Справа № 476/104/22
Провадження № 2/476/92/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.12.2022 року с.м.т. Єланець

Єланецький районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Чернякової Н.В.

за участю секретаря Минаєвої Н.П.

представника позивачки ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів

В С Т А Н О В И В :

25.02.2022 року позивачка ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Єланецького районного суду Миколаївської області від 03.11.2015 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини всіх видів доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця до досягнення дітьми повноліття. На даний час діти є повнолітніми. Донька ОСОБА_5 є інвалідом ІІ групи з дитинства, непрацездатна та потребує постійної сторонньої допомоги. Донька проживає разом з нею, вона фактично здійснює за дитиною догляд від народження, а тому немає можливості влаштуватися на роботу, інших доходів немає. Відповідач з донькою не проживає тривалий час, доглядом не займається, не бере участі у її утриманні добровільно.

Посилаючись на положення ст.ст. 198, 200 СК України просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітньої непрацездатної доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу відповідача щомісячно, починаючи з дня подачі позову і на строк інвалідності (непрацездатності) та судові витрати у справі.

Ухвалою судді Єланецького районного суду Миколаївської області від 17.05.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження.

Позивачка у судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлена про слухання справи.

В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги змінила, просила суд стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання повнолітньої непрацездатної доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн. щомісяця, починаючи з 25.02.2022 року і на строк інвалідності (непрацездатності).

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, згоден сплачувати аліменти на утримання повнолітньої непрацездатної доньки ОСОБА_6 в розмірі 1000 грн. щомісяця. Оскільки за станом здоров`я та відсутністю постійної роботи немає змоги сплачувати аліменти у більшому розмірі.

Вислухавши представника позивачки, відповідача, вивчивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, суд приходить до наступного висновку.

Так, відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. ч. 2, 8, 9, 10 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 4), яка на даний час є повнолітньою.

ОСОБА_5 зареєстрована та проживає разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 з 06.02.2004 року по теперішній час (а. с. 5, 90).

Рішенням Єланецького районного суду Миколаївської області від 03.11.2015 року з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини всіх видів доходів відповідача, але неменше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Єланецького районного суду Миколаївської області від 12.11.2018 року змінено розмір аліментів, які стягуються за рішенням Єланецького районного суду Миколаївської області від 03.11.2015 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 1/3 частини всіх видів доходів відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, на 1/3 частину всіх видів доходів відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, на кожну дитину, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття (а.с. 10-12).

Із довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААВ № 445480 від 09.11.2021 року слідує, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , має другу групу інвалідності і є інвалідом з дитинства, інвалідність встановлена до 01 грудня 2023 року (а.с. 13).

У статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Раду Української PCP від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ та набрала чинності для України з 27 вересня 1991 року, закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Суд зазначає, що у відповідності до ч. 2 ст. 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 названої Конвенції, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей.

За змістом ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" , сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до вимог ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Згідно п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" відповідно до ст. 180 СК ( 2947-14) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина. При вирішенні спору про стягнення аліментів на неповнолітню дитину судам необхідно враховувати, що укладення нею шлюбу не припиняє передбаченого законом обов`язку утримувати її до досягнення повноліття, а утримання дитини, на яку стягуються аліменти, у державному чи комунальному закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому дитячому закладі-стягнення аліментів на користь того з батьків, з яким до цього проживала дитина,якщо він витрачає їх за цільовим призначенням. Стягнення аліментів на дочку, сина, які досягли повноліття, з підстав, передбачених статтями 198, 199 СК України, здійснюється у судовому порядку за новою позовною заявою.

Згідно ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2)доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів,у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.1 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов`язання на утримання повнолітньої дитини можуть бути призначені за наявності юридичних складових у сукупності певних умов, а саме: потреба у матеріальній допомозі повнолітніх непрацездатних дочки, сина, а також якщо батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.05.2019 року у справі 713/61/18-ц.

Сімейний Кодекс України не містить поняття "повнолітня непрацездатна дитина".

Згідно з ч. 4 ст. 1 Закону України "Про прожитковий мінімум" до осіб, які втратили працездатність, відносяться особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, особи, які досягли пенсійного віку, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, та непрацюючі особи, визнані особами з інвалідністю в установленому порядку.

Відповідно до абз. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого ст. 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.

Положення ч. 3 ст. 75 СК України відносять до категорії "непрацездатні" осіб з інвалідністю I, II та III групи.

Отже, повнолітньою непрацездатною дитиною у розумінні ст. 198 СК України є повнолітні син або дочка, визнані в установленому порядку особами з інвалідністю (таке ж тлумачення указаного поняття здійснено Конституційним Судом України у рішенні від 11 лютого 2014 року №1-рп/2014).

Судом встановлено, що повнолітня донька ОСОБА_5 є особою з інвалідністю з дитинства IІ групи, проживає разом з матір`ю, оскільки потребує сторонньої допомоги та нагляду, за станом здоров`я (а.с. 13, 90).

Між тим, в судовому засіданні із пояснень ОСОБА_2 встановлено, що ОСОБА_5 відвідувала заняття в навчальному закладі, самостійно здійснює покупки в магазині, допомагає матері по господарству, їздить на велосипеді. Тобто донька здатна забезпечити своє існування шляхом навчання, спілкування, пересування, самообслуговування, участі у трудовій діяльності.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 з 2015 року перебуває на обліку у сімейного лікаря КНП "Єланецький центр медико-санітарної допомоги" Єланецької селищної ради Миколаївської області з приводу хронічного гастродуоденіту, гастроезофагіальнорефлюксної хвороби, стеатогепатиту, із 2019 року з приводу хронічної хвороби нирок, сечокам`яної хвороби. Із 07.06.2022 року по 14.06.2022 року відповідач знаходився на стаціонарному лікуванні в Кіровоградській обласній лікарні з приводу сечокам`яної хвороби, коралоподібних каменів обох нирок, вторинного пієлонефриту. Оперативне лікування отримав 09.06.2022 року. Із 05.07.2022 року по 22.07.2022 року проходив лікування в Кіровоградській обласній лікарні з приводу ниркової хвороби. Оперативне лікування отримав 14.07.2022 року. Із 24.07.2022 року по 01.08.2022 року знову проходив лікування в Кіровоградській обласній лікарні та переніс операцію 26.07.2022 року. ОСОБА_2 також перебуває на обліку з приводу гіпертонічної хвороби ІІ ступеню, ішемічної хвороби серця, цукрового діабету ІІ типу та отримує з приводу вказаних захворювань постійне амбулаторне лікування (а.с. 33-37, 55, 65-71).

Із матеріалів справи слідує, що відповідач з 30.12.2021 року по 25.09.2022 року перебував на обліку в Єланецькій районній філії Миколаївського обласного центрі зайнятості та отримував виплату допомогу по безробіттю відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 31 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" (а.с. 72, 82).

Із долученої відповідачем до матеріалів справи копії державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-КР № 012556 від 29.03.2002 року слідує, що останній має у власності земельну ділянку площею 10,91 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Костомарівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області (а.с. 73).

До того ж відповідач має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 74).

Із матеріалів справи слідує, що ОСОБА_5 знаходиться на обліку у Управлінні соціального захисту населення Вознесенської районної державної адміністрації і отримує державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства ІІ групи в розмірі 2100 грн. щомісяця (а.с. 91).

В судовому засіданні встановлено, що позивачка ОСОБА_3 не працює, здійснює догляд за донькою ОСОБА_5 від народження. Позивачка не надала суду інформації про свій стан здоров`я та матеріальне становище, наявність інших дітей, рухомого та нерухомого майна.

Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Проаналізувавши викладене, суд приходить до висновку, що надання матеріальної допомоги дитині є не правом, а обов`язком батьків. Відповідач зобов`язаний нести витрати на утримання доньки нарівні із її матір`ю, а тому повинен сплачувати аліменти.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 198 СК України відповідач зобов`язаний утримувати свою повнолітню непрацездатну доньку.

За приписами ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Аліменти повнолітнім непрацездатним дочці, сину, які потребують матеріальної допомоги, у разі визнання їх інвалідами І, ІІ групи присуджуються на строк інвалідності.

Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, враховуючи матеріальний стан відповідача (а.с. 72-73), його стан здоров`я (а. с. 55, 65-71), наявність у нього на утриманні неповнолітнього сина (а. с. 74), а також матеріальний стан доньки (а.с. 91) та наявність у дитини другої групи інвалідності (а.с. 13), суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 необхідно задовольнити частково. З відповідача належить стягнути аліменти на користь позивачки на утримання повнолітньої непрацездатної доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. щомісяця, починаючи з 25.02.2022 року і на строк інвалідності до 01.12.2023 року.

Під час подачі позовної заяви позивачка звільнена від сплати судового збору, відповідно до п.3 ч.1 ст. 5 ЗУ "Про судовий збір". Оскільки, суд дійшов висновку про задоволення позову, то відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 992,40 грн.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 12, 81, 141, 263, 264, 265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання повнолітньої непрацездатної доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 (одна тисяча) грн. щомісяця, починаючи з 25.02.2022 року і на строк інвалідності до 01.12.2023 року.

Стягнути з ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , на користь держави судовий збір в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп.

Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Єланецький районний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення буде виготовлено 30.12.2022 року.

Суддя Н.В.Чернякова