Справа № 143/1395/20
22.02.2022 року м. Погребище
Погребищенський районний суд Вінницької області в складі:
головуючого - судді Сича С.М.,
з участю секретаря Огородник Н.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в приміщенні Погребищенського районного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Погребищенської міської ради Вінницького району Вінницької області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом,-
У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом в суд до Дзюньківської сільської ради Погребищенського району Вінницької області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом.
Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Дзюньків Погребищенського району Вінницької області помер його брат ОСОБА_2 .
Після смерті брата залишилося спадкове майно, до складу якого входить право на земельну ділянку площею 1,78 га, яке належало спадкодавцю на підставі державного акта на право власності на землю серії І-ВН №000791.
За життя ОСОБА_2 заповіту не складав.
Наголошує, що він, будучи спадкоємцем другої черги за законом на підставі ст.1262 ЦК України, звернувся до Погребищенської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначену земельну ділянку.
Стверджує, що, незважаючи на прийняття ним спадщини після смерті брата ОСОБА_2 , він не може оформити своїх спадкових прав, що спонукає його звернутися із цим позовом до суду.
Ухвалою судді від 26.11.2020 року відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження (а.с.30).
Ухвалою суду від 04.02.2021 року клопотання позивача задоволено, витребувано від Погребищенської державної нотаріальної контори належним чином засвідчені копії матеріалів спадкової справи №51/2020 щодо майна ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.37).
Ухвалою суду від 08.04.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.77).
Ухвалою суду від 18.06.2021 року залучено до участі у справі правонаступника відповідача Дзюньківської сільської ради Погребищенського району Вінницької області Погребищенську міську раду Вінницького району Вінницької області (а.с.88, 89).
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав та підтвердив викладені у ньому обставини. Крім того, зауважив, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно містяться відомості про державну реєстрацію права власності спадкодавця ОСОБА_2 на спірну земельну ділянку.
Представник відповідача ОСОБА_3 , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце судового розгляду, в судове засідання не з`явилася. Натомість, через канцелярію суду подала заяви, в яких зазначила, що позов не визнає, так як Погребищенська міська рада не являється належним відповідачем. Крім того, вказала, що позивач має можливість оформити свої спадкові права відповідно до ЗУ «Про нотаріат», так як земельна ділянка внесена до національної кадастрової карти та має кадастровий номер, що дає можливість нотаріусу оформити вказану земельну ділянку (а.с.97, 109, 115).
Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини, що мають значення для правильності вирішення спору, визначившись із нормами матеріального права, предметом правового регулювання яких є спірні правовідносини, суд встановив наступне.
18.03.2002 року ОСОБА_2 видано державний акт на право власності на землю серії І-ВН №000791, згідно із яким йому передано у приватну власність земельну ділянку площею 1,78 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Дзюньківської сільської ради Погребищенського району Вінницької області (а.с.9, 10).
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 . На день смерті він був зареєстрований та проживав один в АДРЕСА_1 (а.с.4, 17).
Позивач є рідним братом померлого ОСОБА_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.5, 8).
11.02.2020 року на підставі заяви позивача про прийняття спадщини після смерті свого брата ОСОБА_2 Погребищенською державною нотаріальною конторою Вінницької області заведено спадкову справу №51/2020 щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 (а.с.45, 46).
Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 11.02.2020 року державним нотаріусом Погребищенської державної нотаріальної контори Швецем О.В. відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, яка розташована на території Дзюньківської сільської ради Погребищенського району Вінницької області, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 (а.с.16).
11.02.2020 року державним нотаріусом було закінчено провадження у спадковій справі (а.с.45).
Відповідно до ч.1 ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Згідно із частинами 1, 2 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
За частинами 1, 2 ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Згідно із ч.1 ст.1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.
В ч.1 ст.1268 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
В силу ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Суд звертає увагу на те, що визнання судом права власності на спадкове майно за спадкоємцями є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
Такий правовий висновок наведений у постанові Верховного Суду від 29.01.2020 року у справі №481/2327/13-ц.
Таким чином, зверненню до суду з указаним позовом мало передувати вирішення питання про видачу позивачу нотаріусом свідоцтва про право на спадщину за законом.
При цьому, виходячи зі змісту положень ст.ст.77, 81 ЦПК України, позивач має довести, що він вчинив всі передбачені чинним законодавством дії, спрямовані на отримання свідоцтва про право на спадщину, однак у нього існують істотні, непереборні перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
Надаючи оцінку діям позивача щодо вжиття заходів для отримання свідоцтва про право на спадщину в позасудовому порядку та обґрунтованості постанови державного нотаріуса Погребищенської державної нотаріальної контори Вінницької області Швеця О.В. від 11.02.2020 року, суд виходить із наступного.
Відмовляючи позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, державний нотаріус послався на те, що видати таке свідоцтво неможливо, оскільки заявником не було пред`явлено документ, який би посвідчував право власності спадкодавця на земельну ділянку.
В ч.1 ст.1296 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Частиною 1 ст.1297 ЦК України регламентовано, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.
В підпункті 4.15 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5 (надалі Порядок №296/5), встановлено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.
За змістом пункту 3 глави 7 розділу І Порядку №296/5 у разі коли державну реєстрацію права власності на земельну ділянку та об`єкт нерухомого майна проведено без видачі документа, що посвідчує таке право або у зв`язку із втратою, пошкодженням чи псуванням відповідного державного акта на право власності, свідоцтва про право власності на нерухоме майно, нотаріальна дія щодо такого майна вчиняється на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманої шляхом безпосереднього доступу до нього. Така інформація долучається до примірника правочину, свідоцтва тощо, які залишаються у справах нотаріуса.
Відповідно до підпункту 4.18 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку №296/5 якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього.
В підпункті 4.20 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку №296/5 обумовлено, що видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться також за умови отримання витягу з Державного земельного кадастру, у тому числі шляхом безпосереднього доступу до нього.
Системний аналіз наведених положень Порядку №296/5 дає підстави для однозначного висновку, що у разі втрати відповідного державного акта на право власності на земельну ділянку, видача нотаріусом свідоцтва про право на спадщину щодо спадкової земельної ділянки здійснюється на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманої шляхом безпосереднього доступу до нього, та витягу з Державного земельного кадастру, отриманого, у тому числі шляхом безпосереднього доступу до нього.
Водночас, необхідно відзначити, що відповідно до п.53 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127 (далі Порядок №1127) для державної реєстрації права власності та інших речових прав на земельну ділянку, права власності на об`єкт нерухомого майна, реєстрацію яких проведено до 1 січня 2013 року відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, у зв`язку із втратою, пошкодженням чи псуванням відповідного державного акта на право власності чи постійного користування земельною ділянкою, свідоцтва про право власності на нерухоме майно використовуються відомості з Державного земельного кадастру або Реєстру прав власності на нерухоме майно, який є архівною складовою частиною Державного реєстру прав, та паперовий носій інформації (реєстрові книги, реєстраційні справи, ведення яких здійснювали підприємства бюро технічної інвентаризації).
У разі наявності в заявника копії примірника втраченого, пошкодженого чи зіпсованого державного акта, свідоцтва про право власності на нерухоме майно подається також відповідна копія.
Державна реєстрація прав у випадку, передбаченому цим пунктом, проводиться виключно за умови встановлення державним реєстратором наявності зареєстрованих речових прав на підставі таких документів у Державному земельному кадастрі чи в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, або на паперових носіях інформації (в реєстрових книгах, реєстраційних справах, ведення яких здійснювали підприємства бюро технічної інвентаризації), а у разі коли таким майном є закінчений будівництвом об`єкт чи об`єкт незавершеного будівництва, - також за наявності відомостей про його технічну інвентаризацію, отриманих державним реєстратором з Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, з обов`язковим зазначенням у Державному реєстрі прав відомостей про втрату, пошкодження чи зіпсування відповідного документа.
Пунктом 66 Порядку №1127 передбачено, що для державної реєстрації права власності на підставі заяви спадкоємця подаються документи, необхідні для відповідної реєстрації, передбачені статтею 27 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та цим Порядком, що підтверджують набуття спадкодавцем права власності на нерухоме майно, витяг із Спадкового реєстру про наявність заведеної спадкової справи та документ, що містить відомості про склад спадкоємців, виданий нотаріусом чи уповноваженою на це посадовою особою органу місцевого самоврядування, якими заведено відповідну спадкову справу.
Державна реєстрація права власності на підставі заяви спадкоємця проводиться шляхом внесення до Державного реєстру прав відомостей про суб`єкта права власності - спадкодавця з обов`язковим зазначенням відомостей про смерть такої особи.
Таким чином, на підставі зазначених вище положень чинного законодавства позивач не позбавлений можливості звернутися до державного реєстратора з метою внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про суб`єкта права власності спадкодавця ОСОБА_2 , надавши останньому Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с. 11), завірену копію архівного примірника втраченого державного акта на право власності на землю (а.с. 9,10) та передбачені п. 66 Порядку №1127 документи від нотаріуса, який відкрив спадкову справу.
Після внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про спадкодавця ОСОБА_2 , як власника земельної ділянки, видача свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно буде вчинена нотаріусом на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманої шляхом безпосереднього доступу до нього.
Відтак, відсутність оригінала державного акта на право власності на земельну ділянку, сама по собі, вочевидь не є перешкодою для видачі нотаріусом свідоцтва про право на спадщину.
Такі висновки суду узгоджуються, зокрема, із роз`ясненнями, наведеними у Методичних рекомендаціях нотаріальної палати України від 19 жовтня 2016 року, в яких обумовлено, що у випадку, якщо спадкодавцем за життя було набуто право власності, однак документ, що посвідчує право власності на нерухоме майно, втрачений і видача його дублікату не передбачена діючим законодавством, реєстрацію права власності спадкодавця за заявою спадкоємця можливо здійснити, застосовуючи у сукупності норми пунктів 53 і 66 Порядку №1127.
Разом із цим, в підпункті 3.29 пункту 3 глави 10 розділу II Порядку №296/5 визначено, що у разі заведення спадкової справи та встановлення складу спадкового майна нотаріус надає спадкоємцю письмову довідку щодо переліку документів, необхідних для оформлення спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину, із зазначенням розміру плати за вчинення відповідних нотаріальних дій, яка визначена державним нотаріусом або щодо якої було досягнуто домовленості між приватним нотаріусом та спадкоємцем до заведення спадкової справи. Така довідка має бути підписана нотаріусом та скріплена його печаткою.
Окреслені положення чинного законодавства залишилися поза увагою як державного нотаріуса, так і позивача, оскільки у матеріалах спадкової справи відсутні будь-які відомості щодо вжиття нотаріусом заходів, спрямованих на отримання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Державного земельного кадастру шляхом безпосереднього доступу до них, а також надання позивачу письмової довідки стосовно переліку документів, необхідних для оформлення спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину.
Зважаючи на наведене, та ураховуючи ту обставину, що провадження у спадковій справі тривало лише один день, на переконання суду, державним нотаріусом по суті не було вчинено жодних законодавчо регламентованих дій, направлених на отримання інформації, необхідної для видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спірну земельну ділянку.
Наведене безсумнівно свідчить про передчасність та невмотивованість висновків державного нотаріуса щодо неможливості видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину на вищевказану земельну ділянку з огляду на відсутність документів, які підтверджують право власності на неї спадкодавця.
Як роз`яснено у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.
Разом із цим, згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; (пункти 1 і 4 частини другої статті 175 ЦПК України).
Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України).
Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Відповідач притягується до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.
За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 року у справі №523/9076/16-ц.
В той же час, за змістом п.4 ч.4 ст.265 ЦПК України у мотивувальній частині рішення, серед іншого, зазначається чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду.
Також необхідно ураховувати, що у разі задоволення позовних вимог із відповідача, як учасника спірних правовідносин, який порушив, не визнавав або оспорював права чи інтереси позивача, на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України підлягає стягненню на користь останнього сплачений при пред`явленні позову судовий збір.
Таким чином, звертаючись із позовом до суду, позивач має довести, що саме відповідачем порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду.
Проте, ОСОБА_1 не доведено, що Погребищенська міська рада Вінницького району Вінницької області є суб`єктом спірних правовідносин, який порушив, не визнавав чи оспорював його права, свободи чи інтереси, за захистом яких він звернувся до суду.
Більше того, як убачається із заяв представника Погребищенської міської ради означений орган місцевого самоврядування не заперечує право позивача на спірне майно, при цьому вважає, що оформлення ним спадщини можливе в порядку нотаріального діловодства.
Зважаючи на ту обставину, що судом встановлено наявність умов для одержання позивачем в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, та беручи до уваги, що позивачем не доведено порушення чи невизнання його прав та інтересів відповідачем, суд дійшов висновку про безпідставність заявленої позовної вимоги про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, а тому у задоволенні позову слід відмовити.
Оскільки у задоволенні позову слід відмовити, то судові витрати по сплаті судового збору на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України необхідно залишити за позивачем.
Керуючись ст. ст. 2-7, 10, 133, 141, 258, 259, 263, 268, 351, 352, 354 ЦПК України, суд, -
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Погребищенської міської ради Вінницького району Вінницької області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом відмовити.
Сторони по справі:
Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення буде складено протягом десяти днів з дня закінчення розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлено 01.03.2022 року.

Суддя