ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/6887/21 Номер провадження 22-ц/814/89/22Головуючий у 1-й інстанції Предоляк О.С. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Дряниці Ю. В., Пилипчук Л. І.

за участю секретаря: Ракович Д. Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 вересня 2021 року у складі судді Предоляк О. С.

у справі за заявою ОСОБА_2 про забезпечення доказів до пред`явлення позову,

в с т а н о в и в:

У липні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про забезпечення доказів до подання позовної заяви шляхом витребування у ОСОБА_1 та ОСОБА_3 копії договору ВТА № 211154 від 11.10.2012 року купівлі-продажу 2/100 частки нерухомого майна - нежитлових приміщень АДРЕСА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Григоренком Г.І., за реєстровим № 1520.

Заява мотивована тим, що 24.06.1989 між нею та ОСОБА_4 було укладено шлюб.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22.08.2007 визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_3 право власності на нерухоме майно: по 1/2 за кожним на нежитлові приміщення за АДРЕСА_1 .

Вказувала, що 01.06.2021 вона звернулася до державного реєстратора з запитом про отримання витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно відносно набутого в період шлюбу з ОСОБА_4 нерухомого майна, з якого їй стало відомо, що 04.12.2012 до реєстру внесено запис про продаж ОСОБА_3 гр. ОСОБА_1 2/100 частки майна - нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та їй, ОСОБА_2 , оскільки Ѕ частки вказаного нерухомого майна набута нею в період шлюбу та належить їй на підставі статті 60 СК України.

Зазначала, що в порушення норм статті 362 ЦК України їй не надходило повідомлення від ОСОБА_3 про намір продати частки в належному їй майні, а тому вона має намір подати до суду позов про переведення на неї прав та обов`язків покупця.

Для переведення на неї прав покупця за договором купівлі-продажу ВТА № 211154 від 11.10.2012 вона повинна внести на депозитний рахунок суду суму в розмірі вартості 2/100 частки нерухомого майна (нежитлових приміщень за адресою АДРЕСА_1 ,), але ціна договору їй невідома, оскільки відповідачі про намір укласти договір купівлі-продажу її не інформували. Нею на адресу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 надсилались заяви про надання копії договору купівлі-продажу ВТА № 211154 від 11.10.2012, проте копія договору до цього часу не надана, чим, на її думку, порушуються її права.

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 вересня 2021 року заяву ОСОБА_2 задоволено.

Витребувано від ОСОБА_1 копію договору купівлі-продажу ВТА № 211154 від 11.10.2012 2/100 частки нерухомого майна - нежитлових приміщень АДРЕСА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Григоренком Г. І., за реєстровим № 1520.

Витребувано від ОСОБА_3 копію договору купівлі-продажу ВТА № 211154 від 11.10.2012 2/100 частки нерухомого майна - нежитлових приміщень АДРЕСА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Григоренком Г. І., за реєстровим № 1520.

Не погодившись з даною ухвалою, ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали, неповне з`ясування обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу районного суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_2 .

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що ні в заяві про забезпечення доказів, ні в оскаржуваній ухвалі не наведено обставин та фактів, підтверджених належними доказами , про необхідність саме такого заходу забезпечення доказів та про існування очевидної небезпеки знищення, приховування доказів чи інших обставин, які б свідчили про можливе ускладнення або неможливість отримання таких доказів у майбутньому.

Зауважує, що копію договору заявник могла б отримати будь яким іншим способом, оскільки угода була укладена в 2012 році, а тому копія договору зберігається в Кременчуцькому МБТІ, а також в приватного нотаріуса Григоренка Г. І., який його посвідчував, що виключає можливість отримання доказів за рахунок майбутніх відповідачів.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду залишити без змін.

Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги.

За правилами частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині, зокрема, є порушення норм процесуального права.

По справі встановлено, що ОСОБА_2 має намір звернутися до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про переведення прав покупця за договором купівлі-продажу ВТА № 211154 від 11.10.2012, а тому подала заяву про забезпечення доказів, шляхом витребування у ОСОБА_1 та ОСОБА_3 копії договору ВТА № 211154 від 11.10.2012 купівлі-продажу 2/100 частки нерухомого майна - нежитлових приміщень АДРЕСА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Григоренком Г.І., за реєстровим № 1520.

Задовольняючи заяву про забезпечення доказів шляхом їх витребування, суд першої інстанції виходив з необхідності забезпечення права особи на судовий захист та неможливості позивача самостійно отримати відповідні докази.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно положень частин першої, другої статті 116 ЦПК України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом. Заява про забезпечення доказів може бути подана до суду як до, так і після подання позовної заяви.

Отже, забезпечення доказів - це вжиття судом заходів, направлених на закріплення і збереження доказів. Підставою забезпечення доказів є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення доказів може утруднити чи зробити неможливим збирання чи подання доказів або засіб доказування може бути втрачений.

Відповідно до частини третьої статті 116 ЦПК України заява про забезпечення доказів може бути подана до суду як до, так і після подання позовної заяви.

Згідно вимог пунктів 4, 5 частини першої статті 117 ЦПК України у заяві про забезпечення доказів повинні бути вказані докази, забезпечення яких є необхідним, а також обставини, для доказування яких вони необхідні, а також обґрунтування необхідності забезпечення таких доказів.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Процесуальний механізм забезпечення доказів, зокрема шляхом їх витребування, призначений для того, щоб отримати та зберегти ті докази, щодо яких існують достатні підстави вважати, що з часом їх може безповоротно втрачено.

Забезпечення доказів це не тільки спосіб здобути докази, які стосуються предмету доказування і мають значення, потрібні для вирішення справи, але насамперед спосіб одночасно запобігти їх ймовірній втраті у майбутньому.

Щодо останнього, то ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах і тільки в сукупності усіх наведених фактах і тільки в сукупності усіх наведених умов, суд може вжити заходів для забезпечення доказів.

Отже, процесуальним порядком та механізмом забезпечення доказів передбачено, що суд (суддя) розглядаючи заяву про забезпечення доказів, має з урахуванням обґрунтування необхідності забезпечення доказів пересвідчитися, зокрема, в тому, що зволікання з цим питанням поставить під загрозу можливість подання доказів у майбутньому (вони можуть бути знищені, пошкоджені, втратити свою доказову цінність тощо).

Аналіз норм права, що регулюють порядок вирішення вказаного питання, дає можливість зробити висновок про те, що задовольняючи заяву про забезпечення доказів, суд має пересвідчитися в тому, що у особи, яка бере участь у справі є складнощі в отриманні документів, тобто об`єктивної неможливості одержання та подання доказового матеріалу до суду особисто, через обставини, які перешкоджають такому поданню. Ці складнощі можуть мати юридичний та фактичний характер. Складнощі юридичного характеру полягають в тому, що на заваді одержанню та поданню доказу є норма закону забороняючого характеру, яка обмежує доступ особи до потрібної доказової інформації. Фактичні складнощі в одержанні доказів мають місце, коли, незважаючи на вжиті особою заходи, потрібний їй доказ одержати не вдалося.

Крім того, основною складовою обґрунтованості заяви про витребування доказів необхідна доведеність обставин, що існують достатні підстави вважати, що такі докази будуть втрачені в подальшому.

Така ж позиція Верховним Судом в ухвалі від 02 травня 2019 року під час розгляду справи № 3д/9901/2/19.

Вирішуючи питання про забезпечення доказів, суд першої інстанції формально застосував лише загальні норми статей ЦПК України, якими передбачено розгляд заяви про забезпечення доказів, фактично не навівши в своїй ухвалі мотивів прийнятого рішення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06 лютого 2020 року під час розгляду справи № 9901/241/19 зазначила, що недостатньо лише просто написати у мотивувальній частині ухвали пару речень загального характеру про необхідність забезпечення позову чи вданому випадку доказів. Необхідно обґрунтувати існування реальної загрози невиконання рішення суду чи утруднення його виконання, а в даному випадку існування реальної загрози знищення чи втрати доказів, що унеможливить отримання їх в майбутньому.

За результатами розгляду заяву про забезпечення доказів суд постановляє ухвалу про задоволення чи відмову в задоволенні заяви (частина п`ята статті 118 ЦПК України).

Необхідно відмітити, що цивільним процесуальним законодавством передбачено механізм витребування доказів як способу забезпечення доказів (стаття 116 ЦПК України) та витребування доказів (стаття 84 ЦПК України).

Незважаючи на те, що законодавець в ЦПК України відмежував ці поняття та закріпив різними статтями, заявник помилково ототожнює витребування доказів як спосіб забезпечення доказів, що в майбутньому можуть бути втрачені або їх подання виявиться ускладненим, та витребування доказів як сприяння суду сторонам в поданні відповідного доказу, який неможливо отримати самостійно.

Згідно частини першої статті 84 ЦПК України, учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Для вирішення питання про забезпечення доказів, зокрема, і до подання позовної заяви, слід враховувати положення статті 116 ЦПК України, а саме те, що така процесуальна дія може бути вчинена судом, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим або утрудненим. В інших випадках витребування доказів можливе у разі неможливості учасника самостійно надати докази, однак на іншій процесуальній стадії, а саме після відкриття провадження у справі.

Звернення до суду з відповідною заявою про забезпечення доказів, зокрема шляхом їх витребування, це не лише спосіб здобути докази, які стосуються предмету доказування і мають значення/потрібні для вирішення справи, але насамперед спосіб одночасно запобігти їх ймовірній втраті у майбутньому. Щодо останнього, то ризик такої втрати має ґрунтуватися на об`єктивних фактах. Тільки в сукупності усіх наведених умов суд може вжити заходів для забезпечення доказів.

З матеріалів справи вбачається, що заявник звернулася до суду із заявою про витребування доказів як спосіб забезпечення доказів, посилаючись на те, що усі використані банком можливі заходи позасудового отримання доказів не дали бажаних результатів, у зв`язку із чим, у позивача виникли труднощі у збиранні та поданні до суду необхідних доказів.

Проте, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що в поданій заяві заявником не наведено підстав, які дають можливість припускати, що засоби доказування можуть бути втрачені, їх збирання або подання стане згодом неможливим чи утрудненим.

Підстав вважати, що договори купівлі-продажу ВТА № 211154 від 11.10.2012 купівлі-продажу 2/100 частки нерухомого майна - нежитлових приміщень АДРЕСА_1 можуть бути втраченими немає і їх отримання можливе на наступних стадіях судового розгляду після відкриття провадження у справі.

З огляду на наведене відсутні підстави для вжиття заходів забезпечення доказів в порядку статті 116 ЦПК України.

За таких обставин, ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права та підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення доказів.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 вересня 2021 року - скасувати, ухвалити по справі нове судове рішення.

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення доказів до пред`явлення позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді Ю. В. Дряниця

Л. І. Пилипчук