Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/1970/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.07.2022 м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в складі: головуючого - судді Левка Т.Ю., секретар судового засідання - Роман К.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Берегівського районного нотаріального округу Стойки Світлани Миколаївни про визнання незаконною та скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 24.11.2021 і зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Діовші А.Я., звернулася до Виноградівського районного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідача приватного нотаріуса Берегівського районного нотаріального округу Стойки Світлани Миколаївни та просить визнати незаконною і скасувати постанову приватного нотаріуса Берегівського районного нотаріального округу Стойки С.М. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 24.11.2021 року; зобов`язати приватного нотаріуса Берегівського районного нотаріального округу Стойку С.М. вирішити питання видачі та видати громадянці України ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_4 , свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Вимоги позову обґрунтовано тим, що оскаржена постанова приватного нотаріуса мотивована несплатою податку та військового збору як визначено Податковим кодексом України для НЕРЕЗИДЕНТІВ, а також не поданням всіх необхідних документів для визначення статусу РЕЗИДЕНТ чи НЕРЕЗИДЕНТ. Представник позивача зазначає, що позивач, громадянка України, своєчасно прийняла спадщину після смерті спадкодавця ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак всупереч законодавству у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом їй було неправомірно відмовлено.

Позивач та її представник в судове засідання не з`явилася, однак представник позивача подав до суду письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у відсутність сторони позивача.

Відповідач будучи повідомленою про день, час та місце проведення судового засідання належним чином, в судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність.

Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.223 ЦПК України необов`язковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін та визнання позову відповідачем, суд вважає за можливе ухвалити рішення про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Судом встановлено, що для оформлення спадкових прав після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , адвокат Діовші А.Я. від імені позивача ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Берегівського районного нотаріального округу Стойки Світлани Миколаївни, відповідача по справі.

Постановою приватного нотаріуса Берегівського районного нотаріального округу Стойка С.М. позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Постанова мотивована несплатою податку та військового збору як визначено Податковим кодексом України для НЕРЕЗИДЕНТІВ, а також не поданням всіх необхідних документів для визначення статусу РЕЗИДЕНТ чи НЕРЕЗИДЕНТ.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи.

Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Порядок оподаткування доходу, отриманого платником податку в результаті прийняття ним у спадщину чи у дарунок коштів, майна, майнових чи немайнових прав, регулюється ст. 174 ПКУ, якою встановлено різні ставки для оподаткування доходів платника податку, одержаних у вигляді спадщини, залежно від ступеня споріднення спадкоємця із спадкодавцем та резидентського статусу. |

Згідно з пп. "а" пп. 174.2.1 п. 174.2 ст. 174 ПКУ за нульовою ставкою податку на доходи фізичних осіб оподатковується вартість власності, що успадковується членами сім`ї спадкодавця першого ступеня споріднення.

За визначенням пп. 14.1.263 п. 14.1 ст. 14 ПКУ членами сім`ї фізичної особи першого ступеня споріднення вважаються її батьки, чоловік або дружина, діти, у тому числі усиновлені. Інші члени сім`ї фізичної особи вважаються такими, що мають другий ступінь споріднення.

Крім того, згідно з пп. "б" пп. 174.2.1 п. 174.2 ст. 174 цього Кодексу за нульовою ставкою оподатковується вартість власності (нерухомого майна), зазначеної в пп. "а" п. 174.1 цієї статті, що успадковується особою, яка є інвалідом І групи або має статус дитини-сироти або дитини, позбавленої батьківського піклування, та вартість власності (нерухомого майна), зазначеної в пп. "а" п. 174.1 цієї статті, що успадковуються дитиною-інвалідом.

Водночас за ставкою 5 %, визначеною п. 167.2 ст. 167 Податкового кодексу, оподатковується вартість будь-якого об`єкта спадщини, успадковується спадкоємцями, які не є членами сім`ї спадкодавця першого ступеня споріднення (пп. 174.2.2 п. 174.2 ст. 174 Кодексу).

Відповідно до п. 174.2.3 ст. 174 Податкового кодексу за ставкою, визначеною у пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу, для будь-якого об`єкта спадщини, що успадковується спадкоємцем від спадкодавця-нерезидента, та для будь-якого об`єкта спадщини, що успадковується спадкоємцем- нерезидентом від спадкодавця-резидента.

Згідно з п. 167.1. ст. 167 Податкового кодексу ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

Поняття "резидент" та умови набуття фізичною особою статусу резидента України визначені пп. 14.1.213 п. 14.1 ст. 14 Кодексу, згідно з пп. "в" якого фізична особа - резидент - це фізична особа, яка має місце проживання в Україні.

У разі якщо фізична особа має місце проживання також в іноземній державі, вона вважається резидентом, якщо така особа має місце постійного проживання в Україні; якщо особа має місце постійного проживання також в іноземній державі, вона вважається резидентом, якщо має більш тісні особисті чи економічні зв`язки (центр життєвих інтересів) в Україні. У разі якщо державу, в якій фізична особа має центр життєвих інтересів, не можна визначити, або якщо фізична особа не має місця постійного проживання у жодній з держав, вона вважається резидентом, якщо перебуває в Україні не менше 183 днів (включаючи день приїзду та від`їзду) протягом періоду або періодів податкового року.

При цьому постійне місце проживання - це місце проживання на території будь-якої держави не менше одного року громадянина, який не має постійного місця проживання на території інших держав і має намір проживати на території цієї держави протягом будь-якого строку, не обмежуючи таке проживання певною метою, і за умови, що таке проживання не є наслідком виконання цим громадянином службових обов`язків або зобов`язань за договором (контрактом) (пп. 45 п. 1 ст. 4 Митного кодексу України).

Достатньою (але не виключною) умовою визначення місця знаходження центру життєвих інтересів фізичної особи є місце постійного проживання членів її сім`ї або її реєстрації як суб`єкта підприємницької діяльності.

Якщо неможливо визначити резидентський статус фізичної особи, використовуючи попередні положення пп. 14.1.213 п. 14.1 ст. 14 Кодексу, фізична особа вважається резидентом, якщо вона є громадянином України.

Якщо всупереч закону фізична особа - громадянин України має також громадянство іншої країни, то з метою оподаткування така особа вважається громадянином України, який не має права на залік податків, сплачених за кордоном, передбаченого Кодексом або нормами міжнародних угод України.

Достатньою підставою для визначення особи резидентом є самостійне визначення нею основного місця проживання на території України у порядку, встановленому Кодексом, або її реєстрація як самозайнятої особи.

Разом з тим, згідно з пп. 14.1.122 п. 14.1 ст. 14 Кодексу нерезиденти - це, зокрема, фізичні особи, які не є резидентами України.

Тобто, фізична особа, яка не відповідає умовам, визначеним в пп. "в" пп. 14.1.213 п. 14.1 ст. 14 Кодексу, у розумінні Кодексу не є резидентом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Згідно статті 3 Закону України "Про свободу пересування і вільний вибір місця проживання в Україні" від 11.12.2003 №1382-IV- місце проживання - це житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Відповідно до п.3.1 ст. 3 ПК України податкове законодавство України складається з Конституції України; цього Кодексу; Митного кодексу України та інших законів з питань митної справи у частині регулювання правовідносин, що виникають у зв`язку з оподаткуванням митом операцій з переміщення товарів через митний кордон України (далі - законами з питань митної справи); чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування; нормативно-правових актів, прийнятих на підставі та на виконання цього Кодексу та законів з питань митної справи; рішень Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з питань місцевих податків та зборів, прийнятих за правилами, встановленими цим Кодексом.

Для оформлення спадщини нотаріусу було надано паспорт громадянки України ОСОБА_1 для виїзду за кордон, а також вказано РНОКПП громадянки України ( НОМЕР_1 ), яким підтверджено факт тісних особистих та економічних зв`язків (центр життєвих інтересів) в Україні та факт проживання на її території близьких родичів спадкоємця, у зв`язку з чим відмова у вчинення нотаріальної дії суперечить вимогам законодавства.

В листі Виноградівської ДПІ Головно Управління ДПС у Закарпатській області № 3060/07-16-51-01 від 05.11.2021р., наданому у відповідь на заяву Чорби Клари, зазначено зокрема, що у відповідності до пп. 14.1.213 п, 14.1 ст. 14 ПК України резиденти - це, зокрема, фізична особа, яка має місце проживання в Україні. Достатньою (але не виключною) умовою визначення місця знаходження центру життєвих інтересів фізичної особи є місце постійного проживання членів її сім`ї або її реєстрації як суб`єкта підприємницької діяльності. Якщо неможливо визначити резидентський статус фізичної особи, використовуючи попередні положення цього підпункту, фізична особа вважається резидентом, якщо вона є громадянином України. Достатньою підставою для визначення особи резидентом є самостійне визначення нею основного місця проживання на території України у порядку, встановленому цим Кодексом, або її реєстрація як самозайнятої особи.

Таким чином, суд приходить до переконання, що поданими нотаріусу документами було підтверджено статус спадкоємиці як резидента.

У відповідності до ст. 66 ЗУ «Про нотаріат» на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або держави, нотаріусом або в сільських населених пунктах - посадовою особою органу місцевого самоврядування, яка вчиняє нотаріальні дії, за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину.

Ст. 67 вказаного закону передбачений порядок видачі свідоцтва про право на спадщину за законом.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу, і незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ч.1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Згідно ч.1 ст. 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Так, зокрема, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним, законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням й кожному з них окремо.

У зв`язку з наведеним, суд приходить до висновку, що оскільки позивач, як спадкоємець за законом першої черги після смерті спадкодавця, своєчасно прийняла спадщину у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом їй було відмовлено неправомірно і оскаржена постанова підлягає скасуванню.

За таких встановлених в судовому засіданні обставин, враховуючи встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, а також оцінюючи надані докази, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 18, 81, 206, 223, 259, 263-265 ЦПК України , суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задоволити.

Визнати незаконною і скасувати постанову приватного нотаріуса Берегівського районного нотаріального округу Стойки Світлани Миколаївни про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 24.11.2021 року.

Зобов`язати приватного нотаріуса Берегівського районного нотаріального округу Стойку Світлану Миколаївну вирішити питання видачі та видати громадянці України ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_4 , свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийТ. Ю. Левко