Справа № 346/2344/22
Провадження № 2-з/346/34/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2022 р.м. Коломия

Суддя Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області Коваленко Д.С., розглянувши заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю " Фінансова компанія "Інновація", третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Щелков Денис Михайлович, яким фактично просить визнати недійсним договори купівлі-продажу Ѕ частки в праві приватної власності на нежитлову будівлю, площею 358 м.кв., яка розташована в АДРЕСА_1 , які укладені між ТОВ ФК «Інновація» та ОСОБА_3 , а також між ТОВ ФК «Інновація» та ОСОБА_2 , які посвідчені 04 травня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щелковим Д.М. за реєстровим № 303 та 306.

Разом із позовом ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову, яка була йому повернута судом у зв`язку із її невідповідністю вимогам процесуального закону. Але 14 липня 2022 року, він подав іншу заяву про вжиття заходів забезпечення позову, яка, спеціальним вимогам, яким повинна відповідати будь-яка заява про забезпечення позову, що передбачені положеннями частини 2 статті 151 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом ЦПК України), відповідає.

В силу положень частини 1 статті 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи, крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті (але вказаний випадок не застосовується у ситуації із заявою ОСОБА_1 )

Внаслідок чого суд, розглядав заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову без повідомлення та виклику всіх учасників спору у судове засідання, і вирішив її виходячи з мотивів викладених нижче, на основі поданих йому позивачем доказів, оскільки права на їх збирання з власної ініціативи суд не має.

В силу положень частини 2 статті 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

А згідно з пунктами 1 та 2 частини 1 статті 150 цього ж кодексу, позов може бути забезпечений накладенням арешту на майно, що належить відповідачеві і знаходиться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Застосовуючи вказані норми процесуального права, суд враховує і роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, надані ним у пункті 4 постанови "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" №9 від 22 грудня 2006 року. Зокрема, у тій частині (оскільки суд вважає, що вони не втратили своєї актуальності), що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Тож, у першу чергу суд відзначає, що позовні вимоги ОСОБА_1 з юридичної точки зору, зводяться до визнання договорів купівлі-продажу часток у праві приватної власності на нежитловий будинок недійсними. І він просить накласти арешт та заборонити вчиняти певні дії саме щодо того майна, яке є предметом оспорюваних ним договорів.

Суд враховує, що позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує викладеними у позові обставинами, на підтвердження існування яких він подав наявні у нього письмові докази, та мотивує необхідність їх задоволення нормами матеріального права.

І на думку суду, з огляду на те, що додані до позовної заяви документи, як він зазначає вказують на приналежність спірного майна не йому, але він із підстав, хоча і передбачених законом, але яким суд надати оцінку на цій стадії не вправі, оспорює право власності на це майно і такі підстави є юридично вагомими, суд вважає, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ТОВ ФК "Інновація" дійсно виник спір з приводу вказаного ним у позові спірного майна щодо якого він і просить накласти арешт та заборонити певним особам вчиняти певні дії щодо такого майна.

Тому суд відзначає, що заява ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову не є явно необґрунтованою чи такою, що свідчить про зловживання ним своїм правом на забезпечення позову, через що її слід розглянути по суті.

Враховуючи обмеженість доказів, які може враховувати суд під час вирішення питання щодо вжиття заходів забезпечення позову, суд тим не менш може констатувати, що надані позивачем документи, зокрема два правочини, які він оспорює, підтверджують (як він сам вказує) наявність саме у ОСОБА_2 та ОСОБА_3 права власності на Ѕ частку у кожній з них, в праві приватної власності на нежитлову будівлю, площею 358 м.кв., яка розташована в АДРЕСА_1 , яку позивач вважає своєю по праву спадщини, і саме через це з підстав, вказаних у законі, просить визнати договори за якими вони набули права, не дійсними.

І за даними позову, і за даними заяви про забезпечення позову, ці дві фізичні особи є одними й тими ж особами. Інші дані про особи відповідачів суд врахувати не може, за відсутності даних.

А у своїй заяві про забезпечення позову, ОСОБА_1 ставить питання про вжиття судом заходів забезпечення позову і шляхом накладення арешту фактично на Ѕ частку в праві приватної власності на нежитлову будівлю, площею 358 м.кв., яка розташована в АДРЕСА_1 , (які належать відповідачкам) і шляхом заборони ОСОБА_2 і ОСОБА_3 та іншим особам за їх дорученням вчиняти будь-які дії спрямовані на відчуження, обтяження, звернення стягнення на майно, здійснення ремонту, перепланування чи реконструкцію, а також передання предмету спору у користування, в тому числі на правах оренди, третім особам.

Тобто, ОСОБА_1 просить накласти арешт та заборонити вчиняти певні дії саме щодо того майна, яке отримано відповідачами за договорами купівлі-продажу, які він оспорює у позовному порядку, вважаючи майно, яке є їх предметом, своїм майном, а правочини не дійсними. Тож заявлені ним заходи забезпечення позову є відповідними заявленим ним позовним вимогам.

Як вже вказувалось вище, одним із способів забезпечення позову, в силу положень пункту 1 частини 1 статті 150 ЦПК України, є накладення арешту на майно, що належить відповідачеві. А з огляду на положення частини 1 статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-XVIII, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Позивач надав суду договори купівлі-продажу, які вказують на те, як він сам зазначає, що спірне майно дійсно належить на праві власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Але суд відзначає, що відповідно до положень частини 2 статті 149 ЦПК України вжиття заходів забезпечення позову допускається, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

ОСОБА_1 вважає, що оскільки відповідачі мають право власності на майно, підставу набуття якого він оспорює, вони можуть у будь-який момент здійснити відчуження свого майна, отриманого за договорами, які він оспорює. Внаслідок чого, при розгляді справи або треба буде змінювати склад осіб, які повинні бути відповідачами, або, якщо це відбудеться після постановлення судом рішення у справі, йому доведеться знову звертатись до суду, але вже до нових власників. Тож, необхідно накласти арешт на майно аби вони не змогли цього зробити, бо в протилежному випадку, ефективний захист права власності, як він вважає, набутого ним у порядку спадкування, буде істотно ускладнений.

І хоча ОСОБА_1 не надає прямих доказів того, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вже вчиняють дії, які можна розцінити як такі, що безпосередньо спрямовані на відчуження спірного майна, суд погоджується із тим, що існує обгрунтоване припущення про можливість відчуження відповідачками спірного майна до ухвалення рішення по суті спору, оскільки між сторонами дійсно існує спір, позов за своїм предметом і підставами не є явно необгрунтованим (хоча позивачу ще треба довести свої аргументи під час судового розгляду), а відповідачки, в силу положень частини 1 статті 41 Конституції України, як власники майна (поки не доведено іншого і неспростовано презумпцію правомірності договору) мають право володіти, користуватися і розпорядитися своєю власністю в будь-який момент.

А тому, не вжиття такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на Ѕ частку кожної відповідачки у праві приватної власності на нежитлову будівлю, площею 358 м.кв., яка розташована в АДРЕСА_1 , який полягає у забороні відчуження цього майна, може дійсно істотно ускладнити ефективний захист права власності позивача, якщо суд встановить, що воно порушується відповідачами і прийме рішення по суті спору на його користь.

Позаяк, у разі відчуження ОСОБА_2 та ОСОБА_3 майна та ухвалення рішення на користь ОСОБА_1 , в силу дії презумпції правомірності правочину, для захисту свого порушеного права (якщо його порушення буде встановлено судом), ОСОБА_1 змушений буде вчиняти додаткові, у тому числі і юридичні дії, спрямовані на ефективний захист свого порушеного права, що буде займати додатковий час, витрати та зусилля.

Крім того, згідно з роз`ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України у пункті 7 постанови "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" №9 від 22 грудня 2006 року, для вжиття заходів забезпечення позову, достатньо встановити наявність обґрунтованого припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову, у конкретному випадку, може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення про задоволення позову. А позивач, наявність такого обґрунтованого припущення, в аспекті неможливості ефективного захисту його порушеного права, зміг довести суду, і тому суд погоджується із необхідністю вжиття заходів забезпечення його позову шляхом накладення арешту на спірне майно.

При цьому такий захід забезпечення позову, вочевидь, є співмірним із заявленими позивачем позовними вимогами.

І з цих же, вказаних вище, підстав і мотивів, суд вважає можливим застосувати також й інший вид забезпечення позову, який передбачено пунктом 2 частини 1 статті 150 ЦПК України, зокрема: заборону вчиняти певні дії, зокрема, як просить заявник: заборонити ОСОБА_2 і ОСОБА_3 та іншим особам за їх дорученням вчиняти будь-які дії спрямовані на відчуження, обтяження, звернення стягнення на майно, здійснення ремонту, перепланування чи реконструкцію майна.

Тут суд враховує, що частина 5 статті 151 ЦПК України, дозволяє застосовувати кілька заходів забезпечення позову; заборона вчиняти певні дії, у наведеному обсязі, також є співмірним заходом із заявленими позивачем позовними вимогами, оскільки є додатковим правовим механізмом, який не охоплюється таким заходом забезпечення позову, як арешт, але без застосування якого, ефективний захист можливого порушеного права власності позивача може бути істотно ускладнений через те, що відповідачки, як власники майна, або за їх дорученням інші особи, можуть вчинити певні юридичні дії, які не є прямим відчуженням майна, але внаслідок яких та за наявності певних юридичних фактів, вони можуть призвести до зміни власників майна (дії, спрямовані на відчуження, обтяження, звернення стягнення на майно). А заборона вчинення дій щодо здійснення ремонту, перепланування чи реконструкції вочевидь обумовлюється тим, що якщо не буде заборонено судом вчинення таких дій, а вони будуть мати місце, то майно з приводу якого виник спір може бути істотно змінено, що також вочевидь призведе до істотних складнощів для позивача у ефективному поновленні свого права власності на конкретне майно, що було предметом оспорюваних ним договорів, якщо суд прийме рішення на його користь.

Але, заборону відповідачкам та за їх дорученням іншим особам, передавати майно у користування, в тому числі на правах оренди, третім особам, суд вважає не співмірним заходом забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами. Оскільки такі заходи, у даній конкретній ситуації, якщо вони будуть застосовані судом, будуть явно порушувати положення частини 10 статті 150 ЦПК України за якими, не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Таким чином, заява ОСОБА_1 про забезпечення позову підлягає задоволенню, але частково, у наведених частинах.

Що стосується зустрічного забезпечення позову, то враховуючи положення частини 1 та 3 статті 154 ЦПК України, і зважаючи на суть вжитих судом заходів забезпечення позову, і сам позов, і особу позивача, підстав для його застосування не має.

Також, суд бажає окремо наголосити на тому, що він враховує положення статті 31-1 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" №1952-IV від 01 липня 2004 року, щодо особливостей проведення реєстраційних дій на підставі рішень судів.

Однак констатує, що інформаційна взаємодія між Державним реєстром речових прав на нерухоме майно та Єдиним державним реєстром судових рішень ще не запроваджена, а в силу положень підпункту 1 пункту 2 Розділу ІІ Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення державної реєстрації прав на нерухоме майно та захисту прав власності" №1666-VIII від 06 жовтня 2016 року, до запровадження інформаційної взаємодії між Державним реєстром речових прав на нерухоме майно та Єдиним державним реєстром судових рішень, передбаченої Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", а також у разі проведення реєстраційних дій на підставі рішень судів, що набрали законної сили, до запровадження відповідної інформаційної взаємодії, реєстраційні дії на підставі рішень судів проводяться за зверненням заявника.

Тому, керуючись статтями 1-18, 149-150,153-154,157,351-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

п о с т а н о в и в :

Заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) про вжиття заходів забезпечення позову, задовольнити частково.

Накласти арешт на 1/2 частку у праві приватної влаасності на нежитлову будівлю (реєстраційний номер: 106; адреса: АДРЕСА_1 ; загальна площа 358 кв.м.), що належить ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ).

Заборонити ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) і будь-яким іншим особам за її дорученням, а також ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ) і будь-яким іншим особам за її дорученням, вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження, обтяження, звернення стягнення на 1/2 частку у праві приватної влаасності на нежитлову будівлю (реєстраційний номер: 106; адреса: АДРЕСА_1 ; загальна площа 358 кв.м.), що належить ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ), а також ремонт, перепланування чи реконструкцію нежитлової будівлі (її частини) (реєстраційний номер: 106; адреса: АДРЕСА_1 ; загальна площа 358 кв.м.).

У задоволенні заяви про забезпечення позову, в іншій частині - відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Надіслати копію ухвали ОСОБА_1 або видати йому у Коломийському міськрайонному суді Івано-Франківської області під розписку.

Зобовязати ОСОБА_1 надати до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області докази виконання цієї ухвали, невідкладно після їх отримання.

Надіслати копію цієї ухвали ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , як особам, без повідомлення яких вжито заходи забезпечення позову, негайно після отримання Коломийським міськрайонним судом Івано-Франківської області доказів її виконання.

Роз`яснити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що вони мають право протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали подати до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області заяву про скасування заходів забезпечення позову.

Ухвала може бути оскаржена протягом 15 днів з дня її складання шляхом подання апеляційної скарги до Івано-Франківського апеляційного суду.

Оскарження цієї ухвали не зупиняє її виконання і не перешкоджає подальшому розгляду справи, і вона набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Коваленко Д. С.