Справа № 136/684/22
провадження № 2/136/189/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" липня 2022 р. м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

у складі головуючого судді Кривенка Д.Т.,

за участю секретаря судового засідання Марчук Н.А.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Липовець, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області про визнання права на земельну ділянку згідно сертифікату на право на земельну частку пай по спадщині за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся з позовом до Липовецької міської ради (далі відповідач) з вимогою:

- визнати за позивачем право за заповітом на земельну ділянку згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН №0252590, що належить ОСОБА_2 згідно з рішенням Липовецької районної державної адміністрації №305 від 25.10.2000, і за яким їй була передана земельна ділянка площею 3,43 га, розташована на території Зозівської сільської ради, с. Зозів, Вінницької обл.

Позивач обґрунтовує свій позов наступними обставинами.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , а згідно з її заповітом від.11.09.2001 вона заповіла позивачу все своє майно. Позивач таку спадщину фактично прийняв, оскільки доглядав за будинком спадкодавця та земельною ділянкою. Інші спадкоємці відсутні. При зверненні позивача до нотаріуса з метою оформлення спадщини ОСОБА_2 нотаріусом було відмовлено у вчинені відповідної нотаріальної дії, оскільки правовстановлюючий документ на земельну ділянку втрачено.

Викладені обставини послугували підставою для звернення до суду.

Ухвалою суду від 01.06.2022 призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов. Також від нотаріальної контори було витребувано матеріали спадкової справи ОСОБА_2 .

Відповідачем у визначений судом строк відзиву на позов не подано, однак представник у своїй письмовій заяві визнав позов та просив про розгляд справи без його участі у судовому засіданні.

У судове засідання позивач та її представник не з`явились, однак останній у своїй заяві просив суд про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримав та просив його задовольнити.

З огляду на те, що в підготовче судове засідання сторони не з`явились, суд вважає, що за результатами підготовчого провадження можливо ухвалити рішення, тому розгляд справи проводить у даному судовому засіданні, на підставі наявних у справі доказів, завідсутності сторін, не здійснюючи при цьому фіксування судового засідання технічними засобами.

Як визначено у ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених випадках.

Суд зауважує, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Докази мають бути належними, допустимими та достовірними, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст.ст. 77-80 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України).

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані докази, встановив наступні фактичні обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть. За життя ОСОБА_2 залишила заповіт від 11.09.2001, яким вона заповіла позивачу все своє майно. Згідно з довідок, виданих виконкомом Зізівської сільської ради вбачається, що позивач таку спадщину фактично прийняв, оскільки доглядав за будинком спадкодавця та земельною ділянкою. Крім того, з огляду на неточності в деяких документах, які видані на ОСОБА_2 органом місцевого самоврядування підтверджувалося, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є однією і тою ж особою. Разом з тим, як вбачається з відомостей, які отримані від нотаріусів, спадкова справа на ОСОБА_2 не заведена, а про наявність інших спадкоємців невідомо. При зверненні позивача до нотаріуса з метою оформлення спадщини ОСОБА_2 нотаріусом було відмовлено у вчинені відповідної нотаріальної дії, оскільки правовстановлюючий документ на земельну ділянку втрачено. У газеті Липовецькі вісті №93 від 13.12.2017 наявне оголошення про втрату сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН №0252590, що належить ОСОБА_2 , а випискою із Держгеокадастру підтверджено, що її видавався такий сертифікат за рішенням Липовецької РДА №305 від 25.10.2000, і за яким їй була передана земельна ділянка площею 3,43 га, розташована на території Зозівської сільської ради, с. Зозів, Вінницької обл.

Суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд зауважує, що згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7 передбачено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Як визначено в ст. 392 ЦК України в разі відсутності документів на право власності, власник може вимагати визнання права власності в судовому порядку. З урахуванням положень ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше.

Позивач не може в нотаріальному порядку оформити спадщину після смерті ОСОБА_2 , яка склала на нього заповіт, а тому обґрунтовано звернувся до суду з позовом про визнання права на спадкове майно.

Разом з тим, суд зауважує, що раніше, до дня набрання чинності ЦК України - 01.01.2004, за ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР передбачалася можливість для спадкоємців прийняти спадщину шляхом фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном, якщо зазначені дії були вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Таким чином, оскільки померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , ще за життя набула право на земельну частку (пай) за сертифікатом серії ВН №0252590, згідно з рішенням Липовецької районної державної адміністрації №305 від 25.10.2000, і за яким їй була передана земельна ділянка площею 3,43 га, розташована на території Зозівської сільської ради, с. Зозів, Вінницької обл., і яке надалі успадкував позивач, і який протягом шести місяців від дня смерті доглядав за будинком та обробляв земельну ділянку покійної, фактично прийнявши спадщину в порядку ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР, а тому позивач, на якого спадкодавець склала заповіт від 11.09.2001, має можливість реалізувати свої спадкові права після її смерті.

Суд вважає, що наявність порушених прав позивача є очевидною, отож вони підлягають захисту судом у спосіб, що ним обраний. Також представником відповідача було подано заяву про визнання позову.

У відповідності до ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд, за наявності підстав, ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону й порушує права інших осіб. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Суд, оцінюючи надані позивачем докази вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, підтверджують існування обставин на які посилається позивач і які не оспорює відповідач. Інших належних та допустимих доказів на противагу вищезазначених висновків суду не встановлено.

Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що вимога про визнання за позивачем право за заповітом на земельну ділянку згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН №0252590, що належить ОСОБА_2 згідно з рішенням Липовецької районної державної адміністрації №305 від 25.10.2000, і за яким їй була передана земельна ділянка площею 3,43 га, розташована на території Зозівської сільської ради, с. Зозів, Вінницької обл., ґрунтується на нормах чинного законодавства, а тому підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 258259, 263265, 273279, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) до Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області (місцезнаходження: вул. Героїв Майдану, буд. 4, м. Липовець, Вінницький р-н, Вінницька обл., ЄДРПОУ - 04325957) про визнання права на земельну ділянку згідно сертифікату на право на земельну частку пай по спадщині за заповітом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право за заповітом на земельну ділянку згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН №0252590, що належить ОСОБА_2 згідно з рішенням Липовецької районної державної адміністрації №305 від 25.10.2000, і за яким їй була передана земельна ділянка площею 3,43 га, розташована на території Зозівської сільської ради, с. Зозів, Вінницької обл.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30-ти днів до Вінницького апеляційного суду через Липовецький районний суд Вінницької області. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30-ти днів із дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Суддя Дмитро КРИВЕНКО