"28" грудня 2022 р. Дніпровський районний суд міста Києва у складі:
головуючого судді - Чех Н.А.
за участі секретаря судового засідання - Буткевич Л.В.,
розглянувши в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Комунального підприємства по утриманню зелених насаджень Подільського району м. Києва про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, зміну формулювання причини і дати звільнення та стягнення заробітної плати,
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Даний позов зареєстровано в Дніпровському районному суді м. Києва 20.10.2022 року.
24.10.2022 року проведено автоматизований розподіл судової справи між суддями.
Згідно ухвали від 31.10.2022 року позовна заява залишена без руху.
08.11.2022 року позивач подав документи на виконання вимоги суду.
Згідно ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 10.11.2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Оскільки відзив на позовну заяву від відповідача не надходив, розгляд справи здійснюється за матеріалами справи в заочному порядку.
В суді встановлено, що 10.02.2021 року ОСОБА_1 подав заяву на ім`я директора Комунального підприємства по утриманню зелених насаджень Подільського району м. Києва Бабенюка В.Г. , де просив прийняти його на посаду озеленювача другого розряду на дільницю номер один, з 12.02.2021 року.
Наказом директора Комунального підприємства по утриманню зелених насаджень Подільського району м. Києва Бабенюка В.Г. № 16-ОС від 10.02.2021 року ОСОБА_1 прийнято на роботу з 12.02.2021 року, посада - озеленювач, з випробним строком з 12.02.2021 року по 11.03.2021 року. Робота - основна. Строк трудового договору - постійний. Тривалість робочого дня - 8 годин. З наказам ОСОБА_1 був ознайомлений.
14.05.2021 року Комунальним підприємством по утриманню зелених насаджень Подільського району м. Києва отримано заяву ОСОБА_1 від 12.05.2021 року про звільнення з роботи за власним бажанням на підставі статті 38 КЗпП з 11.06.2021 року та проведення остаточного розрахунку.
Наказом № 60-ОС Комунального підприємства по утриманню зелених насаджень Подільського району м. Києва від 16.06.2021 року ОСОБА_1 з 16.06.2021 року звільнено за прогули без поважних причин, п. 4 ст. 40 КЗпП України.
18.10.2022 року Дніпровський районний суд м. Києва ухвалив рішення у справі № 755/2753/22, яким відмовив ОСОБА_1 в поновлені на роботі у зв`язку з невірно обраним способом захисту.
Згідно статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Використання примусової праці забороняється.
Відповідно до статті 38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.
Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.
Відповідно до п. 4 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.
Як передбачено ч. 3 статті 235 КЗпП України, у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті.
Відповідно до ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів.
Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган повинен в день звільнення видати працівнику належним чином оформлену трудову книжку та провести з ним розрахунки у строки визначені законодавством.
Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому до виплати від підприємства проводиться в день звільнення.
Відповідно до ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.
Як вбачається з наявних в матеріалах справи заяви позивача від 12.05.2021 року та подальших скарг, останній скористався своїм правом на розірвання трудового договору, попередивши про це роботодавця у визначений законодавством строк, а також не виявляв бажання продовжувати роботу на займаній посаді після закінчення даного строку.
Враховуючи норми діючого законодавства та встановлені обставини, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення вимог позивача.
Згідно зі статтями 2, 4, 19 ЦПК України завданням цивільного судочинства є захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають, зокрема, з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.
Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду порушення має бути реальним стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.
Судова юрисдикція поширюється не загалом на всі суспільні відносини, а лише на такі, що врегульовані нормами права, тобто на правовідносини.
Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держані та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до частин першої-четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (частини перша та п`ята статті 81 ЦПК України).
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
По даній справі відповідач не надав жодного доказу на спростування доводів позивача.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. По даній справі позивачем було сплачено судовий збір - 1 984,80 грн., дані кошти підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору в частині стягнення коштів, з відповідача в дохід держави має бути стягнуто судовий збір в розмірі 992,40 грн.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 48, 51, 76-78, 81, 141, 258, 259, 264, 265, 273, 280-284, 289, 354, 355 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги по справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства по утриманню зелених насаджень Подільського району м. Києва про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, зміну формулювання причини і дати звільнення та стягнення заробітної плати - задовольнити.
Визнати незаконним та скасувати наказ № 60-ОС від 16 червня 2021 року Комунального підприємства по утриманню зелених насаджень Подільського району м. Києва про звільнення ОСОБА_1 за прогули без поважних причин, п, 4 ст. 40 КЗпП.
Змінити формулювання причин і дати звільнення відповідно до заяви ОСОБА_1 від 12.05.2021 року, звільнивши ОСОБА_1 з 11 червня 2021 року за власним бажанням, ст. 38 КЗпП.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Дата складання повного судового рішення - 28.12.2022 року.
Суддя: