Ухвала

29 червня 2022 року

м. Київ

справа 210/2257/19

провадження № 61-2657св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Усика Г. І., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач -Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія»,

відповідач - приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Перекопська Ірина Степанівна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 липня 2019 року у складі судді Вікторович Н. Ю. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 листопада 2019 року у складі колегії суддів:Демченко Е. Л., Куценко Т. Р., Макарова М. О.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (далі - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія») звернулося до суду з позовом до приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області (далі - приватний нотаріус) Перекопської І. С. про зобов`язання вчинити певні дії.

Позов обґрунтований тим, що 15 червня 2006 року між Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ ««Банк «Фінанси та Кредит») та ОСОБА_1 укладено договір про відкриття кредитної лінії № 455-пк-2006, на забезпечення його виконання між ПАТ ««Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 укладено договір іпотеки №455-пз-2006, посвідчений 15 червня 2006 року приватним нотаріусом Перекопською І. С.

Між ПАТ ««Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» 04 квітня 2018 року укладено договір про відступлення (купівлі - продажу) прав вимоги, відповідно до якого право грошової вимоги за договором перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія».

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 травня 2018 року замінено первісного стягувача ПАТ ««Банк «Фінанси та Кредит» на його правонаступника ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія».

У зв`язку із втратою оригіналу іпотечного договору від 15 червня 2006 року № 455-пз-2006 ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» 18 січня 2019 року звернулося до приватного нотаріуса Перекопської І. С. із заявою про видачу дубліката цього договору. Приватний нотаріус відмовила у видачі дубліката договору іпотеки у зв`язку з тим, що правонаступники не визначені як особи, які мають право отримання дублікатів або будь-яких інших документів, які зберігаються у справах нотаріуса.

Посилаючись на незаконність відмови нотаріуса, позивач просив суд зобов`язати приватного нотаріуса Перекопську І. С. видати ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» дублікат іпотечного договору від 15 червня 2006 року № 455-пз-2006.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 липня 2019 року, яке залишене без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 25 листопада 2019 року, у позові відмовлено.

Відмовивши у позові, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що дублікат договору іпотеки може бути виданий виключно сторонам (учасникам) цього договору або їх представникам. Позивач не є стороною спірного договору іпотеки, тому відмова приватного нотаріуса у видачі дублікату договору ґрунтується на вимогах законодавства.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що у випадку звернення до нотаріуса за отриманням дубліката нотаріального документа з інших підстав, ніж передбачені статтею 53 Закону України «Про нотаріат», зокрема у зв`язку з відступленням прав вимоги за іпотечним договором, у нотаріуса відсутні правові підстави для видачі правонаступнику дубліката нотаріально посвідченого документа.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У лютому 2020 року ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 липня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 листопада 2019 року, просило їх скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми матеріального права.

Суди не взяли до уваги, що відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

У матеріалах справи наявні всі необхідні докази переходу права вимоги до ТОВ ФК «Довіра та Гарантія» як за основним зобов`язанням, так і за договором іпотеки. Крім того, також є витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки, згідно з яким Товариство є іпотекодержателем щодо предмета іпотеки.

Суди встановили факт переходу права вимоги.

На сьогодні ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» є іпотекодержателем та особою щодо якої було вчинено нотаріальні дії, за якими товариство просить видати дублікат нотаріально посвідченого документа.

В аналогічній ситуації, у справі № 752/21019/18, Київський апеляційний суд задовольнив позов та зобов`язав нотаріуса видати дублікат договору іпотеки.

З посиланням на практику Європейського суду з прав людини заявник вказує, що держава має обов`язок забезпечити ефективний спосіб порушеного права, зокрема через належний спосіб захисту та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Суди, встановивши, що ТОВ «Довіра та гарантія» є іпотекодержателем згідно з договором іпотеки. Враховуючи відсутність договору іпотеки, товариство позбавлене можливості реалізувати свої права іпотекодержателя.

Відповідно до норм законодавства, які передбачають видачу дублікатів нотаріально посвідчених документів, суд мав захистити порушені права товариства.

Аргументи інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надійшов.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 12 березня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано справу.

У березні 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 13 травня 2022 року справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, у складі колегії з п`яти суддів.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 15 червня 2006 року між ПАТ ««Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 укладено договір про відкриття кредитної лінії № 455-пк-2006 та того ж дня між ПАТ ««Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , як майновими поручителями ОСОБА_1 , укладено договір іпотеки № 455-пз-2006, посвідчений 15 червня 2006 року приватним нотаріусом Перекопською І. С.

04 квітня 2018 року між ПАТ ««Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія»укладений договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, згідно з яким право вимоги до боржника ОСОБА_1 за договором про відкриття кредитної лінії від 15 червня 2006 року № 455- пк-2006 перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія».

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 травня 2018 року замінено первісного стягувача ПАТ ««Банк «Фінанси та Кредит»на його правонаступника ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія».

18 січня 2019 року ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» звернулося до приватного нотаріуса Перекопської І. С. із заявою про видачу дубліката договору іпотеки у зв`язку з його втратою, проте відповідач надала роз`яснення від 30 січня 2019 року вих. № 77/02-31 з посиланням на статтю 53, частину сьому статті 8 Закону України «Про нотаріат», згідно з якими не передбачено видачу правонаступнику дубліката документа.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, дійшла висновку про наявність підстав для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Мотиви передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду

Предметом спору у цій справі є вимога позивача про зобов`язання приватного нотаріуса видати правонаступнику іпотекодержателя дублікат іпотечного договору з тих підстав, що оригінал договору втрачено.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною другою статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Відповідно до частин першої, другої, четвертоїта п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним єрішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 161/3245/15-ц, провадження № 14-321цс18, звернула увагу, що дублікатом договору є другий примірник документа, що повинен містити ті ж відомості, що й оригінал документа, а йоговидача полягає у відтворенні тексту документа,дублікат якого видається, що спрямоване на відновлення такого документа у випадку неможливості використання останнього з певних причин.

Звертаючись до суду із вказаним позовом, ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», яке є правонаступником ПАТ ««Банк «Фінанси та Кредит», просило зобов`язати приватного нотаріуса Перекопську І. С. видати дублікат іпотечного договору від 15 червня 2006 року № 455-пз-2006, посилаючись на порушення статті 53 Закону України від 02 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (далі - Закон № 3425-XII).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Закладом є застава рухомого майна, що передається у володіння заставодержателя або за його наказом - у володіння третій особі (частини перша, друга статті 575 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно зі статтею 589 ЦК України, статтею 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності (частина перша статті 1 Закону).

Довідки про вчинені нотаріальні дії та копії документів, що зберігаються у нотаріуса, видаються нотаріусом виключно фізичним та юридичним особам, за дорученням яких або щодо яких вчинялися нотаріальні дії. У разі смерті особи чи визнання її померлою такі довідки видаються спадкоємцям померлого. У разі визнання особи безвісно відсутньою опікун, призначений для охорони майна безвісно відсутнього, має право отримувати довідки про вчинені нотаріальні дії, якщо це необхідно для збереження майна, над яким встановлена опіка(частина сьома статті 8 Закону (у редакції на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 35 Закону (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) державні нотаріуси в державних нотаріальних архівах видають дублікати і засвідчують вірність копій і виписок з документів, які зберігаються у справах цих архівів.

Згідно зі статтею 53 Закону (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) у разі втрати або зіпсування документа, посвідченого або виданого нотаріусом чи посадовою особою органу місцевого самоврядування, за письмовою заявою осіб, перелічених у першому реченні частини п`ятої статті 8 цього Закону, видається дублікат втраченого документа.

У разі втрати або зіпсування документа, посвідченого або виданого нотаріусом, за письмовою заявою осіб, за дорученням яких або щодо яких вчинялася нотаріальна дія, державним нотаріусом державного нотаріального архіву видається дублікат утраченого або зіпсованого документа (підпункт 1.1. пункту 1 глави 22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5).

Законом України «Про внесення змін до Закону України "Про нотаріат" щодо усунення законодавчих колізій та прогалин» від 14 липня 2020 року№ 775-IX стаття 53 Закону викладена в такій редакції: У разі втрати або зіпсування документа, посвідченого або виданого нотаріусом чи посадовою особою органу місцевого самоврядування за письмовою заявою осіб, за дорученням яких або щодо яких вчинялася нотаріальна дія, нотаріусом чи посадовою особою органу місцевого самоврядування видається дублікат втраченого або зіпсованого документа. Дублікати документів, посвідчених або виданих нотаріусом, посадовою особою органу місцевого самоврядування, можуть бути видані за письмовою заявою правонаступників осіб, за дорученням яких або щодо яких вчинялася нотаріальна дія, а дублікат іпотечного договору - в тому числі за письмовою заявою іпотекодержателя за іпотечним договором.

Щодо визначення подібності правовідносин, то Верховний Суд враховує правовий висновок, викладений в мотивувальних частинах постанов Великої Палати Верховного Суду у справах від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19, провадження № 14-166цс20, від 08 лютого 2022 року, провадження № 14-197цс21, згідно з якими на предмет подібності необхідно оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Установивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, тоді подібність необхідно також визначати за суб`єктним й об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими

У справі № 200/19062/17, провадження № 61-1413св19, в якій правонаступнику сторони договорів іпотеки та застави приватний нотаріус відмовив у видачі дублікатів цих догові у зв`язку із втратою їх оригіналів, Верховний Суд, залишивши без змін судові рішення про відмову в позові, з посиланням на постанову Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанова від 01 грудня 2018 року у справі № 243/7935/16-ц, вказавши на подібність правовідносин, дійшов висновку, що оскільки позивач як набувач права вимоги за іпотечним договором не є особою, за дорученням якої чи щодо якої вчинялася нотаріальна дія щодо посвідчення договору іпотеки від 14 березня 2011 року та договорів застави транспортних засобів від 14 березня 2011 року, достатні правові підстави для видачі йому дублікатів іпотечного та заставних договорів відсутні, позивач не довів обставини отримання ним примірників спірних договорів при укладенні договорів відступлення права вимоги, а також втрата чи зіпсування вказаних договорів.

Верховний Суд зазначає, що у судовій практиці тлумачення норми статті 53 Закону ( у відповідній редакції) здійснюється у спосіб буквального тлумачення: перелік осіб, яким нотаріус має право видати дублікат, є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає (постанова об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01 грудня 2018 року у справі № 243/7935/16-ц та постанови Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі № 511/2207/16-ц, провадження № 61-30361св18, від 14 серпня 2019 року у справі № 233/99/17, провадження № 61-27863св18, від 05 вересня 2019 року у справі № 214/3563/16-ц, провадження № 61-33946св18, від 28 жовтня 2020 року у справі № 200/19062/17, провадження № 61-1413св19). У всіх зазначених постановах є спільні риси між спірними правовідносинами за їхнім змістом.

Зокрема, Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанова від 21 листопада 2018 року у справі № 243/7935/16-ц, провадження № 61-18384сво18, дійшов висновку про правильне застосування норм права, зазначивши, стаття 53 Закону України «Про нотаріат» визначає підстави видачі дубліката нотаріального документа (втрата або зіпсування документа, посвідченого або виданого нотаріусом чи посадовою особою органу місцевого самоврядування), а також осіб, які мають право на його отримання, - це особи, перелічені у першому реченні частини п`ятої статті 8 цього Закону (фізичні та юридичні особи, за дорученням яких або щодо яких вчинялися нотаріальні дії. У разі смерті особи чи визнання її померлою - спадкоємці померлого). Надання дубліката документу іншим особам призведе до порушення нотаріальної таємниці (зобов`язання її зберігати викладені у статті 8 Закону України «Про нотаріат»).

У справі 210/2257/19, провадження № 61-2657св20, вирішуючи спір і відмовивши в позові, суди виходили з того, що позивач, як набувач права вимоги за іпотечним договором, не є особою, за дорученням якої чи щодо якої вчинялася нотаріальна дія щодо посвідчення договору іпотеки від 15 червня 2006 року № 455-пз-2006, достатні правові підстави для видачі йому дублікатів іпотечного договору відсутні.

У касаційній скарзі позивач посилається на те, що позивач є правонаступником сторони кредитного та іпотечного договорів, тому має право на отримання дублікату договору іпотеки.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати у складі Верховного Суду зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва (пункти 1, 2 частини першої статті 512 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 517 ЦК України саме первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, а в іпотечних правовідносинах - іпотечні договори або їх дублікати.

Згідно з частиною першою статті 517 ЦК України на первісного кредитора покладено обов`язок передати новому кредиторові при відступленні права вимоги документи, які засвідчують права.

Правонасту?пництво - перехід прав і обов`язків від одного суб`єкта до іншого. Воно може бути універсальним або частковим.

За універсального правонаступництва до правонаступника (фізичної або юридичної особи) переходять усі права і обов`язки того суб`єкта, якому вони належали раніше. Це має місце у разі спадкування, об`єднання в одне кількох підприємств, установ, організацій. За часткового правонаступництва від одного до іншого суб`єкта переходять лише окремі права і обов`язки.

Cамостійною підставою заміни кредитора у зобов`язанні є правонаступництво, на підставі якого до правонаступника переходить весь обсяг прав та обов`язків попереднього суб`єкта, в тому числі права кредитора в окремому зобов`язанні.

Договори іпотеки і відступлення права вимоги за іпотечним договором за їхніми ознаками є договорами, за якими банк у зобов`язаннях за кредитним договором договором іпотеки замінений на позивача як нового кредитора.

За змістом статті 512 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні зумовлює: те, що зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора; правонаступництво між тією особою, яка виступила кредитором у зобов`язанні, і тією, яка «заступає» її місце; наявність правовідносин між зазначеними особами. ………З огляду на те, що при цесії відбувається заміна сторони в зобов`язанні, можна стверджувати, що відступаючи право, первісний кредитор його втрачає назавжди (Див.: Цивільний кодекс України: Науково - практичний коментар (пояснення, тлумачення, рекомендації з використанням позицій вищих судових інстанцій, Міністерства юстиції, науковців, фахівців). - Т. 7: Загальні положення про зобов`язання та договір /За ред. проф. І. В. Спасибо - Фатєєвої. -Серія «Коментарі та аналітика». -Х. ФОП ОСОБА_4 2012 . - 736 с., а .с. 26, 29).

З огляду на зазначені норми матеріального права, встановлення та реалізація всього обсягу прав нового кредитора (іпотекодержателя) відповідно до іпотечного договору можлива за наявності у нього примірника такого договору, який передається при укладенні договору відступлення права вимоги. За умови втрати примірника оригіналу договору, така особа позбавлена можливості захисти свої порушені права, зокрема шляхом звернення стягнення в позасудовому порядку на предмет іпотеки.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц та від 4 червня 2019 року у справі № 916/3156/17(пункт 61 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року, справа № 643/21744/19, провадження № 14-175цс21).

Необхідно застосовувати правові норми та судову практику таким чином, щоб вони були найбільш очевидними та передбачуваними для учасників цивільного обороту в Україні. Велика Палата Верховного Суду зауважувала, що в кінцевому результаті ефективний спосіб захисту прав повинен забезпечити поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування, тобто такий захист повинен бути повним та забезпечувати таким чином мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії (забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту) (пункт 145 рішення ЄСПЛ від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, заява № 22414/93) та пункт 75 рішення ЄСПЛ від 05 квітня 2005 року у справі «Афанасьєв проти України» (заява № 38722/02)) (див.: пункти 8.39, 8.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 січня 2022 року, справа № 143/591/20, провадження № 14-72 цс 21).

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду вважає, що відповідне тлумачення норми статті 53 Закону (з урахуванням висновків у вказаних вище постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду) без урахування мети інституту правонаступництва (цесії) у матеріальних правовідносинах не сприяє ефективному способу захисту прав і не забезпечує поновлення порушеного права.

З урахуванням викладених вище мотивів, вирішення Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду цієї справи інакше (інше тлумачення норми статті 53 Закону), у межах оцінки правильності застосування судами нижчих інстанцій норм матеріального права, призведе до ухвалення протилежного рішення судом касаційної інстанції, що може спричинити порушення права на справедливий суд відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, велика кількість справ у судах у спорах за позовами нових кредиторів (правонаступників) до боржників підтверджує існування виключної правової проблеми, що дає підстави припускати, що аналогічні проблеми неминуче виникатимуть у майбутньому.

Тому справа містить виключну правову проблему і її передача на розгляд Великої Палати Верховного Суду необхідна для забезпечення розвитку права та формування правозастосовчої практики щодо застосування статті 53 Закону з метою ефективного захисту прав особи, яка звертається до суду.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначила, що згідно з усталеною практикою Великої Палати Верховного Суду виключну правову проблему треба оцінювати, як правило, з урахуванням кількісного та якісного критеріїв (ухвали від 09 червня 2021 року, справа № 335/11743/19, провадження № 14-71цс21, від 23 грудня 2021 року, справа № 757/59343/19-ц, провадження № 14-203цс21, від 14 квітня 2021 року, справа №757/50105/19, провадження № 14-39цс21).

Верховний Суд зазначає, що у цій справі необхідно взяти до уваги саме якісний критерій, з огляду на тлумачення судами статті 53 Закону, а саме, що правонаступник сторони договору, який посвідчив нотаріус, не має права на отримання дублікату цього договору за умови його втрати чи зіпсування, що призводить до відсутності ефективного механізму захисту порушеного права особи у спірних правовідносинах.

З урахуванням принципу верховенства права звернення до суду є універсальним механізмом захисту прав, свобод та законних інтересів фізичних і юридичних осіб, України, тому роль Великої Палати Верховного Суду може полягати саме у роз`ясненні особливостей інтерпретації положень статті 53 Закону в ситуаціях, аналогічних тій, щодо якої виник спір у цій справі.

Надана судам роль в ухваленні судових рішень якраз і полягає в розвіюванні тих сумнівів щодо тлумачення, які існують. Оскільки завжди існуватиме потреба в з`ясуванні неоднозначних моментів і адаптації до обставин, які змінюються (VYERENTSOV v. UKRAINE, № 20372/11, § 65, ЄСПЛ, від 11 квітня 2013 року; DEL RIO PRADA v. SPAIN, № 42750/09, § 93, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2013 року).

Забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу правової визначеності, що є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення. Крім того, саме така діяльність Верховного Суду забезпечує дотримання принципу рівності всіх громадян перед законом, який втілюється шляхом однакового застосування судом тієї самої норми закону в однакових справах щодо різних осіб.

Відповідно до частини п`ятої статті 403 ЦПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Керуючись статтями 403, 404 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Перекопської Ірини Степанівнипро зобов`язання вчинити певні дії передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

Г. І. Усик

В. В. Яремко