ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/833/22Головуючий по 1 інстанції
Справа №705/382/22 Категорія: 308010000 Гудзенко В.Л.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2022 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: :

Головуючого Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )

Суддів Вініченка Б.Б., Новікова О.М.

За участі секретаря Любченко Т.М.

учасники справи:

позивач - військова частина НОМЕР_2;

відповідач - ОСОБА_1 ;

третя особа на стороні позивача: квартирно-експлуатаційний відділ м. Біла Церква;

особа, яка подає апеляційну скаргу - відповідач ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси в режимі відео конференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 21 квітня 2022 року, ухваленого під головуванням судді Гудзенко В.Л. у приміщенні Уманського міськрайонного суду Черкаської області 21.04.2022 року,у справі за позовом військової частини НОМЕР_2 до ОСОБА_1 , третя особа на стороні позивача: квартирно-експлуатаційний відділ м. Біла Церква про виселення із житлового приміщення, -

в с т а н о в и в :

20.01.2022 року військова частина НОМЕР_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про виселення із житлового приміщення.

В обґрунтування позову вказується, що згідно до наказу Міністерства оборони України від 31.01.2019 року № 40 «Про проведення експерименту із забезпечення службовим житлом шляхом закріплення його за посадами військовослужбовців Збройних Сил України» (зі змінами) та наказу Міністерства оборони України від 19.02.2020 року № 51 «Про продовження проведення експерименту із забезпечення службовим житлом шляхом закріплення його за посадами військовослужбовців Збройних Сил України», у Збройних Силах України проводиться експеримент.

З метою виконання наказу був виданий Порядок проведення експерименту із забезпечення службовим житлом шляхом закріплення його за посадами військовослужбовців Збройних Сил України, затвердженого начальником Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України від 01.02.2019 року (зі змінами від 25.07.2019 року та від 04.09.2019 року), житлові приміщення включаються до службового (штатно-посадового) житла рішенням заступника Міністра оборони України (згідно з розподілом обов`язків) за поданням Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України.

Відповідно до наказу Міністерства оборони України від 16.07.2019 року № 385 «Про закріплення нерухомого військового майна» штатно-посадова квартира АДРЕСА_1 , закріплена на праві оперативного управління за військовою частиною НОМЕР_2.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 11.09.2019 року № 540 «Про закріплення за посадами та військовослужбовцями штатно-посадового житла у військовій частині НОМЕР_2» та наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 27.07.2020 року № 264 «Про внесення змін до наказу від 11.09.2019 року № 540», за посадою заступника командира з матеріально - технічного забезпечення - начальника відділу була закріплена штатно-посадова квартира за адресою: АДРЕСА_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 02.12.2019 року № 677 «Про рішення, прийняті на засіданнях житлової комісії частини щодо розподілу штатно-посадового житла серед військовослужбовців, що перебувають на обліку на поліпшення житлових умов у військовій частині НОМЕР_2», у кв. АДРЕСА_1 був розміщений майор ОСОБА_1 із сім`єю.

Між військовою частиною НОМЕР_2 та майором запасу ОСОБА_1 був укладений договір надання у користування військовослужбовцю Збройних Сил України службового (штатно-посадового) житла від 02.01.2020 року № 7.

Відповідно до вказаного наказу Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України № 228 від 30.11.2017 року на посаді заступника командира з матеріально - технічного забезпечення - начальника відділу проходив військову службу майор ОСОБА_1 .

Наказом Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України № 34 від 07.02.2020 року майор ОСОБА_1 звільнений з військової служби у запас за п. «б» п. 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час або обмежену придатність у воєнний час, за винятком випадків, визначених положеннями про проходження громадянами України військової служби).

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 23.02.2020 року № 39 (по стройовій частині) майора ОСОБА_1 виключено із списків особового складу частини.

В умовах укладеного договору зазначено, що житлове приміщення для тимчасового користування надається військовослужбовцю на строк проходження ним служби. Договір не надає користувачу та членам його сім?ї права реєструвати місце проживання за адресою житлового приміщення та не є підставою для державної реєстрації речових прав на нього за користувачем та членами його сім?ї. Користувач зобов?язаний використовувати житлове приміщення за призначенням.

У разі отримання житлового приміщення для постійного проживання або службового житла або компенсації за належне для отримання житлове приміщення, або переведення на іншу посаду, або звільнення з військової служби користувач зобов?язаний звільнити житлове приміщення у місячний строк разом із членами сім?ї. При цьому, дія договору припиняється у зв`язку із закінченням строку, на який його було укладено. Умовами договору також передбачено, що власник (управитель) має право вимагати від користувача звільнення житлового приміщення, у разі використання його не за призначенням, переміщення на іншу посаду, звільнення користувача з військової служби, отримання іншого житла чи компенсації за нього. Укладення договору не створює для користувача та членів його сім?ї будь-яких інших прав на отримане у користування житлове приміщення, крім права тимчасового користування. Житлове приміщення не підлягає піднайму, бронюванню, приватизації, даруванню, викупу, передачі у заставу або займу чи в користування третім особам. Єдиним документом, що підтверджує надання житлового приміщення користувачу та звільнення ним житлового приміщення є підписаний сторонами акт прийому-передачі приміщення, в якому зазначається стан житлового приміщення, обладнання чи іншого майна, яке знаходиться в житловому приміщенні.

Майор ОСОБА_1 погодився на умови договору, поставив свій підпис, але до цього часу використовує житло на власний розсуд в супереч волі позивача, адже фактичне вивільнення штатно-посадової квартири за адресою: АДРЕСА_1 , та повернення її позивачу не відбулося.

Враховуючи викладене у позові, позивач військова частина НОМЕР_3 просить суд виселити відповідача ОСОБА_1 разом із сім`єю зі штатно-посадової квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь військової частини НОМЕР_3 в розмірі 2270,00 грн.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 21 квітня 2022 року позов задоволено.

Виселено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із сім`єю зі штатно-посадової квартири АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь військової частини НОМЕР_2 сплачений судовий збір в розмірі 2270 грн. 00 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник вказує, що постановою Черкаського апеляційного суду від 18.08.2021 року рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 26.03.2021 року за позовом скаржника до квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква, треті особи на стороні відповідача: Міністерство оборони України, військова частина НОМЕР_2 про визнання права на виключення квартири з числа службових для забезпечення сім`ї постійним житлом - скасовано та позовні вимоги задоволено. Визнано за скаржником право на виключення з числа службового житла: квартири АДРЕСА_1 , яка складається з двох кімнат загальною площею 61,2 кв. м., житловою площею 31,7 кв. м. Зобов`язано квартирно-експлуатаційний відділ м. Біла Церква подати до виконавчого комітету Уманської міської ради Черкаської області клопотання разом з належно оформленими документами про виключення з числа службового житла: квартири АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга мотивована тим, що скаржник є військовослужбовцем звільненим з військової служби за станом здоров`я, приймав безпосередню участь в антитерористичній операції, є учасником бойових дій та інвалідом 2 групи війни, перебуває на квартирному обліку в військовій частині НОМЕР_2, як у черзі для першочергового отримання житла, так і в черзі для позачергового отримання житла, а отже, не може бути виселений з відповідного житла.

Вважає, що суд безпідставно не звернув уваги на його клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами не міг бути проведений в зв`язку з тим, що дана справа має для скаржника велике значення, оскільки вирішується питання щодо нього та членів його сім`ї відносно проживання у житлі чи на вулиці, є необхідність надання доказів та доведення їх. Крім того, вирішується питання не тільки долі скаржника щодо проживання в даній квартирі, а й долі його малолітніх дітей: доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , для захисту інтересів яких взагалі необхідно було залучити Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Уманської міської Ради, в якості третьої особи на стороні відповідача, без самостійний вимог, для захисту прав та інтересів малолітніх дітей.

Звертає увагу на те, що з часу отримання даного житла і по сьогодні проживає в ньому на законних підставах, користуюється ним, утримує дане житло. Позовна заява не містить взагалі посилань на норми закону, які б передбачали виселення скаржника та членів його сім`ї з займаного житла. Посилання на накази Міністра Оборони України та накази командира не є законом, тоді як у відповідності до ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом.

Скаржник вказує, що якщо звернутись до наказу Міністерства оборони України від 31.01.2019 року № 40 «Про проведення експерименту із забезпечення службовим житлом шляхом закріплення його за посадами військовослужбовців Збройних Сил України», то термін дії даного наказу не зазначений, а лише зазначено в п. 1 період проведення експерименту - у 2019 році

19.02.2020 року було видано наказ Міністерства оборони України № 51 «Про продовження проведення експерименту із забезпечення службовим житлом шляхом закріплення його за посадами військовослужбовців Збройних Сил України», де у п. 1 слова та цифри «у 2019 році» замінено словами та цифрами « у 2019 та 2020 роках», тобто на сьогодні термін дії експерименту сплив і термін його дії не продовжено, а тому ніякого експерименту уже не має, а відповідно і вирішення даного спору є недоцільним.

В апеляційній скарзі зазначається, що, враховуючи положення ст. ст. 124, 125 Житлового кодексу України, задоволення позовних вимог позивача не можливо з тих підстав, що скаржник підпадає під наступні категорії: осіб з інвалідністю внаслідок війни та інших осіб з інвалідністю з числа військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії або каліцтва, що їх вони дістали при захисті чи при виконанні інших обов?язків військової служби, або внаслідок захворювання, зв?язаного з перебуванням на фронті; особи, яка пропрацювала на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років.

Звертає увагу на те, що разом зі скаржником проживають малолітні діти, експеримент закінчився та відповідно до постанови Черкаського апеляційного суду від 18.08.2021 року за ним визнано право на виключення з числа службового житла: квартири АДРЕСА_1 .

Підсумовуючи викладене в апеляційній скарзі, скаржник ОСОБА_1 вважає, що судом першої інстанції було допущено порушення, перш за все, вимог основного Закону України - це Конституції України, Житлового кодексу України, ЦК України, ЦПК України та інших законодавчих актів, не залучено до участі в справі Орган опіки та піклування, суд виселив на вулицю малолітніх дітей, не надав належної оцінки поданому клопотанню про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та залучення до справи Органу опіки та піклування.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить суд апеляційної інстанції рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 21 квітня 2022 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

14 червня 2022 року на адресу Черкаського апеляційного суду від військової частини НОМЕР_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу.

В обґрунтування відзиву зазначається, що між військовою частиною НОМЕР_2 та майором запасу ОСОБА_1 був укладений договір надання у користування військовослужбовцю Збройних Сил України службового (штатно-посадового) житла від 02.01.2020 року № 7. Цей договір був підписаний відповідачем ОСОБА_1 свідомо та добровільно, а це означає, що відповідач знав про наслідки недотримання вимог, передбачених у пунктах даного договору.

ОСОБА_1 погодився на умови договору, поставив свій підпис, але до цього часу використовує житло на власний розсуд, всупереч волі позивача.Фактичне вивільнення штатно посадової квартири за адресою: АДРЕСА_1 та повернення її позивачу не відбулося.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 04.06.2020 року № 204 «Про рішення, прийняті на засіданні житлової комісії частини», зазначено про те, що майора запасу ОСОБА_1 разом із сім`єю залишити на квартирному обліку у військовій частини та зобов`язано його здати службове (штатно-посадове) житло за адресою: АДРЕСА_1 , розрахувавшись за отримані комунальні послуги за період проживання.

Позивач зазначає, що вимога залучити Орган опіки та піклування, в особі виконавчого комітету Уманської міської ради, в якості третьої особи на стороні відповідача, без самостійних вимог, для захисту прав та інтересів малолітніх дітей є безпідставною, так як договір про надання в користування штатно-посадового житла було укладено добровільно, на момент укладання договору скаржник не заперечував проти його умов, він погодився на умови договору, і відповідно закріпив цю згоду своїм підписом.

Відповідно до п. 7.1 договору він набирає чинності з дати його підписання і діє до моменту виключення військовослужбовця зі списків військової частини НОМЕР_2. Тобто, на момент підписання договору скаржник усвідомлював наслідки недотримання умов договору для себе та членів його сім`ї.Тим більше, враховуючи що п. 1.6. договору передбачає - даний договір не надає користувачу та членам його сім?ї права реєструвати місце проживання за адресою житлового приміщення та не є підставою для державної реєстрації речових прав на нього за користувачем та членами його сім?ї.

Позивач звертає увагу на те, що постанова Черкаського апеляційного суду від 18 серпня 2021 року у справі № 705/615/21, якою скасоване рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 26.03.2021 року за позовом відповідача ОСОБА_1 до КЕВ м. Біла Церква, треті особи на стороні відповідача: Міністерство оборони України, військова частина НОМЕР_2 про визнання права на виключення квартири з числа службових прийняте не на користь ОСОБА_1 має різні позовні вимоги стосовно одного предмета позову, а саме визнання права на виключення квартири з числа службових для забезпечення сім`ї постійним житлом (№ 705/615/21) та виселення з житлового приміщення (№ 705/382/22), а також не може вважатися достатнім аргументом для вирішення справи, оскільки вона оскаржується в касаційному порядку.

Вважає, що посилання скаржника на норми ст. 109 ЖК України, щодо порядку виселення з житлового приміщення, не відповідають дійсності оскільки громадянин ОСОБА_1 не позбавлений права на отримання житлового приміщення, він і досі перебуває на квартирному обліку у військовій частині НОМЕР_2 для отримання житла. Права скаржника в даному випадку порушені не будуть, тим більше дотриманий порядок отримання житла згідно черги.

За останніми даними 01.04.2021 року згідно списків військовослужбовців Уманського гарнізону, які перебувають на квартирному обліку, ОСОБА_1 знаходиться у загальній черзі під номером 234, а списках першочергових під номером 55. А тому, задовольняючи вимоги скаржника, стосовно забезпечення його житловим приміщенням (тим більше штатно-посадовим) військовою частиною, судом першої інстанції були б порушені права осіб, які перебувають на квартирній черзі, та зазначені у списку вище.

Акцентується увагу на тому, що експеримент як і Порядок його проведення не скасовані жодним нормативно-правовим актом, а значить, що вони діють і військова частина НОМЕР_2, в свою чергу, діє в межах Закону.

У відзиві військова частина НОМЕР_2 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

20 червня 2022 року на адресу Черкаського апеляційного суду надійшло пояснення на апеляційну скаргу від третьої особи - квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква.

В обґрунтування пояснення вказується, що між позивачем та відповідачем був укладений договір надання у користування військовослужбовцю Збройних Сил України службового (штатно-посадового) житла від 02.01.2022 року № 7.

Відповідно до даного договору житлове приміщення для тимчасового користування надається військовослужбовцю на строк проходження ним служби, не надає користувачу та членам його сім`ї права реєструвати місце проживання за адресою житлового приміщення та не є підставою для державної реєстрації речових прав на нього за користувачем і членами його сім`ї, відповідач у разі звільнення з військової служби зобов`язаний звільнити житлове приміщення у місячний строк разом із членами сім`ї.

Однак відповідач ОСОБА_1 , погодившись на умови договору, закріпивши цю згоду своїм підписом, до цього часу використовує житло на власний розсуд всупереч волі позивача.

В поясненні вказується, що дії відповідача ОСОБА_1 протизаконні, останній намагається отримати житло для постійного користування без дотримання порядку визначеного Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловим приміщенням» від 03.08.2006 року № 1081, наказу Міністра оборони України «Про затвердження Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями» від 31.07.2018 року № 380, порушуючи права інших осіб, що перебувають на загальній черзі, першочерговій та позачерговій перед ним для отримання житла.

Приймаючи до уваги зазначене в поясненнях до апеляційної скарги, квартирно-експлуатаційний відділ м. Біла Церква просить суд апеляційної інстанції у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 21 квітня 2022 року,у справі за позовом військової частини НОМЕР_2 до ОСОБА_1 , третя особа на стороні позивача: квартирно-експлуатаційний відділ м. Біла Церква про виселення із житлового приміщення - відмовити в повному обсязі.

Заслухавши суддю - доповідача,пояснення представника позивача, відповідача ОСОБА_1 представника відповідача, надані в режимі відео конференції із апеляційним судом, пояснення представника третьої особи, яка з`явилась в суд апеляційної інстанції, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення чи змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду, викладеним у рішенні суду першої інстанції обставинам справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вищевказаним вимогам закону.

Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог позивача про виселення з житлового приміщення, суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог, прийшовши до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки штатно - посадове (службове) житло надавалося відповідачу ОСОБА_1 у порядку проведення експерименту із забезпечення службовим житлом шляхом закріплення його за посадами військовослужбовців Збройних Сил України, в тимчасове користування, тобто на час зайняття ним відповідної посади.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та вимогам закону, так як судом допущено неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Однією з основних засад судочинства, визначених п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 31 січня 2019 року Міністерством оборони України видано наказ № 40 «Про проведення експерименту із забезпечення службовим житлом шляхом закріплення його за посадами військовослужбовців Збройних Сил України» (а. с. 7).

Відповідно до наказу Міністерства оборони України від 16.07.2019 року № 385 «Про закріплення нерухомого військового майна» штатно - посадова квартира АДРЕСА_1 , закріплена на праві оперативного управління за військовою частиною НОМЕР_2 (а. с. 8).

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 11.09.2019 року № 540 «Про закріплення за посадами та військовослужбовцями штатно - посадового житла у військовій частині НОМЕР_2» та наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 27.07.2020 року № 264 «Про внесення змін до наказу від 11.09.2019 № 540», за посадою заступника командира з матеріально - технічного забезпечення - начальника відділу була закріплена штатно посадова квартира за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 10).

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 02.12.2019 року № 677 «Про рішення, прийняті на засіданнях житлової комісії частини щодо розподілу штатно-посадового житла серед військовослужбовців, що перебувають на обліку на поліпшення житлових умов у військовій частині НОМЕР_2», у кв. АДРЕСА_1 був розміщений майор ОСОБА_1 з сім`єю (а. с. 11).

Між військовою частиною НОМЕР_2 та майором ОСОБА_1 був укладений договір надання у користування військовослужбовцю Збройних Сил України службового (штатно-посадового) житла від 02.01.2020 року № 7 (а. с. 14-16).

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 23.02.2020 № 39 (по стройовій частині) майора ОСОБА_1 виключено із списків особового складу частини (а. с. 17).

Згідно ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених ЖК України та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 1 ст. 125 ЖК України встановлено, що робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення.

Однак, ст. 126 ЖК України передбачає, що без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у статті 124 цього Кодексу, не може бути виселено, зокрема, осіб з інвалідністю внаслідок війни та інших осіб з інвалідністю з числа військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії або каліцтва, що їх вони дістали при захисті чи при виконанні інших обов?язків військової служби, або внаслідок захворювання, зв?язаного з перебуванням на фронті; учасників Другої світової війни, які перебували у складі діючої армії; сім?ї військовослужбовців і партизанів, які загинули або пропали безвісти при захисті чи при виконанні інших обов?язків військової служби; сім?ї військовослужбовців; осіб з інвалідністю з числа осіб рядового і начальницького складу органів Міністерства внутрішніх справ, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії або каліцтва, що їх вони дістали при виконанні службових обов?язків; осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років.

Так, з витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 23.02.2020 року № 39 (по стройовій частині) вбачається, що станом на дату звільнення ОСОБА_4 у запас, вислуга років останнього складає 16 років 07 місяців 04 дня (а. с. 17).

Відповідно даних посвідчення серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 є особою з інвалідністю II групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - осіб з інвалідністю внаслідок війни (а. с. 37).

Згідно довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААБ № 470514 причиною інвалідності є захворювання, пов`язані із захистом Батьківщини (а. с. 38).

Законодавець визначив вичерпний перелік обставин, з настанням яких позивач наділений правом ініціювати виселення відповідачів.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду вважає, що у відповідності до норм ст. 125 ЖК України, ОСОБА_1 не підлягає виселенню із службового жилого приміщення без надання йому іншого жилого приміщення, оскільки ОСОБА_1 є особою з інвалідністю внаслідок війни та особою, яка має вислугу років в Збройних Силах України понад 10 років.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику ЄСПЛ.

Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (див., серед багатьох інших джерел, рішення від 13 травня 2008 р. у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» (McCann v. the United Kingdom), заява № 19009/04, п. 50).

У пункті 27 рішення ЄСПЛ від 17 травня 2018 року у справі «Садов?як проти України» зазначено, що рішення про виселення становитиме порушення статті 8 Конвенції, якщо тільки воно не ухвалене «згідно із законом», не переслідує одну із законних цілей, наведених у пункті 2 статті 8 Конвенції, і не вважається «необхідним у демократичному суспільстві». Вислів «згідно із законом» не просто вимагає, щоб оскаржуваний захід ґрунтувався на національному законодавстві, але також стосується якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своєму формулюванні та надавати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування. Крім того, будь-яка особа, якій загрожує виселення, у принципі повинна мати можливість, щоб пропорційність відповідного заходу була визначена судом. Зокрема, якщо було наведено відповідні аргументи щодо пропорційності втручання, національні суди повинні ретельно розглянути їх та надати належне обґрунтування.

Неврахування національними судами принципу пропорційності у справах про виселення особи з житла є підставою для висновку про порушення стосовно такої особи статті 8 Конвенції.

Отже, врахування принципу пропорційності, який є також і принципом цивільного судочинства (пункт 6 частини третьої статті 2, стаття 11 ЦПК України) забезпечує розумний баланс між інтересами позивача, відповідачів та загальними інтересами.

Виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до житла передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену у пункті 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Відповідність останньому критерію визначається з урахуванням того, чи існує нагальна суспільна необхідність для застосування такого обмеження права на повагу до житла та чи буде втручання у це право пропорційним переслідуваній легітимній меті (Постанова Верховного Суду від 15 серпня 2018 у справі № 554/4456/17).

Позивачем не доведено обставини щодо порушення відповідачем прав, за захистом яких він звернувся до суду і наразі існує потреба у забезпеченні вказаним житловим приміщенням інших осіб.

Позивач не аргументував мету, яку він переслідував, подавши позов про виселення відповідача ОСОБА_1 без надання йому іншого житлового приміщення та співрозмірність такого виселення відповідній меті. А обґрунтування пропорційності виселення Європейський суд з прав людини вважає обов?язковою умовою належного застосування статті 8 Конвенції (див. mutatis mutandis «Dakus v. Ukraine», № 19957/07, § 50-51, ЄСПЛ, від 14 грудня 2017 року).

Відтак, навіть якщо припустити, що позивач діє з метою задоволення інтересів військовослужбовців і членів їх сімей, які згідно з ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» мають право бути забезпеченими службовими житловими приміщеннями, а відповідач ОСОБА_1 не має право на користування спірним приміщенням, то пропорційність цій меті виселення відповідачів, без надання іншого житлового приміщення викликає обґрунтовані сумніви.

На такі обставини суд першої інстанції не звернув увагу та помилково задовольнив позов, вважає колегія суддів апеляційного суду.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 18 серпня 2021 року рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 26 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква, треті особи на стороні відповідача: Міністерство оборони України, військова частина НОМЕР_2, про визнання права на виключення квартири з числа службових для забезпечення сім`ї постійним житлом - скасовано (а. с. 46-50).

Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право на виключення з числа службового житла: квартири АДРЕСА_1 , яка складається з двох кімнат загальною площею 61,2 кв.м., житловою площею 31,7 кв. м.

Зобов`язано квартирно-експлуатаційний відділ м. Біла Церква подати до виконавчого комітету Уманської міської ради Черкаської області клопотання разом з належно оформленими документами про виключення з числа службового житла: квартири АДРЕСА_1 , яка складається з двох кімнат загальною площею 61,2 кв. м., житловою площею 31,7 кв. м.

Дане судове рішення набрало законної сили 18.08.2021 року, позивач військова частина НОМЕР_2 у зазначеній судовій справі приймав участь, як третя особа.

Відповідно до частин 3, 4 ст. 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся з позовною вимогою про виселення відповідача ОСОБА_1 разом із сім`єю зі штатно-посадовою квартири, тобто службового житла, будучі обізнаним про те, що за відповідачем визнано право на виключення з числа службового житла відповідної квартири. Про таку обставину, а саме про обізнаність позивача з відповідним судовим рішенням свідчить, зокрема, те, що позивач приймав участь в даній справі в якості третьої особи та відповідачем відповідне судове рішення було долучено до відзиву на позовну заяву, копія якого з додатками надсилалась позивачу.

Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п?ятої статті 13 цього Кодексу (ч. 3 ст. 16 ЦК України).

У постанові Верховного Суду від 3 червня 2020 року у справі № 318/89/18 зазначено, що при зловживанні процесуальними правами, суд має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання, позов, чи застосувати інші заходи процесуального примусу. Натомість правовим наслідком зловживання матеріальними (цивільними) правами може бути, зокрема, відмова у захисті цивільного права та інтересу, тобто відмова в позові.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що в таких діях позивача вбачаються ознаки зловживання матеріальними (цивільними) правами, що є підставою для відмови у позові.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частини перша та третя статті 13 ЦПК України).

За своєю юридичною природою позов - це матеріально-правова вимога до суду заінтересованої особи (позивача) про здійснення правосуддя в цивільній справі на захист прав, свобод чи інтересів, порушених чи оспорюваних іншою особою (відповідачем).

Статтею 175 ЦПК України встановлено, що, викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного право уповноваженого суб?єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб?єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв?язку з позовною вимогою, яка пред?являється до нього.

Як вбачається з позовної вимоги, позивач просив суд першої інстанції виселити не тільки ОСОБА_1 , а також його сім`ю з відповідного жилого приміщення.

Матеріали справи містять докази, а також дана обставина не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 у вказаному жилому приміщенні проживає разом зі своєю дружиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4, доньками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3.

Однак, вказані особи не залучені до участі у розгляді справи, але судом першої інстанції прийнято рішення щодо їх права та обов`язки.

Згідно ч. 5 ст. 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Матеріали справи містять клопотання відповідача ОСОБА_1 від 17.02.2022 року, у якому, зокрема, скаржник просив суд залучити до участі в розгляді справи в якості третьої особи на стороні відповідача Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Уманської міської Ради Черкаської області (а. с. 52).

Згідно ч. 6 ст. 56 ЦПК України органи державної влади та органи місцевого самоврядування можуть бути залучені судом до участі у справі або брати участь у справі за своєю ініціативою для подання висновків на виконання своїх повноважень. Участь зазначених органів у судовому процесі для подання висновків у справі є обов`язковою у випадках, встановлених законом, або якщо суд визнає це за необхідне.

Колегія суддів апеляційного суду акцентує увагу на тому, що не залучення до участі в справі в якості відповідачів усіх осіб, які проживають у відповідному жилому приміщенні, а також Органу опіки та піклування, в якості третьої особи, суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи, що є підставою для скасування рішення суду з прийняттям нового судового рішення.

Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини справи, наявні в матеріалах справи докази, як в підтвердження позовних вимог, так і в їх заперечення, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення від 21 квітня 2022 року про задоволення позовних вимог, неповно з`ясував обставини, що мають суттєве значення для справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, судом допущено неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору та безпідставного задоволення вимог позивача.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є обґрунтованими, спростовують висновки суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, тому приймаються до уваги та підлягають задоволенню колегією суддів апеляційного суду.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов?язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З урахуванням викладеного, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, оскільки ухвалене при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому слід ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог військової частини НОМЕР_2.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, оскільки апеляційним судом скасовано рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог військової частини НОМЕР_2, то судові витрати підлягають перерозподілу.

Колегія суддів апеляційного суду також зазначає, що суд першої інстанції допустився помилки при вирішенні питання стягнення судових витрат, оскільки безпідставно, в порушення вимог закону стягнув судовий збір у розмірі 2270 гривень з відповідача ОСОБА_1 , який звільнений від сплати судового збору у відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» як інвалід 2 групи.

Отже, стягненню з позивача військової частини НОМЕР_2 на користь держави підлягає судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 3405 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 21 квітня 2022 року - скасувати, прийняти нову постанову.

Відмовити у задоволенні позовних вимог військової частини НОМЕР_2 до ОСОБА_1 , третя особа на стороні позивача: квартирно-експлуатаційний відділ м. Біла Церква про виселення ОСОБА_1 разом з сім`єю зі штатно-посадової квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3405 грн. з військової частини НОМЕР_2 на користь держави.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту постанови, в порядку та за умов, визначених цивільно - процесуальним законодавством.

Повний текст постанови складений 15.07. 2022 року.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді Б.Б. Вініченко

О.М. Новіков