Провадження № 2/369/2568/22
28.12.2022 року м. Київ
Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:
головуючого судді - Дубас Т.В.,
при секретарі - Житар А.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за пошкодження автомобіля, -
У листопаді 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення коштів за пошкодження автомобіля.
Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 07.07.2021 р. відповідач по справі ОСОБА_2 , який проживає в кв. АДРЕСА_1 в проміжок часу з 17:30 год. до 23:00 год. умисно пошкодив автомобіль марки «Gееlу emgrand» білого кольору, ДНЗ НОМЕР_1 , який належить позивачу по справі на праві приватної власності, який був запаркований біля будинку АДРЕСА_2 , а саме: по всій довжині автомобіля гострим предметом здійснено декілька глибоких подряпин.
Постановою слідчого слідчого відділення відділу поліції № 1 Бучанського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області Трофіменко К.Р. за результатами дослідження наданих відеозаписів, матеріалів кримінального правопорушення встановлено, що особою, яка вчинила зазначені протиправні дії є ОСОБА_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_3 .
У ході досудового розслідування також було встановлено, що розмір збитків, завданих протиправними діями ОСОБА_2 становить 31 294,80 (тридцять одну тисячу двісті дев`яносто чотири гривні вісімдесят копійок), розмір збитків дає підстави вбачати, що в діях ОСОБА_2 відсутні ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 194 КК України, що не позбавляє права власника автомобіля, права звернутись до суду з цивільним позовом про стягнення розміру завданих збитків.
Оскільки вина відповідача щодо пошкодження транспортного засобу позивача повність встановлена постановою слідчого від 30.07. 2021 р., кошти витрачені позивачем на ремонт транспортного засобу підтверджені належним чином, а тому мають бути стягнуті з відповідача в повному обсязі.
Він неодноразово намагався вирішити питання з відповідачем мирним шляхом, однак він цинічно заявляв, що він нічого не зможе зробити з ним, і нічого не доведе, а тому він буде робити те, що йому заманеться. Саме з цієї причини він звернувся до адвоката для надання йому правничої допомоги. Ним було укладено договір про надання правової допомоги з адвокатом Григоренком А.О. 07.07.21 року та в подальшому 18.08.2021 р. з адвокатом Кірюховою А.В.
На підставі вищевикладеного, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 відшкодування матеріальної шкоди заподіяної внаслідок пошкодження автомобіля Geely emgrand білого кольору, ДНЗ НОМЕР_1 , який належить позивачу ОСОБА_1 на праві власності в розмірі 31 294,80 грн (тридцять одна тисяча двісті дев`яносто чотири ) грн. 80 коп.
Стягнути ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 з судовий збір в розмірі 1816 грн (одна тисяча вісімсот шістнадцять) грн. 00 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 10 000 гривен.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12.11. 2021 року по справі відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
У судове засідання позивач не з`явився, до суду направив заяву, у якій просив суд розгляд справи проводити без його участі, підтримав позовну заяву та просив її задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві.
Відповідач у судове засідання не з`явився. Про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не відомі. Відповідач правом подачі відзиву не скористався.
У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд ухвалив, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України.
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Суд, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній докази, знаходить що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , власником автомобіля марки «Gееlу emgrand» білого кольору, ДНЗ НОМЕР_1 , є ОСОБА_1 .
Досудовим розслідуванням встановлено, що 07.07.2021 р. до відділення відділу поліції № 1 Бучанського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області надійшло повідомлення ОСОБА_3 про те, що в проміжок часу з 17:30 год. до 23:00 год. був пошкоджений автомобіль марки «Gееlу emgrand» білого кольору, ДНЗ НОМЕР_1 , належний на праві власності автомобіль її чоловіку ОСОБА_1 , який був припаркований біля будинку АДРЕСА_2 , а саме: по всій довжині автомобіля гострим предметом здійснено декілька глибоких подряпин.
16.07.2021 р. до відділу поліції № 1 Бучанського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області надійшло повідомлення від ОСОБА_1 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 194 КК України за цим самим фактом.
У ході досудового розслідування встановлено, за результатами дослідження наданих відеозаписів, матеріалів кримінального правопорушення встановлено, що особою, що вчинила зазначені протиправні дії є ОСОБА_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_3 .
У ході досудового розслідування встановлено, що розмір збитків, завданих протиправними діями ОСОБА_2 становить 31 294,80 (тридцять одну тисячу двісті дев`яносто чотири гривні вісімдесят копійок).
Потерпілі вважають, що ОСОБА_2 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 194 КК України, чим завдав їм майнової шкоди.
Об`єктивна сторона злочину характеризується суспільне небезпечними діями, які полягають у знищенні чи пошкодженні майна, наслідками у вигляді шкоди у великих розмірах і причинним зв`язком між вказаними діями і наслідками.
Знищення чи пошкодження чужого майна можуть бути здійснені у будь-який спосіб (розбиття, розламування чи розрізання речі на шматки, дія на річ водою чи повітрям, повне чи часткове розчинення її у воді чи інших рідинах тощо). Умисне знищення чи пошкодження майна шляхом підпалу, вибуху чи іншим загальнонебезпечним способом утворює кваліфікований склад цього злочину і потребує кваліфікації за ч. 2 ст. 194. Використання майна за його призначенням, що призвело до припинення його існування (наприклад, спалення палива), не може розглядатися як спосіб його знищення чи пошкодження, а тому не утворює складу розглядуваного злочину. За наявності для того підстав зазначені діяння можуть розглядатися як привласнення чи розтрата такого майна.
Якщо знищення чи пошкодження майна є ознакою іншого злочину, то такі дії, за загальним правилом, кваліфікуються за статтею, що передбачає відповідальність за цей злочин. Додатково кваліфікувати їх ще й за ст. 194 необхідно лише у випадках, якщо зазначені дії вчинювались способом чи спричинили суспільно небезпечні наслідки, які не враховані у статті, що передбачає відповідальність за такий злочин. Такою (за ч. 2 ст. 355 та ч. 2 ст. 194), наприклад, має бути правова оцінка дій, які виразились у примушуванні до виконання чи невиконання цивільно- правових зобов`язань, поєднаному з пошкодженням чи знищенням майна шляхом вибуху, підпалу чи іншим загальнонебезпечним способом.
Термінологічна конструкція "знищення або пошкодження" передбачає як вчинення певного роду діяння, так і настання відповідних суспільне небезпечних наслідків. При цьому наслідки мають головне значення, оскільки саме з ними закон пов`язує момент закінчення злочину,
Знищення майна - це доведення майна до повної непридатності щодо його цільового призначення. Внаслідок знищення майно перестає існувати або повністю втрачає свою цінність.
Пошкодженням майна визнається погіршення якості, зменшення цінності речі або доведення речі на якийсь час у непридатний за її цільовим призначенням стан.
У випадках, коли для вирішення питання про те, чи втрачено внаслідок вчиненого діяння можливість використання майна за цільовим призначенням або наскільки зменшилась його цінність, потрібні спеціальні знання, необхідно призначати відповідну експертизу.
За своєю конструкцією склад злочину, передбачений ст. 194, є матеріальним. Обов`язковими ознаками його об`єктивної сторони є заподіяння цим діянням великої шкоди і причинний зв`язок між діянням та заподіяною шкодою.
Шкода у великих розмірах - ознака оціночна. Вирішення питання про те, чи є заподіяна шкода великою, вирішується у кожному конкретному випадку з урахуванням усіх обставин справи (вартості майна, обсягу, кількості предметів, значущості його для власника, матеріального становища потерпілого тощо).
Виходячи із законодавчого визначення значної шкоди як кваліфікуючої ознаки у ряді інших злочинів проти власності (п. 2 примітки до ст. 185), видається, що шкода у великому розмірі у складі умисного знищення або пошкодження майна може бути визнана тоді, коли цим злочином спричинено матеріальні збитки приблизно на суму, яка в двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.
Таким чином, в діях ОСОБА_2 відсутні ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 194 КК України, проте ОСОБА_1 як власник пошкодженого автомобіля має право звернутись до суду з цивільним позовом про стягнення розміру завданих збитків.
З протоколу огляду місця події від 05.12.2020 встановлено, що працівниками поліції був здійснений огляд автомобіля позивача, та ділянки місцевості на перехресті вулиць Загорської та Нікітіна в м. Ужгороді. Як вбачається з даного протоколу, при огляді автомобіля обстановка не порушена, заборонених речей не виявлено. Також встановлено, що з капоту автомобіля вилучено залишки грунту. З ілюстративних таблиць до протоколу огляду місця події від 05.12.2020, встановлено, що автомобіль має подряпини.
Оцінивши належним чином зібрані та досліджені у ході судового розгляду справи докази у їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6 (з наступними змінами і доповненнями), розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК України (згідно з діючою редакцією ЦК України, це відповідно ст.ст. 1166, 1167) шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок. Обов`язок доказування наявності шкоди та протиправності поведінки заподіювача шкоди покладається на особу, якій завдано шкоди.
Як встановлено на підставі постанови слідчого СВ відділу поліції №1 Бучанського РУП ГУ НП в Київській області лейтенанта поліції Трофименко Катерини Романівни від 30 липня 2022 року, у ході досудового розслідування встановлено, що розмір збитків, завданих протиправними діями ОСОБА_2 становить 31 294,80 (тридцять одну тисячу двісті дев`яносто чотири гривні вісімдесят копійок).
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанови суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Таким чином, обставини вчинення відповідачем дій, що зазначені в даній постанові про адміністративне правопорушення, в силу ст. 82 ЦПК України, не підлягають доказуванню.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Позивач, на підтвердження факту заподіяння йому майнової шкоди неправомірними діями відповідача надав докази, які суд визнав належними, допустимими, достовірними та достатніми.
Висновок суду про достатність і взаємний зв`язок доказів, які підтверджують завдання шкоди відповідачем, зроблений на підставі сукупності усіх доказів, що містяться у справі, відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 89 ЦПК України.
Таким чином, на підставі досліджених у ході розгляду справи доказів, суд дійшов до висновку про доведеність факту завдання відповідачем неправомірними діями майнової шкоди позивачу в розмірі 31 294,80 гривень.
При оцінці розміру заподіяної шкоди, суд виходив з рахунку, поданого позивачем.
Таким чином, на підставі наведеного, суд прийшов до висновку, що позов обгрунтований та підлягає до часткового задоволення у частині стягнення матеріального збитку у розмірі 31 294, 80 грн.
У задоволенні решти позовних вимог суд відмовляє, виходячи з наступного.
При з`ясуванні фактів, з якими закон пов`язує відшкодування моральної шкоди, суд виходить з вимог ст. 1167 ЦК України, яка визначає підстави покладання обов`язку по відшкодуванню такої шкоди та обставини, які мають враховуватися при визначенні розміру відшкодування.
Стаття 23 ЦК України передбачає підстави моральної шкоди. Моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болі і стражданнях, що особа зазнала в зв`язку з каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, що фізична особа зазнала в зв`язку з протиправною поведінкою у відношенні його; у душевних стражданнях, що фізична особа зазнала в зв`язку з ушкодженням чи знищенням майна; у приниженні честі, достоїнства, а також ділової репутації. Моральна шкода стягується незалежно від стягнення майнової шкоди.
У пункті 3 постанови № 4 Пленуми Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" указується, зокрема, порушення нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні відносин з оточуючими людьми, настання інших негативних наслідків.
Звідси, потерпілий вважається таким, що зазнав моральну шкоду, якщо він перетерпів душевні страждання у виді негативних змін душевно-психологічного функціонування організму чи фізичні страждання у виді негативних змін біологічного функціонування організму.
Відповідно до роз`яснень, даних в п. 5 цієї постанови обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні.
Відповідно до п.7 зазначеної постанови заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.
Враховуючи роз`яснення, що містяться у п.9 постанови № 4 Пленуми Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", суд визначає розмір відшкодування моральної шкоди, виходячи з характеру й обсягу фізичних, душевних і психічних страждань, що випробував позивач у зв`язку з пошкодженням автомобіля та необхідністю проведення ремонту, тяжкості вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, часу та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, інших обставин, виходячи з принципів розумності, виваженості і справедливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).
Ураховуючи те, що доказів заподіяння моральної шкоди позивачем не надано, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в цій частині.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно із ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Згідно з ч.4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
В підтвердження понесених відповідачем витрат на правову допомогу суду було долучено договори про надання правової допомоги.
Згідно правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду у справі № 922/2604/20, де вказано, що відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акту прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності.
Таким чином, суд приходить висновку, що позивачем не доведено надання правової допомоги, зокрема не надано акту-прийому передачі виконаних робіт та детального опису виконаних доручень клієнта, а тому в задоволенні позову у цій частині слід відмовити.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 11, 23, 1166 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76, 78, 80, 81, 89, 141, 263-265, 354 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за пошкодження автомобіля - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 відшкодування матеріальної шкоди заподіяної внаслідок пошкодження автомобіля «Geely emgrand» білого кольору, ДНЗ НОМЕР_1 , який належить позивачу ОСОБА_1 на праві власності в розмірі 31 294,80 грн (тридцять одна тисяча двісті дев`яносто чотири ) грн. 80 коп.
Стягнути ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 з судовий збір в розмірі 908 грн (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.
У задоволенні решти вимог позову відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області або безпосередньо до Київського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено удень його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Інформація про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 .
Відповідач: ОСОБА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_5 .
Суддя Т.В. Дубас