Житомирський апеляційний суд
Справа №935/2072/20 Головуючий у 1-й інст. Василенко Р. О.
Категорія 18 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Коломієць О.С., Талько О.Б.,

за участі секретаря судового засідання Баліцької Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №935/2072/20за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Житомирського управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 28 квітня 2021 року, яке ухвалене під головуванням судді Василенка Р.О. у м.Коростишів,

в с т а н о в и в:

У вересні 2020 року Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 . Просило стягнути з відповідача заборгованість в сумі 16 855,48 грн., яка складається із: тіла кредиту -12 755,25 грн; процентів за користування кредитом 1 905,91 грн; пені за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом 1 389,82 грн; трьох процентів річних за несвоєчасне погашення тіла кредиту 317,66 грн; трьох процентів річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом 165, 50 грн; інфляційній втрати за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом 321,34 грн.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 08 грудня 2016 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір банківського комплексного обслуговування фізичних осіб за №840562. Договір клієнтом не підписується, не роздруковується та на руки не видається, а текст договору розміщується для ознайомлення на інтернет сторінці банку. Відповідно до заяви про приєднання від 14 грудня 2016 року №581920/081216 до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки), банк оформив та видав ОСОБА_1 банківську платіжну картку типу «Mastercard Debit Standart», а також перерахував відповідачу на споживчі потреби кошти у розмірі 13 000 грн. на строк дії картки 36 місяців, під 30% річних за користування кредитними коштами. Банк свої зобов`язання за договором виконав, а ОСОБА_1 умови договору своєчасно та в повному обсязі не виконала, оскільки щомісяця не здійснювала часткове повернення кредиту в розмірі обов`язкового щомісячного платежу, що призвело до виникнення заборгованості, яка у добровільному порядку не погашена.

Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 28 квітня 2021 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 08 грудня 2016 року №840562 за заявою про приєднання від 14 грудня 2016 року №581920/081216 в сумі 16 855,48 грн. та 2 102 грн. судового збору.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким банку в задоволенні позову відмовити.

Доводи апеляційної скарги аргументує тим, що 19 грудня 2017 року шахраї зняли з її платіжної картки кошти, про що вона 23 грудня 2017 року письмово повідомила банк та правоохоронні органи. Шахраї діяли у спосіб, який аналогічний при спілкуванні менеджера банку з клієнтом. Вона була переконана, що спілкується із працівником банку, а не шахраями. Вона не повідомляла шахраям інформації щодо логіну, паролю, строку дії картки або пін-коду, а лише повідомила три останні цифри номеру картки. Вважає, що суд незаконно та безпідставно визнав її дії такими, що сприяли шахраям у заволодінні коштами, оскільки повідомлення номеру картки не суперечить умовам договору банківського обслуговування. Також суд не надав належної правової оцінки діям банку, який з часу повідомлення про зняття шахраями коштів не вчинив жодних дій із перевірки інформації. Відповідно до Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Суд не врахував правової позиції Верховного Суду у постанові від 20 червня 2018 року в справі №691/699/16-ц.

Від позивача відзиву на апеляційну скаргу не надходило. Відповідно до положень частини третьої ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні представник відповідача адвокат Рибаков О.В. апеляційну скаргу підтримав. Просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Представник позивача до суду не з`явився. У матеріалах справи є відомості про вручення 06 січня 2022 року позивачу судової повістки. Банк клопотання про відкладення розгляду справи до суду не спрямовував. За нормами частини другої ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи позов у повному обсязі, суд першої інстанції дійшов висновку, що списання коштів сталося з вини відповідача, оскільки виходив із того, що сама відповідач надала невідомій особі номер картки та смс з кодом, що сприяло втраті коштів з погодження та відома ОСОБА_1 . Відповідач сприяла незаконному використанню інформації, що надало змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою. ОСОБА_1 не визнавалася потерпілою під час досудового розслідування. Крім того, органом досудового розслідування 29 червня 2020 року винесено постанову про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, що спростовує твердження відповідача про вчинення злочину щодо заволодіння її коштами.

Колегія суддів апеляційного суду не може повність погодитися із висновками суду першої інстанції з наступних міркувань та мотивів.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що 08 грудня 2016 року між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України, та ОСОБА_1 укладений договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб №840562. Сторони визнають ті обставини, що текст вищевказаного договору розміщений на інтернет сторінці банку за відповідним посиланням та ОСОБА_1 його не підписувала.

Згідно з частиною першою ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, окрім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків при застосуванні конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Державний ощадний банк України»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст.633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Визначальним є додержання письмової форми договору. Кредитний договір укладається у письмові формі

ОСОБА_1 заявою від 14 грудня 2016 року №581920/081216 приєдналася до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки), а також підписала, крім заяви про приєднання, заяву на встановлення відновлювальної кредитної лінії (кредиту), таблицю визначення сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки станом на 14 грудня 2016 року, повідомлення про умови кредитування (а.с.6-9).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умовами, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої ст.1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум із рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до частини першої ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша ст.1048 ЦК України).

Банк на умовах тарифного плану «Зарплатний» відкрив ОСОБА_1 поточний рахунок та для користування ним оформив і видав відповідачу банківську платіжну картку типу «Mastercard Debit Standart». Після цього банк надав ОСОБА_1 на споживчі потреби кредит у сумі 13 000 грн. на 36 місяців із процентною ставкою за користування кредитом 30% річних. За умовами договірних зобов`язань відповідач зобов`язалася щомісяця здійснювати часткове повернення кредиту в розмірі обов`язкового щомісячного платежу, визначеного за звітний (білінговий) період на дату сплати обов`язкового щомісячного платежу.

Отже, позивач відкрив відповідачу рахунок для обліку по ньому грошових коштів до запитання і операцій за платіжними картками на умовах договорів, а також відкрив кредитну лінію. Для користування рахунком позивач оформив та видав відповідачу платіжну картку. У свою чергу ОСОБА_1 зобов`язалася дотримуватися умов договору та правил користування банківською платіжною карткою, здійснювати оплату послуг банку за проведення операцій за рахунком та щомісяця здійснювати часткове повернення кредиту та сплату процентів за користування кредитом. Відповідач тіло кредиту не повернула та процентів за користування кредитом не сплатила, що призвело до виникнення заборгованості, яка в добровільному порядку не погашена.

19 грудня 2017 року з рахунку відповідача були переказані кошти у сумі 15 155 грн (а.с.33).

Листом від 23 грудня 2017 року відповідач звернулася до банка із повідомленням про те, що 19 грудня 2017 року була ошукана кіберзлочинцями на суму 15 155 грн. Водночас зазначала 19 грудня 2017 року за відповідних обставин по телефону повідомила останні чотири цифри картки та вважала, що повідомила цифри працівнику банку (а.с.52-53).

Постановою про закриття кримінального провадження Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області від 29 червня 2020 року встановлено, що 19 грудня 2017 року невстановлена особа шляхом обману та зловживання довірою заволоділа грошовими коштами ОСОБА_1 на суму 15 155 грн (а.с.64). Відомості за даним фактом були внесені до ЄРДР за ознаками ч.1 ст.190 КК України, але кримінальне провадження цією постановою закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Особу, яка вчинила правопорушення, не встановлено.

За положеннями пунктів 5,7,8 та 9 Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року №705 (далі Порядок), користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем (п.5 Порядку). Емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу (п.7 Порядку). Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок (п.8 Порядку). Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції (п.9 Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року №705).

Доводи апеляційної скарги та наявні у матеріалах справи докази не спростовують висновків суду першої інстанції про те, що дії самої ОСОБА_1 призвели до надання стороннім особам інформації, яка стала достатньою для ініціювання ними платіжної операції. Відповідач повідомила позивача через декілька днів. У кримінальному провадженні особа, яка заволоділа коштами ОСОБА_1 , не встановлена, а кримінальне провадження закрито за відсутності складу правопорушення.

Посилання скаржника на правову позиція, що висловлена Верховним Судом у постанові від 20 червня 2018 року в справі №691/699/16-ц, безпідставні з огляду на інші фактичні обставини.

За таких обставин, з відповідача на користь позивача належить стягнути тіло кредиту в сумі 12 755,15 грн. та проценти за користування кредитом в сумі 1 905,91 які розраховані банком за процентною ставкою 30% річних, яка узгоджувалася сторонами при укладенні договору, є істотною умовою договору та прописана у заяві на встановлення відновлювальної кредитної лінії (кредиту), таблиці визначення сукупної вартості споживчого кредиту і реальної процентної ставки та повідомленні про умови кредитування, які підписані відповідачем (а.с.4).

Разом із тим, розрахунок заборгованості містить нарахування пені за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом з використанням її розмірів (28,25,27,29,31,32,34,35,36%), які не прописані у документах, що підписані відповідачем. Так, у повідомленні про умови кредитування лише зазначено, що пеня є неустойкою та страхуванням кредитів, а тому безпідставно вважати, що пеня (її розмір), як істотна умова договору, узгоджена сторонами при його укладення. За таких обставин, суд першої інстанції помилково вважав доведеною суму пені. Отже, у стягненні пені у розмірі 1 389,82 грн. слід відмовити за безпідставністю.

Матеріали справи не містять доказів пред`явлення позивачем до відповідача вимоги згідно з частиною другою ст.1050 ЦК України, тобто питання дострокового повернення кредитних коштів не порушувалося та строк кредитування не змінено.

Частина же друга ст.625 ЦК України регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Так, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Три проценти річних від тіла кредиту та три проценти річних від процентів за користування кредитом та інфляційні втрати згідно з розрахунком заборгованості нараховані банком максимум до листопада 2019 року, тобто до закінчення строку кредитування, а тому три проценти річних від тіла кредиту в сумі 317,66 грн., три проценти річних від процентів за користування кредитом в сумі 165,50 грн. та інфляційній витрати в сумі 321,34 грн. також не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, а у стягненні цих сум на підставі частини другої ст.625 ЦК України слід відмовити, враховуючи, що права банка у цей період захищені правом нараховувати проценти за користування кредитом.

Відповідно до ст.376 ЦПК України апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове судове рішення, яким позов банка задовольняє частково, стягуючи на користь позивача тіло кредиту, проценти на користування кредитом та відмовляючи у стягненні пені, трьох процентів річних від тіла та процентів за користування кредитом і інфляційних втрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно до задоволених вимог, що відповідає положенням ст.141 ЦПК України, а зайво сплачений судовий збір повертається позивачу.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,376,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 28 квітня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» заборгованість за договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 08 грудня 2016 року №840562 та заявою про приєднання від 14 грудня 2016 року №581920/081216 в сумі 14 661 грн. 16 коп., яка складається із тіла кредиту 12 755 грн. 25 коп. та процентів за користування кредитом 1 905 грн. 91 коп.

У задоволенні решти позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» 1 828 грн. 32 коп. судового збору.

Стягнути з Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_1 177 грн. 33 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

Повернути Акціонерному товариству «Державний ощадний банк України» зайво сплачений судовий збір в розмірі 95 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуюча Судді: