К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2022 року місто Київ

справа № 753/17439/17

апеляційне провадження № 22-ц/824/2545/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Головачова Я.В.,

суддів: Вербової І.М., Нежури В.А.,

за участю помічника судді в якості секретаря судового засідання: Сиченка К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Голосіївського районного суду міста Києва у складі судді Мазура Ю.Ю. від 26 жовтня 2021 року у справі за первісним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики; зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договору недійсним,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики.

Позов мотивовано тим, що 31 травня 2012 року між чоловіком позивачки ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було укладено договір позики, згідно якого, ОСОБА_4 передав у власність останнього грошові кошти в розмірі 30 000 доларів США, що еквівалентно 780 000 грн., з кінцевим строком повернення позики до 31 травня 2015 року.

Після смерті ОСОБА_4 , ОСОБА_3 прийняла спадщину після померлого в порядку спадкування за законом, в тому числі і право вимоги за договором позики.

Посилаючись на те, що відповідач відмовляється добровільно повернути борг, ОСОБА_3 просила стягнути з нього суму позики в розмірі 780 000 грн.

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою про визнання договору недійсним, посилаючись на те, що договір позики між ним та ОСОБА_4 ніколи не укладався, грошові кошти не передавались, що підтверджується висновком спеціаліста поліграфолога від жовтня 2019 року за результатами психофізіологічного дослідження з використанням поліграфа.

Позивач вказував, що з 2010 року він, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 спільно займалися підприємницькою діяльністю, а саме кав`ярним бізнесом під торгівельною маркою Scorini.

ОСОБА_9 також вирішив прийняти участь у бізнесі та відкритті чергової кав`ярні по АДРЕСА_1 , шляхом фінансування діяльності кав`ярні.

31 травня 2012 року ОСОБА_9 звернувся до ОСОБА_1 з проханням написати розписку на ім`я його батька ОСОБА_4 про отримання коштів на суму майбутніх інвестицій в спільний бізнес (орієнтовно 30 000 доларів США), оскільки грошові кошти на інвестування були отримані від продажу квартири батька і це його вимога в якості гарантії виконання грошових зобов`язань партнерів.

Факт складення позивачем розписки, враховуючи наявність між ОСОБА_9 та ОСОБА_1 правовідносин про спільну діяльність, свідчить про удаваність так званого договору позики від 31 травня 2012 року з метою приховання договору про спільну діяльність між ОСОБА_1 , ОСОБА_9 та їхніми бізнес-партнерами ( ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ). Вказане підтверджується також іншими доказами, зокрема довіреністю, підписаною 29 травня 2012 року, від ФОП ОСОБА_10 на ОСОБА_9 та ОСОБА_1 , якою останніх було уповноважено представляти інтереси ФОП ОСОБА_10 як фізичної особи - підприємця.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив визнати недійсним договір позики, укладений 31 травня 2012 року між ним та ОСОБА_4 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 26 жовтня 2021 року первісний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики від 31 травня 2012 року в сумі 780 000 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 7 800 грн. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договору недійсним відмовлено.

Ухвалюючи рішення про задоволення первісного позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено існування між сторонами договірних правовідносин, що виникли на підставі розписки від 31 травня 2012 року і наявність у відповідача обов`язку повернути отримані у борг кошти.

При цьому ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності між сторонами договірних відносини позики, не отримання грошових коштів за договором, а також щодо існування між сторонами інших правовідносин, що є підставою для відмови у задоволенні зустрічного позову.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про задоволення зустрічного позову і відмову у задоволенні первісного позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Скаржник зазначає, що суд безпідставно розглянув справу у відсутність представника ОСОБА_1 та визнав направлення клопотань про відкладення розгляду справи зловживанням процесуальними правами, оскільки за два з половиною роки поки розглядалася справи, сторона відповідача за первісним позовом подала клопотання про відкладення судового засідання лише три рази і на це були об`єктивні причини. Такими діями суд позбавив відповідача права на доступ до правосуддя і судовий захист.

У порушення статті 60 ЦПК України, суд першої інстанції допустив до участі у справі представника ОСОБА_3 - ОСОБА_9 , який не є адвокатом.

При ухваленні рішення судом не було встановлено обставин справи, не були досліджені надані позивачем докази, зокрема, не оглянуто у судовому засіданні оригінал розписки. Крім того, текст розписки складений російською мовою, що не може бути належним доказом у справі без її офіційного перекладу на державну мову.

Також суд взагалі не звернув увагу на те, що між сторонами були відсутні боргові правовідносини, оскільки матеріали справи не містять письмового договору позики, розписка не містить вказівки про отримання відповідачем грошових коштів у позику.

Суд помилково застосував до спірних правовідносин положення частини 1 статті 1049 ЦК України, у зв`язку із чим помилково стягнув заборгованість за договором позики в розмірі 780 000 грн.

Суд не надав оцінку доказам відповідача, а саме роздруківкам електронних листів між ОСОБА_1 та ОСОБА_9 , довіреності на ім`я ОСОБА_9 , якою його уповноважено бути представником суб`єкта підприємницької діяльності ОСОБА_10 , що в сукупності свідчить про наявність між ОСОБА_1 та ОСОБА_9 відносин спільної діяльності.

Поза увагою суду залишилась і та обставина, що в матеріалах справи відсутні докази прийняття ОСОБА_3 спадщини у вигляді права вимоги за договором позики, оскільки копія свідоцтва про право на спадщину за законом на частину квартири не свідчить про виникнення такого права щодо боргових зобов`язань.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_3 не подала відзив на апеляційну скаргу.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції підтримав апеляційну скаргу з наведених в ній підстав.

ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_11 в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 18 липня 2022 року задоволено клопотання представника ОСОБА_3 - ОСОБА_11 про її участь в судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів (за допомогою додатку EASYCON). Роз`яснено, що ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду несе учасник справи, який подав відповідну заяву.

З технічних причин участь представника ОСОБА_3 - ОСОБА_11 в судовому засіданні у режимі відеоконференції не відбулася.

З урахуванням положень статті 212, частини 2 статі 372 ЦПК України колегія суддів вирішила провести розгляд справи у відсутність ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_11 .

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що згідно з розпискою від 31 травня 2012 року ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_4 у борг грошові кошти в розмірі 30 000 доларів США та зобов`язався повернути їх в строк до 31 травня 2015 року. Факт передання коштів підтвердив ОСОБА_12 (том І а.с. 27, том ІІ а.с. 66).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.

Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 11 вересня 2013 року ОСОБА_3 прийняла спадщину після померлого чоловіка ОСОБА_4 , яка складається з 1/6 частини квартири АДРЕСА_2 (том І а.с. 26).

ОСОБА_1 зобов`язання за вищенаведеним договором позики не виконав, борг не повернув.

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до положень статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із статтею 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина 1 статті 1049 ЦК України).

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Таким чином, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця.

Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.

Аналізуючи наявну в матеріалах розписку від 31 травня 2012 року, колегія суддів доходить висновку, що між сторонами склалися правовідносини, пов`язані з невиконанням позичальником умов договору позики (боргове зобов`язання).

Згідно з нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент

відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що у разі смерті кредитора за борговим зобов`язанням за наявності спадкоємців відбувається заміна кредитора в такому зобов`язанні.

У зв`язку із смертю ОСОБА_4 до його спадкоємиці за законом ОСОБА_3 перейшли всі права та обов`язки, як кредитора за вищенаведеною борговою розпискою.

Надаючи оцінку дослідженим у справі доказам, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що між сторонами існують правовідносини, які виникли з договору позики, оскільки спірна розписка підтверджує факт передачі коштів у борг, доказів на спростування якого відповідачем не надано. Оскільки відповідач свої зобов`язання за договором позики від 31 травня 2012 року не виконав, борг не повернув, суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення первісного позову. Також суд вірно врахував, що підстави для визнання договору недійсним відсутні, внаслідок чого зустрічний позов задоволенню не підлягає.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що між сторонами були відсутні боргові правовідносини, оскільки матеріали справи не містять письмового договору позики, а розписка не містить вказівки про отримання відповідачем грошових коштів у позику відхиляються колегією суддів, оскільки зміст розписки від 31 травня 2012 року свідчить про передання відповідачу грошових коштів у формі позики і підтверджує факт укладення договору позики між сторонами. При цьому будь-яких доказів на спростування даного факту скаржником не подано.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не було оглянуто у судовому засіданні оригінал розпискитакож є безпідставним з огляду на те, що сторона відповідача як в суді першої інстанції, так і у суді апеляційної інстанції не заперечувала, що надана позивачем розписку була написана саме ОСОБА_1 , а згідно з частиною 1 статті 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Крім того, оригінал розписки від 31 травня 2012 року досліджений на стадії апеляційного розгляду і приєднаний до матеріалів справи (том ІІ а.с.66).

Посилання скаржника на те, що текст розписки складений російською мовою, що не може бути належним доказом у справі без її офіційного перекладу на державну мову не приймаються судом, оскільки цей документ був складений особисто відповідачем, його текст і суть безсумнівно були йому відомі і зрозумілі. Більше того, цивільним законодавством не встановлено вимог щодо мови складання боргової розписки.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що в матеріалах справи відсутні докази прийняття ОСОБА_3 спадщини у вигляді права вимоги за договором позики є безпідставними, оскільки остання прийняла спадщину та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на частину нерухомого майна. З копії вказаного свідоцтва убачається, що інші спадкоємці за законом ( ОСОБА_9 та ОСОБА_13 ) відмовилися від спадщини на користь позивача. Наявність у ОСОБА_3 , як спадкоємиці після ОСОБА_4 , оригіналу боргової розписки є достатнім доказом наявності права вимоги за договором позики.

Доводи скаржника про те, що наявні в матеріалах справи роздруківки електронних листів між ОСОБА_1 та ОСОБА_9 , довіреність на ім`я ОСОБА_9 , якою його уповноважено бути представником суб`єкта підприємницької діяльності ОСОБА_10 , що в сукупності свідчить про наявність між ОСОБА_1 та ОСОБА_9 відносин спільної діяльності, а не боргових зобов`язань перед ОСОБА_4 , є безпідставними, оскільки жодним чином не стосуються правовідносин, що виникли на підставі договору позики, укладеного саме між ОСОБА_1 та батьком ОСОБА_9 - ОСОБА_4 .

З урахуванням вищенаведеного, спростовуються і доводи скаржника про те, що між відповідачем та ОСОБА_4 , в особі його сина ОСОБА_9 , виникли правовідносини із договору про спільну діяльність, а не із договору позики грошових коштів. Сторонами договору позики є саме ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , що робить безпідставним посилання на правовідносини, які виникли в результаті спільної діяльності з ОСОБА_9 . Як вже зазначалося, боргова розписка містить відомості, що відповідач отримав кошти із зобов`язанням повернення, а не отримання їх на іншій підставі, зокрема для здійснення спільної діяльності у визначеній сумі.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що судом неправильно застосовано до спірних правовідносин положення частини 1 статті 1049 ЦК України, у зв`язку із чим помилково стягнуто заборгованість за договором позики в розмірі 780 000 грн. є необґрунтованими, оскільки вимоги позивача щодо виконання зобов`язання у національній валюті є його диспозитивним правом. Крім того, слід врахувати, що стягнення боргу у гривнях не збільшує обсяг виконання зобов`язань відповідача.

Також колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що суд неправомірно

розглянув справу у відсутність представника ОСОБА_1 та визнав направлення клопотань про відкладення розгляду справи зловживанням процесуальними правами, що призвело до порушення права на захист.

Як убачається з матеріалів справи, відповідач подав відзив на позовну заяву у якому виклав свої заперечення на первісний позов (том І а.с. 90-94), подав зустрічний позов, який прийнятий судом до спільного розгляду (том І а.с.118-125), про дату судового засідання відповідачу та його представникам було відомо, що зокрема свідчить подане клопотання про відкладення розгляду справи.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Таким чином, врахувавши наявність в матеріалах справи письмових заперечень щодо пред`явленого первісного позову, суд першої інстанції правомірно розглянув справу у відсутність відповідача/представника відповідача.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами скаржника про те, що суд з порушенням статті 60 ЦПК України, допустив до участі у справі представника ОСОБА_3 - ОСОБА_9 , який не є адвокатом.

В той же час, ОСОБА_9 не вчинив жодних процесуальних дій, які б вплинули на суть прийнятого рішення. Доводи, наведені у відповіді на відзив, яка була подана та підписана ОСОБА_9 , не зазначені у тексті судового рішення.

Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

У частині 3 статті 376 ЦПК України наведено вичерпний перелік підстав для скасування судового рішення внаслідок порушення норм процесуального права, однак участь неналежного представника в судовому засіданні не є тією правовою підставою, з якою процесуальний закон пов`язує можливість скасування правильного по своїй суті судового рішення.

У відповідності до частин 2, 4 статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).

Оскаржуване рішення суду відповідає критерію обґрунтованості судового рішення, оскільки надана оцінка всім важливим аргументам сторін.

Ураховуючи встановлені судом обставини, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 26 жовтня 2021 року залишити без змін.

Поновити дію рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 26 жовтня 2021 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо

до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 20 липня 2022 року.

Головуючий

Судді: