Справа № 464/412/22
пр.№ 2/464/677/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.02.2022 року Сихівський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Теслюка Д.Ю.,

за участі секретаря судового засідання Коваль М.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Мисюри К.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Львівський бронетанковий завод» про визнання незаконним і скасування наказу про відсторонення від роботи і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в:

позивач ОСОБА_1 24.01.2022 звернувся в суд із позовом до відповідача Державного підприємства «Львівський бронетанковий завод» (далі ДП «Львівський БТЗ»), у якому просить визнати незаконним і скасувати наказ ДП «Львівський БТЗ» від 08.12.2021 №342 К(п) про відсторонення його від роботи та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час відсторонення від роботи з 09.11.2021 до дня допуску до роботи, судові витрати просить покласти на відповідача.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що він з 12.07.2004 працює електромонтером з обслуговування та ремонту електроустаткування у ДП «Львівський БТЗ». 18.11.2021 директором ДП «Львівський БТЗ» було видано наказ №248 «Про обов`язковість профілактичного щеплення проти COVID-19 працівників підприємства», 02.12.2021 його було ознайомлено із Повідомленням про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19. Наказом від 08.12.2021 №342 К(п), із 09.12.2021 його було відсторонено від роботи на період відсутності щеплення проти COVID-19, без збереження заробітної плати. Вважає вказаний наказ про відсторонення від роботи протиправним, з огляду на таке. Наказ Міністерства охорони здоров`я України в редакції від 01.11.2021 №2393 «Про затвердження змін до Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» та п.41-6 Постанови КМУ №1236 від 09.12.2020 не містять положень про обов`язковість профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, а лише затверджує перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням. Із врахуванням наведеного, відсутність вакцинації не може бути підставою, передбаченою ст. 46 КЗпП України, для відсторонення від роботи. Окрім цього, зазначає, що перед проведенням щеплень особі необхідно пройти медичний огляд та лише у разі відсутності у неї відповідних медичних показань, провести щеплення. Йому не була надана об`єктивна інформація про щеплення, наслідки відмови від них та можливі поствакцинальні ускладнення та не запропоновано пройти медичний огляд. Вважає, що станом на даний час вакцинування проти COVID-19 є ризикованою медичною процедурою, відтак він не може надати згоди на участь в медичних експериментах, оскільки запропоновані вакцини не пройшли всіх стадій необхідних клінічних випробувань, а саме не пройшли четвертої фази досліджень вивчення побічних ефектів і протипоказань. Також зазначає, що вакцина від COVID-19 не є традиційною вакциною, її вплив на людський організм в подальшому ще не вивчений. Із покликанням на норми Конституції України та Кодекс законів про працю України, вважає, що примус до експериментального медичного втручання є неприпустимим, а відповідно відмова від участі в медичних експериментах не може бути підставою для відсторонення від роботи та/або позбавлення заробітної плати.

Ухвалою від 25.01.2022 прийнято до розгляду позов та відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Представник відповідача 14.02.2021 подала суду відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позову, вважає його безпідставним та необґрунтованим. Зокрема зазначає, що оскільки позивачем не було надано будь-яких підтверджуючих його вакцинацію проти COVID-19 документів чи довідки про наявність у нього абсолютних протипоказів до вакцинації, 08.12.2021 на підприємстві було видано наказ по особовому складу №342 К(п) «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 на період відсутності у нього щеплення проти COVID-19 без збереження заробітної плати». Вказаний наказ був погоджений з профкомом підприємства. Щодо покликань позивача про проходження медичного огляду перед вакцинацією, зазначила, що на момент відсторонення ОСОБА_1 , він не звертався із заявою про необхідність проходження ним будь-якого медичного огляду. Окрім цього, проходження працівниками медичного огляду перед вакцинацією проти COVID-19 за місцем праці на ДП «Львівський БТЗ» нормативними документами не передбачено. Також представник відповідача, із покликанням на постанову Верховного Суду від 10.03.2021 у справі №331/5291/19, вказала, що вимога про обов`язкову вакцинацію населення проти особливо небезпечних хворіб, з огляду на потребу охорони громадського здоров`я, а також здоров`я зацікавлених осіб, є виправданою. В даному питанні превалює принцип важливості суспільних інтересів над особистими, однак лише у тому випадку, коли таке втручання має об`єктивні підстави тобто було виправданим. Також у вказаній постанові наголошено на тому, що інтереси однієї особи не можуть домінувати над інтересами держави в питанні забезпечення безпеки життя і здоров`я його громадян. Представник відповідача зазначила, що оскільки відсутні підстави для скасування наказу ДП «Львівський БТЗ» від 08.12.2021 №342 К(п) про відсторонення ОСОБА_1 від роботи, відповідно і відсутні підстави для стягнення з відповідача в користь позивача середнього заробітку за час відсторонення від роботи.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовну заяву підтримав з підстав, що наведені у такій. Просив позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 заперечила з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву, просила відмовити у задоволенні позовних вимог за безпідставністю.

Заслухавши пояснення учасників справи та дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку.

Згідно з частиною 1 статті 4, частиною 1 статті 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивач ОСОБА_1 працює на ДП «Львівський БТЗ» на посаді електромонтера з обслуговування та ремонту електроустаткування 4 розряду, що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1 (а.с.11).

18 листопада 2021 директором ДП «Львівський БТЗ» В.А.Андрощуком видано наказ №248 «Про обов`язковість профілактичного щеплення проти COVID-19 працівників підприємства», згідно із яким, враховуючи, що ДП «Львівський БТЗ» включено в перелік підприємств державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, а також на виконання вимог ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», ст.46 КЗпП України, постанови КМУ від 09.12.2020 №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та з урахуванням наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 №2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», наказано Управлінню роботи з персоналом та соціальних питань до 03.12.2021 забезпечити проведення профілактичного щеплення працівників підприємства від гострої респіраторної хвороби COVID-19. Згідно із п.3 вказаного наказу, наказано начальнику відділу управління персоналом Кикені І.Р., у разі встановлення працівників, які відмовляються від проведення профілактичного щеплення, та не надали копію довідки форми №028-1/о, до 06.12.2021 письмово зафіксувати факт відмови працівників від щеплення та підготувати наказ про відсторонення їх від роботи з обов`язковим доведенням його до відома особам, які відсторонюються.

Зазначений наказ було доведено до відома позивача ОСОБА_1 02.12.2021, що підтверджується письмовим повідомленням «Про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19», другий примірник якого ним було отримано (а.с.12).

Відповідно до наказу директора ДП «Львівський БТЗ» від 08 грудня 2021 року №342 К(п) «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 », з 09.12.2021 відсторонено від роботи позивача ОСОБА_1 на період відсутності щеплення проти COVID-19 без збереження заробітної плати. Згідно із п.2 відсторонення від роботи ОСОБА_1 зберігає свою чинність до моменту надання ним підтверджуючого документу про щеплення проти COVID-19 або до моменту надання документу, яким підтверджуються абсолютні протипоказання до проведення профілактичних щеплень (а.с.14).

Стаття 46 КЗпП України передбачає можливість відсторонення працівників від роботи лише у випадках, прямо передбачених законодавством.

Згідно із ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та ст. 27 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» в Україні обов`язковими є профілактичні щеплення проти туберкульозу, поліомієліту, дифтерії, кашлюка, правця та кору.

Разом з тим, передбачається, що працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється Міністерством охорони здоров`я України (стаття 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб»).

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04 жовтня 2021 №2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», на період дії карантину обов`язковій вакцинації проти COVID-19 підлягають працівники: центральних органів виконавчої влади та їхніх територіальних органів; місцевих державних адміністрацій та їхніх структурних підрозділів; закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності.

Проте, наказом Міністерства охорони здоров`я України від 01.11.2021 №2393 «Про затвердження Змін до Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» доповнено перелік працівників, що підлягають вакцинації проти COVID-19». Пунктом 6 такого Переліку професій, встановлено, що обов`язковим профілактичним щепленням підлягають працівники підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року № 83.

ДП «Львівський БТЗ» включений до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки та безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року № 83.

Отже, на підставі ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19», наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 №2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» працівники ДП «Львівський БТЗ», як працівники об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки та безпеки держави, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, на період дії карантину.

Разом з тим, наказом Міністерства охорони здоров`я від 04 жовтня 2021 №2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» передбачено, що щеплення проводиться в разі відсутності абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень, відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 16 вересня 2011 року № 595, (у редакції наказу МОЗ України від 11 жовтня 2019 року № 2070).

Відповідно до пункту 3 Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 16 вересня 2011 року № 595, протипоказання до вакцинації встановлюються лікарем, який вирішує питання щодо проведення вакцинації відповідно до рекомендацій, викладених у цьому Переліку та інших національних настановах. За потреби для отримання додаткової інформації щодо верифікації діагнозу, перебігу захворювання, необхідності додаткових обстежень, лікар скеровує пацієнта до профільного спеціаліста, за висновком якого остаточно приймає рішення щодо проведення вакцинації.

Пунктом 4 вказаного Переліку визначені абсолютні протипоказання до введення вакцини, а саме наявність в анамнезі анафілактичної реакції на попередню дозу вакцини (підпункт 5.5 пункту 5 цього Переліку); вагітність - протипоказано введення живих вакцин (підпункт 5.12 пункту 5 цього Переліку); тяжка імуносупресія/імунодефіцит - протипоказано введення живих вакцин (підпункти 5.6, 5.7 пункту 5 цього Переліку); гострі захворювання з підвищенням температури вище 38,0°C - протипоказання для рутинної вакцинації (підпункт 5.1 пункту 5 цього Переліку).

З офіційного сайту «Вакцинація від COVID-19» (https://vaccination.covid19.gov.ua) вбачається, що усі вакцини від COVID-19 не можна використовувати у разі: важкої алергічної реакція на їхні компоненти чи попередню дозу; гострого захворювання (температура тіла вище 38,0°C); Вакцину CoronaVac/Sinovac Biotech не можна застосовувати, у разі вагітності чи годування грудьми; синдром Гійєна-Барре в анамнезі. мРНК-вакцину виробника Pfizer/BioNTech не можна використовувати, якщо наявна тяжка алергічну реакцію після першої дози вакцини або до будь-якого з її компонентів (наприклад, анафілактичний шок тощо); негайну алергічну реакцію будь-якого ступеня тяжкості на першу дозу вакцини мРНК COVID-19 або будь-якого з її компонентів (включно з поліетиленгліколем) після введення вакцини; негайну алергічну реакцію будь-якого ступеня тяжкості на полісор.

Суд звертає увагу на те, що протипоказання до вакцинації встановлюються лікарем, який вирішує питання щодо проведення вакцинації відповідно до рекомендацій, викладених Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень та інших національних настановах.

Позивачем ОСОБА_1 суду не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, що він має абсолютні протипоказання, за наявності яких не можна використовувати будь-яку вакцинацію.

Покликання ОСОБА_1 на те, що вакцинація проти COVID-19 не є традиційною вакциною, її вплив на людський організм в подальшому ще не вивчений, оскільки вакцини не пройшли всіх стадій необхідних клінічних випробувань, не заслуговують на увагу, оскільки жодного доказу таких обставин позивачем не надано.

Міністерство юстиції України зробило висновок, що наказ Міністерства охорони здоров`я № 2153 відповідає Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема статті 8 Конвенції «Право на повагу до приватного і сімейного життя», а також практиці Європейського суду з прав людини, свідченням чого є реєстрація цього наказу Міністерством юстиції України.

Державна реєстрація нормативно-правового акту полягає у проведенні правової експертизи на відповідність його Конституції та законодавству України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод року і протоколам до неї, міжнародним договорам України, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та зобов`язанням України у сфері європейської інтеграції та праву Європейського Союзу, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а також прийнятті рішення про державну реєстрацію цього акта, присвоєнні йому реєстраційного номера та занесенні до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів (пункт 4 Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 1992 № 731).

Отже, у разі виникнення недовіри до вказаного наказу та питань щодо його законності, не має бути сумнівів, зважаючи на те, що необхідну процедуру введення його в дію він пройшов.

Статтею 46 КЗпП України передбачено, що відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1236 (в оновленій редакції) саме керівники державних органів (державної служби), керівники підприємств, установ та організацій мають забезпечити: 1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 4 жовтня 2021 р. № 2153; 2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до ст. 46 КЗпП України, ч.2 ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та ч.3 ст.5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я; 3) взяття до відома, що: на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням ч.1 ст. 94 КЗпП, ч.1 ст.1 Закону України «Про оплату праці» та ч.3 ст.5 Закону України «Про державну службу»; відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома особам, які відсторонюються; відсторонення від роботи оформляється наказом (розпорядженням) роботодавця, в якому мають бути наведені підстава та строки відсторонення. Працівник має ознайомитись з таким наказом негайно під підпис.

Бездіяльність роботодавця з відсторонення працівників може мати негативні наслідки для нього, оскільки згідно із ст.44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачена адміністративна відповідальність за порушення правил щодо карантину людей.

Законодавством України не передбачена примусова вакцинація, відтак навіть якщо щеплення обов`язкове, змусити будь-кого вакцинуватися примусово неможливо. Саме тому, у разі відсутності вакцинації діюче законодавство дозволяє відсторонювати деяких працівників без виплати заробітної плати.

Приймаючи рішення у даній справі, неможливо оминути увагою право позивача на повагу до приватного життя, яке закріплене у ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, де вказано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ, примусова вакцинація - як примусове медичне лікування - означає втручання в право на повагу до приватного життя, що включає фізичну та психологічну недоторканність особи, як це гарантується пунктом 1 статті 8 (див. Сальветті проти Італії, № 42197/98, 9 липня 2002 р., та Маттер проти Словаччини, № 31534/96, 5 липня 1999 р.)

Водночас, Європейський суд з прав людини висловлював думку, що порушення фізичної недоторканості заявника можна вважати виправданим дотриманням цілей охорони здоров`я населення та необхідністю контролювати поширення інфекційного захворювання (параграф 33, 36 рішення у справі «Соломахін проти України» від 15 березня 2012 року).

У постанові Верховного Суду від 10.03.2021 у справі №331/5291/19 вказано, що вимога про обов`язкову вакцинацію населення проти особливо небезпечних хвороб, з огляду на потребу охорони громадського здоров`я, а також здоров`я зацікавлених осіб, є виправданою. Тобто в даному питанні превалює принцип важливості суспільних інтересів над особистими, однак лише у тому випадку, коли таке втручання має об`єктивні підстави тобто було виправданим.

З`ясовуючи питання про те, чи було втручання у право позивача, встановлено, що обов`язкова вакцинація для певних категорій працівників чітко передбачена національним законом, а саме ст. 10 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», ст.5 та ст.27 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення», ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб».

Окрім цього, 30.03.2020 до Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» були внесені зміни та доповнено такий Прикінцевими положеннями, у п. 2-3 яких законодавець зокрема вказав, що тимчасово, на період здійснення заходів щодо запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), передбачених карантином, встановленим Кабінетом Міністрів України, з урахуванням епідемічної ситуації, можуть бути запроваджені обмежувальні протиепідемічні заходи щодо фізичних осіб.

В подальшому, відповідно до ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», де вказано, що перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, Міністерством охорони здоров`я України видано наказ від 04.10.2021 № 2153, яким було затверджено перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. До цього переліку, як зазначено вище, увійшли зокрема працівники підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, зокрема працівники ДП «Львівський БТЗ».

Таким чином, обов`язок позивача, як особи, яка працює на підприємстві державної власності, що має стратегічне значення для економіки і безпеки держави, пройти профілактичне щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, був чітко передбачений національним законодавством.

Окрім цього, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, ОСОБА_1 покликався також на порушення його права на працю.

Дійсно, обмеження прав громадян, зокрема права на працю можливе лише в умовах військового чи надзвичайного стану та мають встановлюватися виключно законом, ухваленим Верховною Радою України. Однак в даному випадку, обов`язкова вакцинація ОСОБА_1 з подальшим його відстороненням у разі відсутності щеплення тимчасово обмежило його право на працю з огляду на суспільні інтереси. Тобто, позивач не звільнений з роботи, а тимчасово відсторонений.

Окрім того, згідно із статтею 43 КЗпП України право на працю включає в себе можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Отже, позивач ОСОБА_1 не позбавлений можливості обирати професію чи заняття, які не вимагають обов`язкової вакцинації.

Враховуючи те, що відсторонення від роботи позивача є особливим запобіжним заходом, який застосовується у виняткових випадках, і має за мету відвернення та/або попередження негативних наслідків та на період відсторонення від роботи ОСОБА_1 , робоче місце за ним зберігається, суд приходить до висновку, що в даному випадку відсутнє порушення права позивача на працю, визначене статтею 43 Конституції України, відтак позовні вимоги про скасування наказу про відсторонення від роботи не підлягають задоволенню. Окрім цього, суд також не знаходить підстав для задоволення похідної вимоги про виплату невиплаченої заробітної плати за час відсторонення позивача від роботи.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, відтак понесені позивачем судові витрати у виді сплаченого судового збору в розмірі 992,40 грн. слід покласти на позивача, відповідно до вимог статті 141 ЦПК України.

Керуючись статтями 13, 81, 89, 263 265 ЦПК України,

у х в а л и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного підприємства «Львівський бронетанковий завод» про визнання незаконним і скасування наказу про відсторонення від роботи і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено 21.02.2022.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 .

Відповідач: Державне підприємство «Львівський бронетанковий завод», , м.Львів, вул.Стрийська, 73.

Суддя Д.Ю. Теслюк