Провадження №2/932/5281/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2022 року м. Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - Куцевола В.В.

при секретарі - Рибалці В.І.

за участі

відповідача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Дніпрі за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів, стягнення додаткових витрат на утримання дітей, -

В С Т А Н О В И В:

25.11.2021 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів, стягнення додаткових витрат на утримання дітей.

Позовні вимоги обґрунтовує наступним чином. 05.08.2019 року, між позивачем та відповідачем було розірвано шлюб, що підтверджується рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська по справі 932/3350/19. Від шлюбу з відповідачем позивач має двох дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Діти проживають разом з позивачем та перебувають на її утриманні.

05.06.2018 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська по справі № 200/7994/19 з відповідача вирішено стягнути на користь ОСОБА_6 аліменти у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку, але не менше 50% та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку.

Однак, на даний час розмір аліментів, який нараховує державний виконавець значно менший 1/3 частини усіх видів заробітків відповідача. Оскільки, відповідач є фізичною особою підприємцем та отримує дохід офіційно, а державний виконавець нараховує аліменти не від заробітку відповідача, а від середньої заробітної плати по Дніпропетровській області, що значно менше отриманих доходів відповідача. На даний час, розмір аліментів які стягується з відповідача недостатньо, а отже призводить до скрутного матеріального становища. Діти відвідують додатково англійську мову, гімнастику, акробатику та інші зайняття для розвитку. Діти систематично хворіють та стоять на обліку і лікарні, що в свою чергу також потребує фінансових витрат. Відповідач відмовляється від додаткової фінансової допомоги, що і призвело до рішення подати до суду позов про збільшення розміру аліментів.

06.12.2021 року, до суду надійшла уточнена позовна заява в якій позивач прохає задовольнити її позов та змінити розмір аліментів з 1/3 частина від усіх видів доходів на 6000 грн щомісячно на кожну дитину, до досягнення дитиною повноліття, стягнути з відповідача на користь позивача понесені додаткові витрати на дітей в розмірі 33001 грн. та стягнути з відповідача судові витрати на отримання правової допомоги в сумі 8500 грн.

Ухвалою суду від 24.12.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

26.05.2022 року, до суду надійшов відзив на позовну заяву у якому зазначалось, що позивачка у позовній заяві зазначила, що на її утриманні перебувають дві доньки, однак, це не відповідає дійсності, оскільки 09.12.2021 року позивачка разом із молодшою донькою ОСОБА_7 виїхала за кордон та залишила старшу доньку на утриманні відповідача. А тому, підстав для збільшення аліментів на утримання старшої доньки є недоцільним, оскільки вона не перебуває на утриманні позивачки. Також позивач не надає доказів тому, що у відповідача поліпшилось матеріальне становище, як платника аліментів. На даний час, позивач працює підприємцем на свій ризик та отримаю не великий дохід. Також зазначає, що аліменти які він сплачує перевищують 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та більше сплачувати не має можливості.

Розрахунковий розмір позивачем витрат на дітей, у сумі 33001 грн. не підтверджується та не є обґрунтованим, а тому компенсувати таку суму відповідач відмовляється.

Відповідач також надав до суду пояснення та розрахунки щодо свого доходу.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідач та представник відповідача у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши фактичні обставини справи у межах наданих позивачем та відповідачем письмових доказів, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з вимогами ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивач та відповідач перебували у шлюбних відносинах та мають спільних дітей, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 . ІНФОРМАЦІЯ_3 . Між позивачем та відповідачем було розірвано шлюб.

Згідно судового наказу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05.06.2018 року у справі № 200/7994/19 на відповідача було покладено обов`язок сплачувати аліменти в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця на утримання неповнолітніх дітей.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Частина перша статті 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

Згідно з частиною другою та третьою статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч.3 ст.181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей, а саме положення статей 182, 183, 184 СК України.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У разі задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів, новий розмір аліментів сплачується з дня набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Посилаючись на вказані в позові обставини, позивачка у позові просить змінити розмір аліментів на утримання дітей з 1/3 частини від усіх видів заробітку відповідача, але не менше ніж 50% та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на тверду грошову суму у розмірі 6000 грн. щомісяця на кожну дитину. Також прохає стягнути з відповідача фактичні понесені витрати на розвиток дітей та їх лікування у сумі 33001 грн.

Суд вважає, що надані позивачем докази не є належним підтвердженням поліпшення матеріального стану відповідача та жодним чином не можуть вплинути на зміну способу та розмір виплати аліментів. Також відповідач надав до суду копії звітності до податкової інспекції з розрахунком свого заробітку та довідку щодо розрахунок заборгованості по аліментах.

Крім цього на підтвердження понесених витрат на розвиток дітей та їх лікування надано виписку з банківського рахунку, однак доказів того, що платежі, на які посилається позивач були здійснені саме на навчання та лікування дітей не надано. Зазначення у примітках платежів «за навчання», «уроки англійської» та ін. не є належним доказом, оскільки такі коментарі зазначаються самим платником без будь яких підтверджуючих документів.

Разом з цим, суд вважає, що позивачем не надано суду належних, допустимих та достатніх доказів наявності передбачених статтями 182, 192 СК України обставин для зміни способу та збільшення розміру стягуваних на її користь за вказаним рішенням суду аліментів.

Зважаючи на викладене, позовні вимоги позивачки задоволенню не підлягають.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір слід віднести на рахунок держави, оскільки позивач при поданні позову до суду була звільнена від його сплати за законом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 76-81, 141, 258, 259, 263-268, 274-279 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів, стягнення додаткових витрат на утримання дітей відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 273 ЦПК України та може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська.

Повний текст рішення суду складено 20.09.2022 року.

Суддя В.В. Куцевол