ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 537/3647/20 Номер провадження 22-ц/814/211/22Головуючий у 1-й інстанції Маханьков О.В. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 березня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя Пилипчук Л.І.,
судді Абрамов П.С., Кривчун Т.О.,
секретар Гречка Є.В.,
з участю представника позивача адвоката Артюх А.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Полтаві в режимі відео конференції цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Крюківський вагонобудівний завод»
на рішення Крюківського районного суду м.Кременчука від 08 листопада 2021 року та ухвали цього ж суду від 05 та від 08 листопада 2021 року, постановлені суддею Маханьковим О.В. (повний текст рішення виготовлено 10 листопада 2021 року),

по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства (далі ПАТ) «Крюківський вагонобудівний завод» про визнання незаконним та скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в:
16.10.2020 ОСОБА_1 звернувся в суд із указаним позовом до ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод». Зазначає, що із 13.07.2015 працював у відповідача на посаді директора виробництва, а наказом №354 від 25.09.2020 звільнений із займаної посади за систематичне невиконання обов`язків, покладених трудовим договором відповідно до п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України. Вважає наказ про звільнення незаконним та таким, що підлягає скасуванню, обґрунтовуючи наступним. У період з 14.09.2020 по 02.10.2020 перебував у щорічній відпустці за 2018-2019 роки тривалістю 19 календарних днів. Перебуваючи у відпустці, 29.09.2020 на мобільний телефон надійшло смс-повідомлення про відкликання його з відпустки згідно доданого наказу №674-К від 28.09.2020 та необхідність з`явитися на роботу і приступити до виконання обов`язків 30.09.2020. Оскільки він перебував у відпустці за межами свого місця проживання, про що також повідомив смс-повідомленням голову правління ОСОБА_2 , тому з об`єктивних причин не зміг приступити до роботи у вказану дату. Прибувши на підприємство 01.10.2020, повідомив керівництво про те, що відповідно до припису №3/2623 від 29.09.2020 вибув до військової частини НОМЕР_1 м.Запоріжжя для проходження військової служби. У цей же день він, позивач, дізнався про звільнення з посади директора виробництва за систематичне невиконання обов`язків, покладених трудовим договором відповідно до п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України згідно наказу №554 ос від 25.09.2020, вручили вказаний наказ та трудову книжку. Також його ознайомили шляхом надання для фотографування телефоном зі змістом наказів №32-с від 24.09.2020, №33-с від 24.09.2020, №34-с від 24.09.2020, які стали підставою для звільнення.

Вважає, що накази №№32-с,33-с від 24.09.2020 про застосування до нього дисциплінарного стягнення у вигляді догани та послідуючий наказ про звільнення є незаконними, оскільки відповідач позбавив його можливості надати пояснення з приводу фактів, викладених у висновках службового розслідування, на підставі яких видавалися оспорювані ним накази. Наказ про звільнення не містить визначення, в чому полягає дисциплінарний проступок, дата та обставини його вчинення. Відповідач порушив передбачену ст.149 КЗпП України процедуру застосування дисциплінарного стягнення, а також положення норм ст.ст.43,138,147 КЗпП України. Звертає увагу, що його, як члена правління профспілкової організації, на засідання профспілкового комітету щодо надання згоди на звільнення не викликали. Згоду на розгляд подання про звільнення без його участі він до профкому не подавав.

Посилаючись на повідомлення його про відкликання із відпустки з 30.09.2020 та копію відповідного наказу від 29.09.2020, надісланого йому на телефон, вважає, що документи, на підставі яких його звільнено, сфальсифіковані та виготовлені після 30.09.2020, хоча і датовані відповідно 24 та 25 вересня 2020 року.

Просить визнати незаконними та скасувати накази голови правління ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» від 24 вересня 2020 року: №32-с та №33-с про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани; №34-с і №354ос про звільнення за систематичне невиконання вимог трудового договору і правил внутрішнього трудового розпорядку відповідно до п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України. Поновити його, ОСОБА_1 , на посаді директора виробництва ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» із 25.09.2020 та стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Крюківського районного суду м.Кременчука від 08.11.2021 позов ОСОБА_1 до ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» про визнання незаконними та скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ голови правління ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» Крамаренка М.В. від 24 вересня 2020 року за №32-с про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани на директора виробництва ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» ОСОБА_1 .

Визнано незаконним та скасовано наказ голови правління ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» Крамаренка М.В. від 24 вересня 2020 року за №33-с про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани на директора виробництва ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» ОСОБА_1 .

Визнано незаконним та скасовано наказ голови правління ПАТ«Крюківський вагонобудівний завод» Крамаренка М.В. від 24 вересня 2020 року за №34-с, яким директора виробництва ОСОБА_1 за систематичне невиконання вимог трудового договору і правил внутрішнього трудового розпорядку ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» звільнено з 25.09.2020р. відповідно п.3 ч.1ст.40 КЗпП України.

Визнано незаконним та скасовано наказ голови правління директора ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» Крамаренка М.В. від 25 вересня 2020 року за №554- ос про звільнення ОСОБА_1 з посади директора виробництва ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» за статтею 40 п.3 ч.1 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді директора виробництва ПАТ Крюківський вагонобудівний завод» з 25.09.2020р.

Стягнуто із ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 26.09.2020 по 08.11.2021 включно в сумі 542 420,64 грн. з наступним вирахуванням із цієї суми податків та інших обов`язкових платежів.

Стягнуто із ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» на користь ОСОБА_1 витрати в сумі 12 500,00 грн. за послуги адвоката.

Стягнуто із ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» на користь держави судовий збір в сумі 908,00 грн.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та виплати заробітної плати за один місяць.

Рішення районного суду вмотивовано тим, що відкликання роботодавцем позивача ОСОБА_1 із щорічної відпустки відбулося без його згоди трьома наказами №668-к від 23.09.2021, №647-кв від 28.09.2020, №677-ц від 30.09.2020, що є порушенням норм чинного законодавства про працю.

При застосуванні дисциплінарних стягнень роботодавцем порушено процедуру їх застосування, а саме, не надано ОСОБА_1 можливості надати письмові пояснення та за відсутності його доведеної вини, причинно-наслідкового зв`язку між порушенням трудових обов`язків і шкідливими наслідками, які спричинило або могло спричинити це порушення, водночас, застосовано і дисциплінарні стягнення і звільнення, що є незаконним.

Отже, звільнення ОСОБА_1 із займаної посади відбулось з порушенням КЗпП України в період його перебування у відпустці, без участі на засіданні профспілкового комітету, куди його не викликали, та без попередження про таке звільнення Кременчуцької міської ради Полтавської області, депутатом якої є позивач.

Вимоги позову про поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, підлягають задоволенню, як похідні, а розмір середнього заробітку, постановлений до стягнення, обрахований за період із 26.09.2020 по 08.11.2021 за розрахунком: 243,02 грн. х 8 годинний робочий час х 279 дні, з наступним вирахуванням суми податків та інших обов`язкових платежів.

Ухвалою Крюківського районного суду м.Кременчука від 05.11.2021 відмовлено представнику відповідача адвокату Пшеничному О.Д. у задоволенні заяви про відвід.
Ухвала вмотивована тим, що заявлений відвід не містить належних даних, які б свідчили про наявність передбачених ст.36 ЦПК України підстав для відводу судді, та зводиться до незгоди з порядком проведення розгляду справи та суб`єктивних надуманих припущень щодо упередженості і необ`єктивності судді.
Ухвалою Крюківського районного суду м.Кременчука від 08.11.2021 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_3 про з`ясування знаходження позивача ОСОБА_1 у складі військових формувань шляхом направлення відповідного звернення до військової частини, що може бути в послідуючому підставою для обов`язкового зупинення розгляду справи.
Відмовляючи у клопотанні, суд виходив із того, що матеріали справи містять надану позивачем довідку №214 від 10.02.2021 про факт його перебування на військовій службі, що не заперечується, а розгляд справи відбувається за участі представника позивача.
Відповідач ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» подав апеляційну скаргу на вказане рішення та на ухвали суду про відмову у задоволенні відводу та про відмову в задоволенні клопотання про зупинення розгляду справи.

Посилаючись на порушення районним судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить оскаржувані рішення та ухвали скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Зазначає, що у законодавстві про працю відсутні обмеження підстав і періодичності застосування догани як дисциплінарного стягнення, тоді як районний суд не здійснив всебічний та об`єктивний аналіз наявності порушень позивачем трудових обов`язків та наявності його вини, системний характер порушень.

Звертає увагу, що позивач не спростував результатів службового розслідування та встановлених фактів стосовно порушення ОСОБА_1 низки вимог посадової інструкції, Колективного договору, правил, робочих інструкцій та інших локальних актів підприємства. Вважає безпідставним залишення поза увагою суду наявність трьох відкритих кримінальних проваджень по обставинах, встановлених за результатами службових розслідувань, на підставі яких і були застосовані до позивача заходи дисциплінарного стягнення.

Посилаючись на правовий висновок, викладений Верховним Судом України у постанові від 27.12.2016 у справі №6-2801цс15, доводить, що невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення.

Вважає, що суд безпідставно не прийняв до уваги показання свідка ОСОБА_4 та не надав жодної оцінки складеним актам за №№3-6 від 01.10.2020 про відмову позивача ознайомитися з висновками службових розслідувань, давати пояснення по фактам виявлених порушень трудової дисципліни та надати свої заперечення щодо оскаржуваних наказів.

Доводить, що суд першої інстанції всупереч вимогам ст.89 ЦПК України не здійснив об`єктивного дослідження доказів та встановлення фактів, які мають суттєве значення по справі, застосувавши невизначене чинним процесуальним законодавством поняття критичного ставлення до доказів відповідача.

Заперечує висновок суду щодо встановлення порушень зі сторони відповідача порядку отримання згоди профспілкового органу чи не отримання її взагалі на звільнення позивача, оскільки адміністрація підприємства 24.09.2020 у порядку ст.43 КЗпП України звернулася до голови профкому з поданням про надання згоди на звільнення працівника та останній направляв позивачу письмове запрошення. ОСОБА_1 не з`явився на засідання профкому, тому 10.11.2020 профком повторно направив на адресу позивача запрошення на засідання на 17.11.2020, 15.00 год., на яке той повторно не з`явився.

Вважає, що районний суд всупереч вимогам ст.13 ЦПК України вийшов за межі позовних вимог, встановивши безпідставність наказу №31-с від 24.09.2020 та невідповідність закону наказу №668-к від 23.09.2020, актів №1 від 23.09.2020 №2 від 24.09.2020.

Вказує, що виклик позивача з відпустки здійснено з додержанням норм чинного законодавства. Вважає, що позивач фактично сам визнає правомірність його виклику, оскільки не ставить перед судом вимогу про визнання недійсним наказу №668-к та наказу №31-с від 24.09.2020 про застосування до нього догани за прогул, здійснений 24.09.2020 (позовні вимоги щодо оскарження даного наказу відсутні).

Заперечує належність електронних доказів, поданих позивачем у паперовому вигляді (скріншотів переписок у додатку Вайбер, копії наказу №674-с від 28.09.2020).

Вважає, що суд першої інстанції не прийняв до уваги преюдиційні факти, встановлені у рішенні Крюківського районного суду м.Кременчука від 27.09.2021 по справі №537/4183/20, а саме: наявність одного наказу №668-к від 23.09.2020, відсутність спору між сторонами в судах щодо оскарження цього наказу, а отже правомірність відкликання позивача з відпустки згідно зазначеного наказу.

Заперечує надану районним судом критичну оцінку акту №1 від 23.09.2020 (про неможливість вручення копії наказу №668-к від 23.09.2020 за місцем реєстрації та проживання позивача)), акту №2 від 24.09.2020) комісійно зафіксовано отримання згоди від позивача на відкликання із щорічної відпустки 24.09.2020).

Звертає увагу на відсутність спору щодо правомірності відкликання ОСОБА_1 із відпустки.

Щодо наявного у позивача статусу депутата, то позивач у позові не обґрунтовував свої вимоги цими обставинами, а на можливе порушення вимог ст.33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» було звернуто із власної ініціативи судом, що, на думку відповідача, вказує на упередженість та зацікавленість судді у вирішенні справи на користь позивача.

Вважає, що судом першої інстанції неправильно обраховано розмір судового збору, що підлягав до сплати при зверненні позивача в суд із цим позовом та безпідставно звільнено від сплати збору за п`ятьма вимогами.
Доводить упередженість суду та незаконність відмови у заяві про відвід.

Вважає, що із суми, що визначена районним судом до сплати за час вимушеного прогулу, необхідно вирахувати заробітну плату, отриману позивачем за новим місцем роботи.

04.01.2022 до Полтавського апеляційного суду надійшов відзив представника позивача адвоката Артюх А.П. на апеляційну скаргу, в якому просить залишити оскаржувані судові рішення районного суду без змін, апеляційну скаргу без задоволення. На спростування доводів апеляційної скарги просить відтворити технічний запис судового засідання від 27.08.2021 (номер файлу технічного аудіо запису: 2654) у цій справі.
Наголошує, що доводи апеляційної скарги не спростовують того факту, що позивача тричі в один день (24.09.2020) притягнуто до дисциплінарної відповідальності наказами №31-с (догана), №32-с (догана), №33-с (догана), №34-с (дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з підприємства), після чого роботодавець звернувся до профспілкового комітету за погодженням на звільнення.
Вважає надані відповідачем докази суперечливими, а посилання відповідача на наявність відкритих кримінальних проваджень, по яких були застосовані дисциплінарні стягнення, такими, що не ґрунтуються на доказах, оскільки позивача не притягнуто до кримінальної відповідальності.
Звертає увагу, що наказ про відкликання позивача з відпустки ґрунтується на вимогах ст.80 КЗпП України, ст.11 Закону України «Про відпустки» та не містить ніякої виробничої необхідності, у тому числі посилань на контракт на постачання продукції для потреб МОУ з метою вчасного виконання державного замовлення та недопущення простою на виробництві.
Вважає, що районний суд надав належну оцінку доказам відповідача, а саме: акту №1 від 23.09.2020, який частково виконаний друкованим, а частково рукописним текстом; акту №2 від 24.09.2020, оскільки за 49 секунд не можливо поставити до відома про існування наказу №668-к від 23.09.2020 та його короткий зміст. При цьому, представник відповідача в телефонній розмові повідомляв позивача 24.09.2020 о 14-24 год. про необхідність приступити того ж дня до виконання трудових обов`язків, що було фізично неможливо.
У судове засідання відповідач явку свого представника не забезпечив, заявивши клопотання про відкладення розгляду справи, пославшись на запровадження на території України військового стану, до урегулювання політичної ситуації в Україні.
У суді апеляційної інстанції представник позивача заперечила проти апеляційної скарги з підстав, викладених у позові та відзиві на апеляційну скаргу. Повідомила про обізнаність позивача про час та місце судового розгляду, наполягаючи на розгляді справи. Вважає, що оскільки відповідач, належно повідомлений про час та місце розгляду справи, свого представника в судове засідання не направив, а введення військового стану на час розгляду справи не перешкоджало йому забезпечити участь представника в судове засідання, тому клопотання про відкладення розгляду справи спрямоване на його затягування та є необґрунтованим.
За правилами статті 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» правосуддя в умовах воєнного стану не припиняється.

Відповідно до ч.2 ст.379 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно статті 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

З огляду на викладені норми закону, колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача, який диспозитивно розпоряджаючись своїми процесуальними правами, не навів об`єктивних причин неможливості забезпечити явку свого представника в судове засідання та не скористався правом заявити про розгляд справи в режимі відеоконференції, тому розгляд справи за відсутності відповідача не призвиде до порушення його права на справедливий суд у межах розумних строків судового провадження.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що із 13.03.1996 ОСОБА_1 працював на ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод», а із 13.07.2015, відповідно до наказу №455-ОС, займав посаду директора виробництва ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод».
19.08.2020 наказом №590-к ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» Мельнику С.В. надано відпустку в рахунок частини щорічної відпустки за 2018-2019 роки тривалістю 19 календарних днів із 14.09.2020 по 02.10.2020./а.с.11 т.1/
24.09.2020 наказами ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» за №31-с, №32-с, №33-с оголошено ОСОБА_1 догани.
Відповідно до наказу №31-с підставою притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 є невиконання наказу №668-к від 23.09.2020 про його відкликання із щорічної відпустки у зв`язку з виробничою необхідністюі зобов`язання приступити до виконання своїх виробничих завдань 24.09.2021. На підтвердження даних обставин складені Акт №1 від 23.09.2020 про неможливість вручити позивачу наказ №668-к від 23.09.2020 та Акт № 2 від 24.09.2020 про обставини виклику позивача на роботупо телефону (корпоративний мобільний зв`язок)./а.с.239-240 т.1/

Відповідно до наказу №32-с підставою для застосування до ОСОБА_1 догани стали висновки службового розслідування, викладені у висновку №4 від 24.09.2020 щодо виявлених порушень внутрішніх нормативних актів підприємства, а саме заїзд на територію заводу автомобіля під різними реєстраційними номерами, який використовувався в особистих цілях (для забезпечення своєї депутатської діяльності)./а.с.241-242 т.1/

Наказом №33-с ОСОБА_1 оголошено догану за порушення порядку видачі товарно-матеріальних цінностей у виробництво, що призвело до лишків при закупівлі ТМЦ і створенню передумов для можливих розкрадань із території підприємства (висновок №6 від 24.09.2021службового розслідування./а.с.244-246 т.1/

Наказом №34-с від 24.09.2020 директора підприємства Мельника С.В. за систематичне невиконання порушень трудового договору і правил внутрішнього трудового розпорядку «ПАТ «КВБЗ» звільнено із 25.09.2020 згідно п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України (за результатами службового розслідування, викладених у висновку №2 від 24.09.2020, яким встановлено факт несанкціонованого виготовлення на території підприємства причепа для перевезення човнів) для третіх осіб)./а.с.247-248 т.1/

Наказом ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» №554-ос 25.09.2020 припинено трудовий договір із ОСОБА_1 на підставі ст.40 п.3 ч.1 КЗпП України./а.с.28 т.2/
Згідно довідки військової частини НОМЕР_1 від 13.04.2021 №516, майор ОСОБА_1 перебуває на військовій службі за контрактом у в/ч НОМЕР_1 м.Запоріжжя з 30.09.20020 по теперішній час./а.с.107 т.2/
Контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб офіцерського складу підписано Мельником С.В. 23.09.2020 на строк три роки./а.с.117-119 т.2/ Строк прибуття до військової частини для проходження служби встановлений приписом від 29.09.2020 №3/2623 до 30.09.2020./а.с.15 т.1, а.с.121 т.2/
Задовольняючи позовні вимоги, районний суд критично оцінив акт, складений відповідачем, від 23.09.2020, про неможливість вручити ОСОБА_1 наказ №668-к від 23.09.2020 про відкликання з відпустки - у зв`язку з відсутністю останнього за місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 та місцем проживання: АДРЕСА_2 . Також судом критично оцінено та відхилено, як доказ, акт №2 від 24.09.2020 про здійснення інформування ОСОБА_1 саме в цей день в телефонному режимі про вказаний наказ./а.с.1-2 т.2/ Натомість суд прийняв докази позивача про відомі йому накази №674-кв від 28.09.2020 та №667-к від 30.09.2020 про відкликання його із щорічної відпустки, направлені позивачу через мобільний додаток, що вказує на фальсифікацію відповідачем доказів.
Суд першої інстанції дійшов висновку про безпідставність оголошених ОСОБА_1 доган, оскільки ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» допустив невідповідність наказів про відкликання ОСОБА_1 із щорічної відпустки, а застосовані до останнього три дисциплінарних стягнення здійснено з порушенням порядку їх застосування, без доведення його вини, без конкретизації обставин дисциплінарного проступку, без надання позивачу можливості надати свої пояснення. Також суд дійшов висновку про порушення відповідачем ч.7 ст.43 КЗпП України та ч.6 ст.39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», ч.3 ст.33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», оскільки ОСОБА_1 на засідання профкому на розгляд питання про надання згоди на звільнення не викликали, заяву про розгляд такого подання за його відсутності він не подавав, також відповідач не повідомив Кременчуцьку міську раду про звільнення з роботи позивача, як депутата сьомого скликання Кременчуцької міської ради, за ініціативи власника.
Апеляційний суд із такими висновками районного суду погоджується, оскільки вони грунтуються на повно з`ясованих фактичних обставинах справи, які мають значення для справи, та вірно застосованих нормах матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, зводяться до незгоди з рішенням суду, переоцінки доказів та викривленого тлумачення норм матеріального і процесуального права на власну користь.
Відповідно до ч.8 ст.79 КЗпП України відкликання з щорічної відпустки допускається за згодою працівника лише для відвернення стихійного лиха, виробничої аварії або негайного усунення їх наслідків, для відвернення нещасних випадків, простою, загибелі або псування майна підприємства, установи, організації з додержанням вимог частини шостої цієї статті та в інших випадках, передбачених законодавством. У разі відкликання працівника з відпустки його працю оплачують з урахуванням тієї суми, що була нарахована на оплату невикористаної частини відпустки.

Згідно із ч.3 ст.12 Закону України «Про відпустки» відкликання з щорічної відпустки допускається за згодою працівника лише для відвернення стихійного лиха, виробничої аварії або негайного усунення їх наслідків, для відвернення нещасних випадків, простою, загибелі або псування майна підприємства з додержанням вимог частини першої цієї статті та в інших випадках, передбачених законодавством. У разі відкликання працівника з відпустки його працю оплачують з урахуванням тієї суми, що була нарахована на оплату невикористаної частини відпустки.
Згідно зі статтею 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Відповідно до статті 148 цього Кодексу дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.

За правилами статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Згідно п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, у тому числі, у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п. 22, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 №9, у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору, зокрема за п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалося вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувалися при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.
Із урахуванням наведених норм трудового законодавства та вимог ч.3 ст.81 ЦПК України у справах, в яких оспорюється незаконність звільнення, саме відповідач повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю.
Наведений процесуальний обов`язок відповідачем не виконано та не надано належних та допустимих доказів дотримання роботодавцем процедури притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та законності його подальшого звільнення за п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України.
Із матеріалів справи убачається, що трудовий договір із ОСОБА_1 припинено наказом роботодавця №554-ос від 25.09.2020 на підставі ст.40 п.3 ч.1 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку. Передумовою стали застосовані роботодавцем заходи дисциплінарного стягнення у вигляді трьох доган згідно наказів від 24.09.2020 за №31-с, №32-с, №33-с, після чого наказом №34-с від 24.09.2020 ОСОБА_1 звільнено з посади із 25.09.2020 згідно п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності законодавчого обмеження підстав і періодичності застосування догани як дисциплінарного стягнення, апеляційний суд відхиляє, оскільки відповідач не виконав процесуального обов`язку та не довів дотримання процедури застосування дисциплінарних стягнень, що не залежить від періодичності порушень. При цьому не може вважатися порушенням трудової дисципліни та підставою притягнення до відповідальності невиконання обов`язків, які виходять за межі трудових або не випливають з трудового договору працівника.
Доводи апеляційної скарги, що районний суд не здійснив всебічного та об`єктивного аналізу наявності порушень позивачем трудових обов`язків, його винуватості та системного характеру поршень, колегія суддів відхиляє з таких підстав.

Так, згідно наказу №31-с підставою притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 стало невиконання наказу №668-к від 23.09.2020 про його відкликання із щорічної відпустки, що за відсутності доказів належного і завчасного повідомлення позивача про його відкликання, а також враховуючи поважність причин, якими зумовлена неможливість його прибуття на робоче місце вже наступного дня 24.09.2020 (перебування за межами м.Кременчука), виключає складову проступку, а саме, наявність вини працівника та, відповідно, підстав його притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Посилання відповідача на Акт №1 від 23.09.2020 про неможливість вручити позивачу наказ №668-к від 23.09.2020 та Акт № 2 від 24.09.2020 про обставини виклику позивача на роботу по телефону (корпоративний мобільний зв`язок), не спростовують факту відсутності вини працівника, оскільки лише фіксують невручення йому наказу через неналежність організації роботи самого відповідача. При цьому, колегія суддів звертає увагу, що відповідачем не спростовані надані позивачем докази про повідомлення його про відкликання із відпустки саме 28.09.2020, а не 24.09.2020, та про його згоду з`явитися на робоче місці 01.10.2020 у зв`язку із перебуванням за межами знаходження підприємства.

При цьому, апеляційний суд, так само як і суд першої інстанції, не надає оцінки законності наказу №668-к від 23.09.2020, оскільки позивач відповідні вимоги позову не заявляв, та досліджує обставини відкликання позивача з відпустки виключно в контексті законності наказу №31-с, яким ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності за невиконання наказу №668-к.
Подальшими підставами для застосування до ОСОБА_1 доган згідно висновків службових розслідувань стали: порушення внутрішніх нормативних актів підприємства, а саме, заїзд на територію заводу автомобіля під різними реєстраційними номерами, який використовувався позивачем в особистих цілях, згідно висновку службового розслідування №4 від 24.09.2020 (наказ №32-с); порушення порядку видачі товарно-матеріальних цінностей у виробництво, що привело до лишків при закупівлі ТМЦ і створенню передумов для можливих розкрадань із території підприємства згідно висновку службового розслідування №6 від 24.09.2021 (наказ №33-с).

Вказані в актах службової перевірки обставини, які кваліфікуються роботодавцем як порушення, не містять конкретних обставин порушення, його невідповідності вимогам локальних нормативних актів та наявності вини позивача.

Відсутність посилань на конкретні дати подій, що інкримінуються, як дисциплінарні проступки, позбавляє можливості перевірити дотримання відповідачем 3-х місячного строку притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Тому районний суд дійшов правильного та вмотивованого висновку про незаконність наказів через їх прийняття відповідачем без конкретизації обставин дисциплінарного проступку, без доведення вини працівника, без надання права надати пояснення.
При цьому, самі по собі посилання відповідача на наявність трьох відкритих кримінальних проваджень по обставинах, встановлених за результатами службових розслідувань, на підставі яких і були застосовані до позивача заходи дисциплінарного стягнення, колегія суддів відхиляє з огляду на презумпцію невинуватості та забезпечення доведеності вини, а сам факт внесення відомостей про злочин не вважається доведеним до моменту набрання законної сили вироком суду. Між тим, матеріали цивільної справи не містять доказів навіть оголошення ОСОБА_1 підозри у певних кримінальних провадженнях.

Із наведених підстав колегія суддів відхиляє, як неспроможні, доводи апеляційної скарги, що позивач не спростував результатів службового розслідування та встановлених фактів порушень, оскільки у позасудовому порядку саме роботодавець не ознайомив працівника із результатами зазначених службових розслідувань, тоді як у межах заявленого спору процесуальним обов`язком відповідача є доведення наявності порушень, винуватість працівника та їх причинно-наслідковий зв`язок.

Доводи апеляційної скарги, що суд безпідставно не прийняв до уваги показання свідка ОСОБА_4 та не надав відповідної оцінки складеним актам №№3-6 від 01.10.2020, колегія суддів відхиляє, оскільки вказаний свідок є працівником товариства, а тому його показання не об`єктивні, а обставини, викладені в актах, суперечать наявним у справі доказам.

Апеляційний суд також відхиляє доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції всупереч вимогам ст.89 ЦПК України не здійснив об`єктивного дослідження доказів та встановлення фактів, які мають суттєве значення по справі, застосувавши невизначене чинним процесуальним законодавством поняття критичного ставлення до доказів відповідача. Такі твердження відповідача зводяться до довільного тлумачення норм процесуального закону, зокрема ч.3 ст.89 ЦПК України, за змістом якої суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Зміст рішення суду, яке оскаржується, вказує на дотримання судом першої інстанції вимог ЦПК України щодо оцінки доказів (ст.89 цього Кодексу) та обґрунтованості судового рішення (ст.263 Кодексу).

Посилання відповідача у доводах апеляційної скарги на висновок, викладений Верховним Судом України у постанові від 27.12.2016 у справі №6-2801цс15, за змістом якого невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, на правильність висновків районного суду не впливають, оскільки відповідна правова позиція застосовується, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений представленими суду доказами. Тобто Верховний Суд вказав, що відсутність письмових пояснень працівника сама по собі не є підставою для поновлення, проте у справі, що переглядається відсутні належні докази порушення позивачем трудової дисципліни, а лише посилання на обставини, які становлять предмет дослідження у кримінальних провадженнях, що може бути підставою для відсторонення від займаної посади, а не застосування дисциплінарного стягнення.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги в яких відповідач заперечує висновки районного суду щодо порушень порядку отримання згоди профспілкового органу на звільнення позивача.

Частиною першою статті 43 КЗпП України передбачено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 ст.40 і п.2 і 3 ст.41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.
Із матеріалів справи убачається, що позивача, члена профспілкового комітету, звільнено з посади 24.09.2020 без згоди профспілкового комітету, засідання якого призначалося на 10.11.2020 та 17.11.2020, проте доказів належного повідомлення працівника про слухання його питання, матеріали справи не містять, що є порушенням вимог ст.43 КЗпП України. Тобто звільнення відбулось без попередньої згоди профкому.
Щодо наявного у позивача статусу депутата та можливого порушення вимог ст.33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», з якими позивач не пов`язував підстави позову, та на які було звернуто увагу судом із власної ініціативи, що, на думку відповідача, вказує на упередженість та зацікавленість судді у вирішенні справи на користь позивача, колегія суддів зазначає наступне.

По-перше, з огляду на встановлені фактичні обставини справи роботодавець був обізнаний, що позивач є депутатом місцевої ради та на нього поширюються вимоги статті 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», дотримання яких під час звільнення є обов`язковим та не залежить від обґрунтованості позову працівника таким порушенням.

По-друге, загальні посилання відповідача на процесуальні норми закону не доводять упередженості та необ`єктивності суду першої інстанції й не звільняють особу від обов`язку доказування обстави, на які він посилається, що також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (PRONINA v. UKRAINE, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Доводи апеляційної скарги про упередженість суду та незаконність відмови у заяві про відвід, колегія суддів також відхиляє. При цьому враховує наступне.

Главою 3 Цивільного процесуального кодексу України встановлено порядок розгляду відводу судді та врегульовано підстави для відводу. При цьому незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу (ч.4 ст.36 ЦПК України).

Будь-яких обставин, які згідно ст.36 ЦПК України кваліфікуються як підстави для відводу судді, відповідачем не зазначено та колегією суддів не встановлено, тому в задоволенні заяви відповідача суд першої інстанції правомірно відмовив.

Інші доводи апеляційної скарги, зокрема заперечення належності доказів електронних доказів, поданих позивачем у паперовому вигляді (скріншотів переписок у додатку Вайбер, копії наказу №674-с від 28.09.2020) колегія суддів відхиляє, оскільки вони є копією електронного доказу та підстав ставити їх під сумнів у муду не було. При цьому, апеляційний суд не надає оцінки обставинам відкликання позивача з відпустки, а тому в цій частині доводи апеляційної скарги судом не оцінюються.
Не заслуговують на увагу також доводи апеляційної скарги, що із суми, яка визначена районним судом до сплати за час вимушеного прогулу, необхідно вирахувати заробітну плату, отриману позивачем за новим місцем роботи. Так, у матеріалах наявна інформація, що ОСОБА_1 , перебуває на військовій службу за контрактом у в/ч НОМЕР_1 м.Запоріжжя з 30.09.20020 по теперішній час, а тому на нього поширюються гарантії згідно ч.3 ст.119 КЗпП України щодо збереження місця роботи, посади і середнього заробітку на підприємстві.
Враховуючи, що відповідач у доводах апеляційної скарги не навів мотивів, у чому саме полягає незаконність ухвали районного суду про відмову в задоволенні клопотання про зупинення розгляду справи, підстави скасування відповідної ухвали районного суду відсутні.

Посилання відповідача, що судом першої інстанції неправильно обраховано розмір судового збору, що підлягав до сплати при зверненні позивача в суд із цим позовом, не є підставою для скасування судового рішення, яким по завершенню розгляду справи вирішено питання розподілу судових витрат.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Крюківський вагонобудівний завод» - залишити без задоволення.
Рішення Крюківського районного суду м.Кременчука від 08 листопада 2021 року та ухвали цього ж суду від 05 та 08 листопада 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 09.03.2022.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді П.С. Абрамов

Т.О. Кривчун