Справа № 452/341/22
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"01" березня 2022 р. м.Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області

у складі: головуючого судді Казана І.С.,

секретаря Макаревич Л.Р.,

із участю: представника позивача адвоката Дахновського В.Т.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Самборі Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в:

Адвокат Дахновський В.Т. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання його таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 . У підтвердження заявлених позовних вимог посилається на те, що даний будинок перебуває в її особистій приватній власності, що підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав №36753677 від 15.12.2012 року. Відповідач по справі є її рідним братом і, хоча його місце проживання зареєстроване у вищезгаданому будинковолодінні, однак там він не проживає більше двадцяти років, а фактично проживає разом із сім`єю в Іспанії. У зв`язку з тим, що ОСОБА_2 фактично не проживає у вказаному житловому будинку, а лише зареєстрований, позивачу це створює перешкоди у розпорядженні та користуванні таким; тому просить у судовому порядку визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням.

Представник позивача адвокат Дахновський В.Т. у судовому засіданні в обґрунтування позовних вимог посилався на викладені у зверненні до суду обставини, наполягав на задоволенні позову; зазначив, що відповідач знає про розгляд справи у суді та по суті згідний із позовом, бо самостійно і особисто не може сьогодні прибути та знятись із реєстрації спірного місця проживання.

Відповідач на виклик в суд не з`явився, хоча повідомлявся у встановленому законом порядку про час і місце розгляду справи, із відзивом на позов не звертався, - тому суд вважає за можливе розглядати справу в його відсутності у заочному провадженні, проти чого не заперечив представник позивача.

З`ясувавши обставини справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити виходячи з наступного:

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до Цивільного Закону України позивач є суб`єктом права приватної власності, де в тому числі регламентовано право використовувати належне майно; власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, і відшкодування завданих цим збитків; захист права власності здійснюється судом.

Судом установлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав №36753677 від 15.12.2012 року; у будинку, який належить позивачу на праві власності зареєстрований її брат ОСОБА_2 , відповідач по справі, що підтверджується копією сторінок домової книги та відомостями інформаційного центру про реєстрацію місця проживання особи.

У судовому засіданні з пояснень представника позивача, а також із представлених письмових доказів установлено, що відповідач фактично не проживає в спірному будинку більше двадцяти років, витрат по утриманню житла та сплати комунальних послуг не несе, ніякої домовленості щодо подальшого користування житлом сторони не укладали, тому право власності позивача підлягає захисту судом у спосіб визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від інших осіб шляхом, який власник вважає прийнятним; отже, позивач на власний розсуд може визначити яким шляхом необхідно усунути його порушене право, обравши усунення перешкод шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування.

У відповідності до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені терміни проводиться в судовому порядку.

Вищевказані докази в їх сукупності із вимогами Закону приводять суд до переконання, що відповідач не проживає в житловому будинку без поважних причин понад один рік, що відповідно є підставою для визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Окрім цього, судом взято до уваги, що реєстрація місця проживання відповідача в будинку обмежує право позивача у здійсненні ним права володіння, користування та розпорядження майном, а тому згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; враховуючи викладене, задоволення позову власника про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, і є належним способом усунення перешкод у користуванні власністю, а вказане рішення суду - підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання; таким чином, зняття з реєстраційного обліку є наслідком задоволення вимоги позивача про визнання особи такою, що втратила право на житло.

За таких обставин, враховуючи вищезазначені положення матеріального права, а також те, що житловий будинок належить на праві приватної власності позивачу, що мають місце істотні умови, які полягають у фактичному тривалому непроживанні відповідача у будинку та створенні перешкод позивачу як власнику житла у здійсненні нею права користування своїм майном, які позивач вимагає усунути, суд уважає позовні вимоги доведеними і обґрунтованими, такими, що ґрунтуються на положеннях законодавчих норм, а тому приходить до висновку про необхідність їх задоволення.

Керуючись ст. ст. 7, 10, 12, 13, 258, 263-265, 268, 280 ЦПК України, ст. 405 ЦК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 та зняти його з реєстраційного обліку вказаного місця проживання.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів із дня складення 4 березня 2022 року повного судового рішення. Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача у передбачений ст. 284 ЦПК України порядок і строк.

Суддя