Справа № 445/2053/21
провадження № 2/445/125/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2022 року Золочівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Сивака В. М.

секретаря судового засідання Захарчук Н.Я.

з участю представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золочеві Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики. В обгрунтування позову вказує, що 25.11.2020 року між ним та відповідачем укладений договір позики грошових коштів на суму 30000,00 грн. до 25.12.2020 року. Фактична передача та отримання цієї суми підтверджується розпискою, за якою ОСОБА_2 підтвердила отримання та обов"язок повернення коштів в сумі 30000,00 грн. у визначений строк. Проте в обумовлений строк позичальник кошти не повернула, чим взяті на себе зобов"язання не виконала .

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила, пояснила, що боргову розписку вона написала під тиском позивача, і заборгованості перед ним не має.

Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, оцінивши доводи позовної заяви, дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є підставним та підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно розписки від 25.11.2020 року, ОСОБА_2 взяла у борг у ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 30000,00 грн. для власних сімейних потреб і зобов`язалася повернути грошові кошти до 25.12.2020 року.

Дана розписка надана в присутності свідка ОСОБА_4 та підписана позичальником.

Суд вважає доведеним факт укладення договору позики між позивачем та відповідачем, що підтверджується оригіналом розписки, наданою суду позивачем.

Ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу України.

Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому виконавцем визначеної грошової суми, або визначеної кількості речей.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

При укладенні договорів позики між сторонами в письмовій формі були погоджені всі істотні умови такого договору, а саме: розмір позики та строк її повернення. Таким чином вказаний договір позики вважається укладеним та підлягає до виконання. Відповідно до розписки від 25.11.2020 року, позивач виконав зобов`язання перед відповідачем та надав кошти в борг, в той час як зобов`язання відповідачем виконані не були.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України).

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника.

Розписка є документом, який боржник видає кредитору, підтверджуючи як укладення договору позики, так і його умови, а також, засвідчуючи отримання певної грошової суми.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу за позикою кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046,1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови.

Досліджуючи боргову розписку чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.

Відповідно до статті 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність оригіналу боргової розписки від 25.11.2020 року, яку позивач надав суду, свідчить про невиконане зобов`язання відповідачем, та підтверджує факт укладення договору позики.

Заперечення відповідача щодо надання боргової розписки під впливом тиску позивача, суд не бере до уваги, оскільки такі є голослівними, не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.

Встановивши обставини справи, а саме наявність оригіналу боргової розписки у позивача, яку було пред`явлено суду для дослідження, а доказів повернення боргу, відповідачка не надала, суд вважає позовні вимоги про повернення боргу обгрунтованими.

Щодо витрат понесених позивачем на правничу допомогу, пов`язану з розглядом справи в розмірі 6000,00 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі, сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

В підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано суду лише договір про надання правової допомоги від 25.08.2021 року, укладений між ним та адвокатом, ненадавши при цьому переліку послуг (робіт), наданих (виконаних)адвокатом та їх вартості.

Згідно позиції Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду, викладеної в постанові від 03.10.2019р. у справі №922/445/19, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

При цьому, хоч адвокат Гринчишин І.Я. брав участь в одному судовому засіданні з розгляду цієї справи та звертався до суду із документами від імені позивача, а відтак, враховуючи умови укладеного договору про надання правової допомоги, позивач повинен оплатити вартість таких послуг, проте в даному договорі визначено загальну вартість послуг, які адвокат повинен надати позивачу, суд позбавлений можливості встановити окрему вартість кожної із таких послуг.

Отже, 6000,00 грн. витрат на правничу допомогуне підлягають розподілу між сторонами.

Окрім того, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати по сплаті судового збору в розмірі 908,00 грн.

Керуючись ст.ст. 610, 625, 626, 1046, 1049, 1050 ЦК України, ст. 2, 4, 5, 11, 13, 141, 258, 259, 261, 263-265, 272, 273, ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , 1978 року народження, на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 30000,00 грн. (тридцять тисяч гривень) заборгованості за договором позики та 908,00 грн.(дев`ятсот вісім гривень) сплаченого судового збору.

В задоволенні вимог про стягнення витрат на правничу допомогу - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом 30-ти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення 30-денного строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя В. М. Сивак