачами способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок щодо нього, судам слід виходити із його ефективності (стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), а це означає, що вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, а також забезпечувати поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Відповідно висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених в постанові від 02.02.2021 при розгляді справи № 925/642/19: порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. При цьому особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту.

Реєстрація права власності на квартиру за ОСОБА_4 унеможливлює подальше оформлення спадщини позивачкою. За таких обставин, ефективним способом захисту порушених прав позивачки є скасування рішення про державну реєстрацію права власності відповідача на квартиру. Такий спосіб захисту забезпечить повернення майна відповідачем і надасть позивачці можливість оформити право на спадщину.

Доводи представника відповідача, що задоволення позову призведе до безоплатного позбавлення відповідача права власності, як добросовісного набувача за оспорюваними договорами, не є слушними адже останній може захистити своє право на отримання сплачених ним за цими договорами грошових коштів, шляхом пред`явлення відповідного позову до особи, яка діяла недобросовісно , вживаючи «право на зло», представляючи інтереси померлої особи при укладанні договору.

На підставі викладеного, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.

Крім того, на підставі ст.141 ЦПК України на користь позивачки слід стягнути з відповідача понесені нею судові витрати зі сплати судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 81, 89, 261, 263-265,268,273 ЦПК України,

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_3 (зареєстрована: АДРЕСА_5 ) до ОСОБА_4 (зареєстрований: АДРЕСА_6 ), треті особи: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Шаповалова Олена Георгіївна ( АДРЕСА_7 ), ОСОБА_5 , (зареєстрований: АДРЕСА_3 ), ОСОБА_6 , (яка мешкає за адресою: АДРЕСА_4 ) про скасування рішення про державну реєстрацію права власності - задовольнити.

Скасувати рішення державного реєстратора речових прав на нерухоме майно, приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу, Шаповаловою О.Г. від 13.01.2022, індексний номер 62833330 про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 ( РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_6 ).

Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_6 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_8 ) судовий збір у розмірі 3000 гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк апеляційної скарги з часу виготовлення повного тексту рішення.

Копію рішення надіслати учасникам провадження.

Повний текст виготовлений 29 грудня 2022 року.

Суддя: Л.Г. Салтан