Справа № 2-395/11
Провадження № 8/466/1/22
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 грудня 2022 року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Невойта П.С.,

секретаря с/з Семків Х.І.,

справа 2-395/11,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 05.04.2017 року у справі за позовною заявою військового прокурора Львівського гарнізону в інтересах держави Міністерства оборони України в особі державного підприємства Міністерства оборони України "Львівський завод збірних конструкцій" до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом демонтажу приміщення ангару та зобов`язання відповідача звільнити земельну ділянку,

за участю представників заявника адвокатів: Гладьо Ю.О., Пшевлоцького Ю.М.,

Шумського Н.М.,

представника ОСОБА_1 : ОСОБА_2 ,

представника ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» : Зубашевського Н.П.,

у с т а н о в и в:

29.10.2020 ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду м.Львова з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 05.04.2017 року в справі №2-395/11 за позовною заявою військового прокурора Львівського гарнізону в інтересах держави Міністерства оборони України в особі державного підприємства Міністерства оборони України "Львівський завод збірних конструкцій" до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом демонтажу приміщення ангару та зобов`язання відповідача звільнити земельну ділянку та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Підставами для звернення із заявою про перегляд рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 05.04.2017 року у справі №2-395/11 відповідачка вказала обставини, викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 30.09.2020 року у справі №2а-11305/10/1370, якою Верховний Суд скасував рішення судів попередніх інстанцій і закрив провадження в адміністративній справі №2а-11305/10/1370 за позовом Військового прокурора Львівського гарнізону в інтересах держави Міністерства Оборони України в особі державного підприємства МО України «Львівський завод збірних конструкцій» до ОКП ЛОР «БТІ та ЕО», третя особа ОСОБА_1 про визнання дій протиправними. Оскільки рішення в цивільній справі №2-395/11 базувалося на висновках рішення в адміністративній справі №2а-11305/10/1370 (які були скасовані 30.09.2020 року Верховним Судом), наявні підстави для його перегляду за нововиявленими обставинами. При цьому, враховуючи ту обставину, що рішення в цивільній справі №2-395/11 мотивоване фактом визнання в адміністративній справі №2а-11305/10/1370 протиправними дій ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» щодо реєстрації ангару як нерухомості з видачею реєстраційного посвідчення на нерухомість (що за висновком суду свідчить про самовільне зайняття відповідним рухомим майном територію позивача), зважаючи на актуальне скасування відповідних рішень у такій адміністративній справі, це є підставою для скасування й рішення суду в цивільній справі №2-395/11. У даному випадку вважає, що вирішуючи питання про перегляд судового рішення у цивільній справі №2-395/11, наявні всі підстави для ухвалення нового рішення по суті справи, яким слід відмовити в задоволенні позовних вимог. Адже на даний час відсутнє будь-яке рішення (в т.ч. суду), яким би було скасована реєстрація ангару як об`єкта нерухомості (як зазначено, провадження в адміністративній справі №2а-11305/10/1370 закрите Верховним Судом із скасуванням всіх попередніх рішень нижчих судів), то необхідно констатувати, що цей об`єкт (ангар) є нерухомістю (спорудою), що визнано державою через здійснення компетентними органами відповідної реєстрації такого майна як нерухомості та реєстрації речових прав на таке нерухоме майно. Також наголошує на тому, що чинне законодавство України ґрунтується на принципі єдності юридичної долі земельної ділянки та об`єктів нерухомості, які на ній розташовані, відповідно до якого саме земельна ділянка повинна слідувати за нерухомістю. Таким чином, та обставина що власникові ангару (нерухомості) не належать права на землю під ним, не є підставою для його демонтажу чи знищення в інший спосіб, а навпаки, права на цю землю в силу зазначеного вище принципу повинні слідувати за таким об`єктом (ангаром).

Також, відповідачка звертає увагу на постанові Львівського апеляційного суду від 12.05.2022 року у справі №466/8559/20, якою рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 03.09.2021 року скасовано та прийнято нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову заступника керівника Львівської спеціалізованої прокуратури у військовій сфері Західного регіону про: визнання незаконними дій Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» щодо реєстрації за Українсько-Канадським спільним підприємством «КОRОNЕХ» права власності на ангар загальною площею 360,6 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; скасування державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна - ангар площею 360,6 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 за Українсько-Канадським спільним підприємством «КОRОNЕХ» від 19.11.1996 року (реєстраційний запис під номером 793 у реєстровій книзі №2), за Фірмою «STANEX RORFT S.L.» від 10.07.1998 року, за Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «ТІВІС» від 07.11.2002 року та за ОСОБА_1 від 14.07.2008 року. А також постанові Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 05.10.2022 року у даній справі, якою касаційну скаргу заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону задоволено частково; рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 03.09.2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 12.05.2022 року в частині вирішення позову, поданого прокурором в інтересах держави в особі державного підприємства Міністерства оборони України «Львівський завод збірних конструкцій», скасовано, позов прокурора в цій частині залишено без розгляду; постанову Львівського апеляційного суду від 12.05.2022 в частині вирішення позовних вимог заступника військового прокурора Львівського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України залишено без змін.

Зазначені у вказаних судових рішеннях обставини, на думку заявниці, підтверджують факт існування її майнових/речових прав на ангар загальною площею 360,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , а відтак і прав щодо земельної ділянки, на якій зазначений об`єкт розташований.

Ухвалою від 04.11.2020 суд прийняв заяву до розгляду та відкрив провадження у справі. Розгляд справи вирішив проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою від 16.12.2020 суд провадження в цивільній справі 2-395/11 за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 05.04.2017 року у справі за позовною заявою військового прокурора Львівського гарнізону в інтересах держави Міністерства оборони України в особі державного підприємства Міністерства оборони України "Львівський завод збірних конструкцій" до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом демонтажу приміщення ангару та зобов`язання відповідача звільнити земельну ділянку - зупинив до набрання законної сили рішення суду в справі №466/8559/20 за позовом Військового прокурора Львівського гарнізону в інтересах держави - в особі Міністерства оборони України, Державного підприємства Міністерства оборони України "Львівський завод збірних конструкцій" до Обласного комунального підприємства "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки", третя особа ОСОБА_1 про визнання дій протиправними.

За клопотанням представника заявника від 01.06.2022, ухвалою від 02.06.2022 суд провадження у справі поновив (том 3 арк. спр.74).

Ухвалою від 26.10.2022 суд визнав відсутність на здійснення представництва Львівської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону та Міністерства оборони України у цивільній справі заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 05.04.2017 року у справі №2-395/11.

В останнє судове засідання учасники не прибули, а тому відповідно до ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши пояснення сторін спору, з`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані докази, суд приходить висновку, що заява підлягає до задоволення із таких підстав.

17.03.2009 прокурор Львівського гарнізону в інтересах держави Міністерства оборони України в особі державного підприємства Міністерства оборони України "Львівський завод збірних конструкцій" звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 та просив суд зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні державним підприємством Міністерства оборони України "Львівський завод збірних конструкцій" земельною ділянкою загальною площею 583,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 шляхом демонтажу приміщення ангару загальною площею 360,6 м.кв. та зобов`язати ОСОБА_1 звільнити самовільну зайняту земельну ділянку державного підприємства Міністерства оборони України "Львівський завод збірних конструкцій" загальною площею 583,1 м.кв., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 05.04.2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 13.07.2017 року та постановою Верховного Суду від 20.11.2019 року, позов задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні державним підприємством Міністерства оборони України "Львівський завод збірних конструкцій" земельною ділянкою загальною площею 583,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 шляхом демонтажу приміщення ангару загальною площею 360,6 м.кв. Зобов`язано ОСОБА_1 звільнити самовільну зайняту земельну ділянку державного підприємства Міністерства оборони України "Львівський завод збірних конструкцій" загальною площею 583,1 м.кв., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави 1280 грн. судового збору.

Порядок звернення до суду із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами визначено Розділом V Главою 3 ЦПК України.

У відповідності до п.3 ч.2 ст.423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду

Згідно п.3 ч.1 ст.424 Кодексу заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подано з підстави, визначеної пунктом 3 частини другої статті 423 цього Кодексу, - учасниками справи протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням, яким скасовано судове рішення, що стало підставою для ухвалення судового рішення, яке підлягає перегляду.

За приписами п.2 ч.2 ст.424 ЦПК України з урахуванням приписів частини першої цієї статті заява про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подана з підстав, визначених пунктами 2-3 частини другої та частиною третьою статті 423 цього Кодексу, - не пізніше десяти років з дня набрання таким судовим рішенням законної сили.

Перегляд судових рішень, що набрали законної сили, за нововиявленими або виключними обставинами є самостійною стадією цивільного процесу, в якому судом перевіряється наявність чи відсутність правових підстав для цього - юридичних фактів, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, хоча наслідком їх подання до суду могло бути ухвалення іншого за змістом судового рішення, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених або виключних обставин.

Європейський суд з прав людини зазначав, що процедура перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами сама собою не суперечить вимозі юридичної визначеності тією мірою, в якій вона використовується для виправлення помилок правосудця (рішення від 18 листопада 2004 року у справі «Правєдная проти Росії» та рішення від 6 грудня 2005 року у справі «Попов проти Молдови» №2).

Європейський суд з прав людини також звертав увагу, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, а не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (рішення від 03 квітня 2008 р. у справі «Пономарьов проти України»).

Відповідно до частин 1, 2 ст. 423 ЦПК України, рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є:

1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;

2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі;

3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Відповідно до частин 4, 5 ст. 423 ЦПК України, не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами:

1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи;

2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

У постанові пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» роз`яснено поняття нововиявлених обставин та їх особливості.

Таким чином, підстави перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами визначено частиною другою статті 423 ЦПК України. Їх перелік є вичерпний і розширеному тлумаченню не підлягає.

Обставини, які відповідно до пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК є підставою для перегляду судового рішення, - це юридичні факти, які судом не встановлювалися, існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику (особі, яка звертається із заявою), повинні бути істотними, тобто такими, що могли вплинути на висновки суду при ухваленні судового рішення і були встановлені після набрання ним законної сили.

Питання, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим. Отже, саме суд з`ясовує наявність чи відсутність істотних обставин, встановлює, чи могли вони вплинути на ухвалення у справі судового рішення, тобто на задоволення чи відмову в позові.

Щодо обставин, які відповідно до пункту 3 частини другої статті 423 ЦПК є підставою для перегляду судового рішення, необхідно зазначити таке.

Обов`язковість судового рішення є однієї із основних засад цивільного судочинства (пункт 9 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 7 частини другої статті 2 ЦПК України).

Скасування судового рішення (пункт 3 частини другої статті 423 ЦПК України) може бути визнано нововиявленою обставиною лише в тому випадку, коли суд обґрунтував ухвалене судове рішення скасованим (воно було підставою для ухвалення такого судового рішення) або виходив із нього, хоча прямо й не посилався на нього на підтвердження наявності вказаних обставин, а також якщо наслідком скасування судового рішення є інше за змістом вирішення спору.

Підставою скасування судового рішення може бути лише ухвалене судом судове рішення, а не рішення третейського суду або іншого державного органу.

Вирішуючи питання про скасування судового рішення із зазначених підстав, суди виходять із преюдиційного зв`язку судових рішень, зокрема, із того, що між рішеннями має існувати матеріально-правовий зв`язок, факти, встановлені в одній із справ, мають значення для іншої справи (пункт 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами»).

Не вважаються нововиявленими обставинами зміна правової позиції суду в інших подібних справах.

З мотивувальної частини рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 05.04.2017 у справі №2-395/11 вбачається, що таке обґрунтоване судом на підставі постанови колегії суддів Львівського апеляційного адміністративного суду від 15.04.2015 у справі №2а-11305/10/1370, якою визнано протиправними дії обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» щодо реєстрації ангару площею 360,6 кв.м. що на АДРЕСА_3 як об`єкту нерухомого майна з видачею реєстраційного посвідчення від 19.11.1996 року №793 та скасовано реєстраційне посвідчення від 19.11.1996 року №793, яким обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» зареєструвало право приватної власності на приміщення ангару загальною площею 360.6 кв.м., що на АДРЕСА_3 , як на об`єкт нерухомого майна, оскільки договір №51 від 20.11.1995 року, на підставі якого здійснилася державна реєстрація складу із збірних металевих конструкцій, не відноситься до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких проводиться державна реєстрація об`єктів нерухомого майна.

При цьому, в судовому рішенні суд зазначив, що відповідно до ст.212 Земельного кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.

Встановлюючи преюдиційний зв`язок даного провадження №2-395/11 та провадження по справі №2а-11305/10/1370 (пізніше - №466/8559/20), суд вважає доцільним зазначити наступне.

У грудні 2010 року заступник військового прокурора Львівського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, державного підприємства Міністерства оборони України «Львівський завод збірних конструкцій» (далі - ДП МОУ «ЛЗЗК») звернувся до суду з адміністративним позовом до обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» (ОКП ЛОР «БТІ та ЕО»), третя особа ОСОБА_1 , про визнання протиправними дій щодо реєстрації ангару площею 360,6 кв.м на АДРЕСА_1 , а також скасування реєстраційного посвідчення від 19 листопада 1996 року щодо реєстрації права власності на це майно.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 03.10.2013 в справі №2а-11305/10/1370 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 15.04.2015 скасовано постанову суду першої інстанції та прийнято нове рішення про задоволення позовних вимог.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18.07.2017 за наслідком перегляду справи №2а-11305/10/1370 касаційний суд скерував справу на новий розгляд у суд першої інстанції.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 17.10.2017 залишеною без змін постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 18.01.2018, які змінені постановою Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018, закрито провадження у справі в частині позовних вимог про скасування реєстраційного посвідчення від 19 листопада 1996 року та роз`яснено позивачу, що розгляд такої справи належить здійснювати в цивільно-процесуальному порядку.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2017 року у задоволенні позову військового прокурора в інтересах Міністерства оборони України та ДП МОУ «ЛЗЗК» про визнання протиправними дій щодо реєстрації ангару відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2018 року позов військового прокурора в інтересах Міністерства оборони України та ДП МОУ «ЛЗЗК» про визнання протиправними дій щодо реєстрації ангару задоволено.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 30 вересня 2020 року скасовано постанову Львівського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2017 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2018 року, провадження у справі за позовом військового прокурора в інтересах Міністерства оборони України та ДП МОУ «ЛЗЗК» про визнання протиправними дій закрито.

Роз`яснено позивачу, що розгляд цієї справи віднесено до юрисдикції цивільного суду, а також про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним цієї постанови звернутися до Верховного Суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Як зазначено вище, 29.10.2020 ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду м.Львова з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 05.04.2017 року в справі №2-395/11, тобто, протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням, яким скасовано судове рішення, що стало підставою для ухвалення судового рішення, яке підлягає перегляду та не пізніше десяти років з дня набрання таким судовим рішенням законної сили.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27 жовтня 2020 року задоволено заяву заступника військового прокурора Львівського гарнізону про направлення цієї справи за встановленою юрисдикцією до Шевченківського районного суду м. Львова.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 04 березня 2021 року відкрито провадження у справі № 466/8559/20.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 03 вересня 2021 року позовні вимоги заступника військового прокурора Львівського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та державного підприємства «Львівський завод збірних конструкцій» до Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» та ОСОБА_1 про визнання незаконними дій Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», скасування державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна - задоволено повністю.

Визнано незаконними дії Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» щодо реєстрації за Українсько- канадським спільним підприємством «Коронекс» права власності на ангар загальною площею 360,6 м.кв., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 (в подальшому Кирилівська, 5).

Скасовано державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна ангар площею 360,6 кв.м., розташований на АДРЕСА_1 за Українсько- Канадським спільним підприємством «Коронекс» від 19 листопада 1996 року (реєстраційний запис під номером 793 у реєстровій книзі № 2), за Фірмою «STANEXRORFTS.L» від 10 липня 1998 року, за ТзОВ «ТІВІС» від 7 листопада 2002 року та за ОСОБА_1 від 14 липня 2008 року.

Постановою Львівського апеляційного суду від 12.05.2022 року у справі №466/8559/20 рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 03.09.2021 року скасовано та прийнято нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову заступника керівника Львівської спеціалізованої прокуратури у військовій сфері Західного регіону про: визнання незаконними дій Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» щодо реєстрації за Українсько-Канадським спільним підприємством «КОRОNЕХ» права власності на ангар загальною площею 360,6 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; скасування державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна - ангар площею 360,6 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 за Українсько- Канадським спільним підприємством «КОRОNЕХ» від 19.11.1996 року (реєстраційний запис під номером 793 у реєстровій книзі №2), за Фірмою «STANEX RORFT S.L.» від 10.07.1998 року, за Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «ТІВІС» від 07.11.2002 року та за ОСОБА_1 від 14.07.2008 року.

Постановою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 05.10.2022 в даній справі №466/8559/20 касаційну скаргу заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону задоволено частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 03.09.2021 та постанову Львівського апеляційного суду від 12.05.2022 в частині вирішення позову, поданого прокурором в інтересах держави в особі державного підприємства Міністерства оборони України «Львівський завод збірних конструкцій», скасовано, позов прокурора в цій частині залишено без розгляду.

Постанову Львівського апеляційного суду від 12.05.2022 в частині вирішення позовних вимог заступника військового прокурора Львівського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України залишено без змін.

При цьому суд апеляційної інстанції (у постанові від 12.05.2022) дійшов висновку, із котрим погодився суд касаційної інстанції (постанова Верховного Суду від 05.10.2022) про те, що ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» при здійсненні оскаржуваної реєстрації діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що були передбачені чинним на той час законодавством, що виключає можливість визнання таких дій незаконними з наступним скасуванням державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна - ангар площею 360,6 кв.м, розташований на АДРЕСА_1 за Українсько-Канадським спільним підприємством «КORONEX» від 19 листопада 1996 року, за Фірмою «STANEX RORFT S.L.» від 10 липня 1998 року, за ТОВ «НВП «ТІВІС» від 7 листопада 2002 року та за ОСОБА_1 від 14 липня 2008 року.

З зазначених судових рішень Львівського апеляційного суду від 12.05.2022 та Верховного Суду від 05.10.2022 у справі №466/8559/20 вбачається, що наслідком скасування судового рішення (постанови колегії суддів Львівського апеляційного адміністративного суду від 15.04.2015 року у справі №2а-11305/10/1370) стало в послідуючому інше за змістом вирішення спору, що має преюдиційний зв`язок із рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 05.04.2017 у справі №2-395/11, котре відповідач просить переглянути за нововиявленими обставинами із покликанням на обставини й факти, установлені у фабулах указаних рішень.

У постанові від 21 січня 2019 року у справі №910/22093/17 Верховний Суд у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду, аналізуючи підстави відмови у задоволенні позову про зобов`язання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку та повернути її, привівши у придатний для використання стан шляхом звільнення від будівель і споруд, погоджуючись із висновками судів попередніх інстанцій, вказав, що суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, зазначив про безпідставність доводів позивача щодо самовільного зайняття земельної ділянки, посилався на положення статті 120 Земельного кодексу України та статті 377 Цивільного кодексу України і дійшов висновку, що власник нерухомого майна вправі вимагати оформлення відповідних прав на земельну ділянку, зайняту нерухомістю, з моменту державної реєстрації переходу права власності на нерухоме майно, а отже визнав позовні вимоги необґрунтованими. У вирішенні питання про наявність ознак самовільного зайняття земельної ділянки необхідно враховувати, що саме по собі користування земельною ділянкою без документів, що посвідчують права на неї, не є достатньою підставою для кваліфікації такого використання земельної ділянки як самовільного її зайняття. У вирішенні таких спорів необхідним є встановлення наявності у особи, в силу закону, права на отримання земельної ділянки у власність чи в користування. Отже самовільне зайняття земельної ділянки є відмінним від користування земельною ділянкою за відсутності належним чином оформлених документів на неї.

У правовому висновку щодо виключної правової проблеми у постанові від 04 грудня 2018 року у справі №910/18560/16 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства.

Однак передбачений законодавцем принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди не знаходить належного втілення у нормах, які регулюють перехід прав на земельну ділянку при переході права власності на споруду, яка на ній розташована, коли такий об`єкт нерухомого майна знаходиться на земельній ділянці, що перебуває на праві постійного користування, зокрема, щодо об`єктів нерухомості, які мають режим військового майна.

Таким чином стаття 92 ЗК України обмежує коло осіб, які можуть бути постійними користувачами земельних ділянок, а статті 140, 141 та 142 ЗК України (в редакції на час укладення договору купівлі-продажу військового майна) не містили відповідних підстав та механізму переходу прав на земельну ділянку поза волевиявленням попереднього власника чи користувача земельної ділянки.

Враховуючи, що перехід права на будівлю і споруду є однією із законних підстав виникнення прав на землю в набувача об`єкта нерухомості, то можливість реалізації ним таких прав не може залежати від того, чи додержав попередній землекористувач процедур й порядку припинення землекористування, подавши заяву про відмову від права постійного користування, позаяк юридичними підставами для такого переходу виступають закон, договір, рішення суду, інші обставини, що мають юридичне значення.

Тому, перехід права на земельну ділянку, що має правовий режим земель оборони, до приватного власника придбаного об`єкта нерухомості, розташованого на ній, об`єктивно зумовлює зміну її цільового призначення, зокрема, на землі забудови (житлової або громадської) або землі промисловості, адже змінюється суб`єкт її використання, земельна ділянка в такому випадку використовується для експлуатації придбаного у власність об`єкта нерухомості, розташованого на цій земельній ділянці, а не є наданою для розміщення і діяльності військової частини.

Таким чином, особа, яка набула право власності на об`єкт нерухомості, розташований у межах земельної ділянки, якою користувався попередній власник нерухомого майна, набуває право вимагати оформлення на своє ім`я документів на користування земельною ділянкою на умовах і в обсязі, які були встановлені для попереднього землекористувача власника об`єкта нерухомості, або частиною земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування об`єкта нерухомості розташованого на ній.

Набуття юридичними особами приватного права чи фізичними особами у визначеному законодавством порядку права приватної власності на будівлі, які належали до військового майна, створює правові підстави для переходу права на земельну ділянку до власника об`єкта нерухомості, розташованого на ній, у розмірі відповідно до положень статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України саме в силу правочину з придбання військового майна та автоматичного переходу права користування земельною ділянкою відповідно до принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди. Цим зумовлюється право власника такого об`єкта нерухомості вимагати оформлення у встановленому порядку свого права користування відповідною земельною ділянкою незалежно від отримання відмови уповноваженої особи від вказаних земель.

Із аналогічних правових позицій виходив КГС ВС у постановах від 04 червня 2019 року у справі №911/268/18 та від 25 квітня 2019 року у справі №910/31904/15, зазначаючи, що набуття юридичними особами приватного права чи фізичними особами у визначеному законодавством порядку права приватної власності на будівлі, які належали до військового майна, створює правові підстави для переходу права на земельну ділянку до власника об`єкта нерухомості, розташованого на ній, у розмірі відповідно до положень статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України саме в силу правочину з придбання військового майна та автоматичного переходу права користування земельною ділянкою відповідно до принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди. Цим зумовлюється право власника такого об`єкта нерухомості вимагати оформлення у встановленому порядку свого права користування відповідною земельною ділянкою незалежно від отримання відмови уповноваженої особи від вказаних земель.

У постанові від 24 листопада 2022 року у cправі №909/252/20 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду зазначає, що підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного рішення у цій справі; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

До нововиявлених обставин відносяться матеріально-правові факти, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного вирішення спору.

Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення. Ці обставини мають бути належним чином засвідчені, тобто підтверджені належними і допустимими доказами.

Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

Крім того, однією з умов перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотність цих обставин для вирішення спору. Тому результат перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами залежить від того, чи спростовують ці обставини факти, які було покладено в основу судового рішення.

Системний аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо перегляду судових рішень дозволяє виснувати, що нововиявленими обставинами можуть бути визнані обставини, які: а) існували під час розгляду справи судом; б) не були відомими суду та учасникам справи під час розгляду справи судом; в) мають істотне значення для справи і можуть призвести до іншого результату судового розгляду (тобто, коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте) (рішення у справах "Industrial Financial Consortium Investment Metallurgical Union проти України" від 26.06.2018, заява №10640/05, та "Желтяков проти України", від 09.06.2011, заява №4994/04).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.11.2020 у справі №910/8113/16 висловила правову позицію, відповідно до якої суд вправі змінити або скасувати судове рішення за нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини впливають на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Процедура перегляду остаточного судового рішення за нововиявленими обставинами є окремою формою судового процесу, що має свої особливості. Вона не є тотожною новому розгляду справи та не передбачає повторної оцінки всіх доводів сторін. Суд має переглянути раніше ухвалене рішення лише в межах нововиявлених обставин.

Необхідно враховувати, що підставою такого перегляду є не недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення, постанови чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки учасники розгляду справи не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду дані про неї. Тобто перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами має на меті не усунення судових помилок, а лише перегляд вже розглянутої справи з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення судового рішення.

Згідно з ч.3 ст.429 ЦПК України за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може: 1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі; 2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; 3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.

Якщо суд скасовує відповідне судове рішення та ухвалює нове рішення чи змінює рішення, то він розглядає справу по суті спору з урахуванням встановлених судом нововиявлених обставин.

Враховуючи наведене, судом установлена наявність нововиявлених обставин, котрі мають істотне значення для справи і можуть призвести до іншого результату судового розгляду, тобто судом убачаються юридичні факти, які знаходяться в органічному зв`язку із елементами предмета доказування у цивільному провадженні і спростовують їх через попередню невідомість та істотність висновків, що містяться у рішеннях, як такі, що відповідають об`єктивній дійсності, і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність рішення, що належить переглянути.

Відтак, суд погоджується із доводами відповідачки про те, що вимоги відчужувача нерухомості до набувача щодо демонтажу споруди з огляду на наявність у відчужувача права користування земельною ділянкою під такою спорудою, є абсолютно неспроможними та суперечать нормам закону. А відтак, відсутні і правові підстави для задоволення вимог позивача, адже, відповідачка є власницею нерухомості (споруди ангару), що на даний час визнано та підтверджено в установленому законом порядку.

Із зазначеного суд приходить до висновку про наявність підстав та необхідність скасування рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 05.04.2017 у справі №2-395/11 та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову повністю.

З набранням законної сили новим судовим рішенням втрачають законну силу судові рішення інших судів у цій справі. Судове рішення, ухвалене за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, може бути переглянуте на загальних підставах.

Судові витрати залишити за сторонами.

Керуючись ст. 2, 4, 10, 12, 13, 77-81, 89, 229, 258, 259, 263-266, 268, 273, 352, 354, 355, 423, 424, 429 ЦПК України, суд

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 05.04.2017 року в справі за позовною заявою військового прокурора Львівського гарнізону в інтересах держави Міністерства оборони України в особі державного підприємства Міністерства оборони України "Львівський завод збірних конструкцій" до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом демонтажу приміщення ангару та зобов`язання відповідача звільнити земельну ділянку - задовольнити.

Скасувати за нововиявленими обставинами рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 05.04.2017 року в справі №2-395/11 за позовною заявою військового прокурора Львівського гарнізону в інтересах держави Міністерства оборони України в особі державного підприємства Міністерства оборони України "Львівський завод збірних конструкцій" до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом демонтажу приміщення ангару та зобов`язання відповідача звільнити земельну ділянку.

Ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову військового прокурора Львівського гарнізону в інтересах держави Міністерства оборони України в особі державного підприємства Міністерства оборони України "Львівський завод збірних конструкцій" до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом демонтажу приміщення ангару загальною площею 360,6 м.кв. та зобов`язання відповідача звільнити земельну ділянку загальною площею 583,1 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 - відмовити повністю.

Позивач: Державне підприємство Міністерства оборони України «Львівський завод збірних конструкцій, , місцезнаходження: м.Львів, вул.Городоцька, 222.

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_4 .

Роз`яснити учасникам процесу, що відповідно до вимог ч.7 ст.429 ЦПК України, судове рішення ухвалене за результатами перегляду за нововиявленими обставинами, може бути переглянуте на загальних підставах.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно та в порядку і строки, визначені ст. 354 ЦПК України.

Повний текст рішення складено 23.12.2022 року.

Суддя П. С. Невойт