Справа № 307/50/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

30 червня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Джуги С.Д.,

суддів : Куштана Б.П., Бисаги Т.Ю.

з участю секретаря: Кекерчень М.І

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 16 лютого 2021 року у складі судді Гримута В.І. у справі позовом ОСОБА_1 до Углянського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Углянської сільської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Тячівське відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Закарпатській області про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити дії по тимчасовій непрацездатності,-

встановив:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом.

Посилається на те, що 01.07.2014 наказом директора Углянської ЗОШ І-ІІІ ступенів № 52 від 20.06.2014 її було призначено на посаду комірника, на 0.5 ставки, а 01.10.2014, наказом № 61 від 29.09.2014, за сумісництвом, на посаду сторожа на 0.5 ставки. Наказом № 9 від 01.11.2014 їй було надано відпустку по догляду за дитиною на період з 22 лютого по 10 січня 2019 року. 04 січня 2019 року вона подала заяву директору школи про вихід на роботу у зв`язку з закінченням відпустки по догляду за дитиною. Вкінці січня їй надійшло повідомлення від дирекції школи про необхідність надати трудову книжку, наказ про призначення на посаду, наказ про надання декретної відпустки, оскільки попереднім директором такі документи не передані. Директор школи заявила їй, що вона не може працювати через що у неї стався нервовий зрив і вона змушена була звернутися до лікаря. З 11 січня і до 3 серпня 2019 року вона перебувала на лікарняному в силу різних захворювань, в тому числі і через ускладнення перебігу вагітності, а також у зв`язку із народженням доньки ІНФОРМАЦІЯ_1 . Про перебування на лікарняному повідомила дирекцію школи, надавала трудову книжку, просила надати до пологову та після пологову відпустку, але литки непрацездатності їй повертали через особисту неприязнь директора до її родини. Коли вона звернулася до директора школи за письмовими роз`ясненнями їй повідомили, що у школі немає її особової справи, наказу про призначення її на посаду та трудової книжки. Її трудову книжку мати знайшла у одному з кабінетів школи, особову справу директор знищила. Оскільки у неї на руках залишилися копії наказів про прийняття на роботу та про надання відпустки то вона 28.08.2019 направила їх в школу, а також всі лікарняні листки. Однак лист повернувся з відміткою, що дирекція школи відмовилася отримувати цей лист. Також третього серпня 2019 року вона поштою подала заяву про надання відпустки по догляду за дитиною з 03.08.2019 по 13.06.2022, яка не була задоволена.

З врахуванням наведеного ОСОБА_1 просила визнати неправомірними дії директора Углянської ЗОШ І-ІІІ ступенів щодо неприйняття листків непрацездатності за період з 11.01. до 18.01., з 21.01. по 30.01., з 31.01. до 09.02., з 11.02. до15.01., з 18.02. до 27.02., з 28.02 до 19.03., з 20.03.до 29.03, з 01.04. до 02.08.2019 року, не нарахування і невиплату лікарняних за перші 5 днів непрацездатності, не направлення цих листів Тячівському відділенню УВД ФСС України в Закарпатській області та незабезпечення виплати лікарняних. Зобов`язати дирекцію Углянської ЗОШ І-ІІІ ступенів та Тячівське відділення ФСС України в Закарпатській області прийняти вказані лікарняні листки, внести до звітності та провести розрахунок розміру виплат, виходячи з її посадового окладу(0,5 ставки сторожа та 0,5 ставки комірника) та відповідні виплати по тимчасовій непрацездатності, а саме Углянською ЗОШ І-ІІІ ступенів за перші 5 днів, Тячівським відділенням УВД ФСС України в Закарпатській області за інші 233дні. Зобов`язати дирекцію Углянської ЗОШ оформити їй відпустку по догляду за дитиною ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , до трьох років та нарахувати і виплатити відповідно до п. 3 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини трудових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, компенсацію за затримку виплати лікарняних за всі 228 днів, з моменту виникнення права на їх виплату по день виплати.

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 16 лютого 2021 року у заявленому позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким заявлений позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема,зазначено, що суд дійшов неправильного висновку про відмову у позові в зв`язку з пропущенням строків звернення до суду, оскільки на заявлені вимоги такі строки не поширюються; суд не мотивував відмову у позові в частині зобов`язання дирекції Углянської ЗОШ оформити позивачці відпустку по догляду за дитиною донькою ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 ,до трьох років.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 підтримала апеляційну скаргу, просить її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися,про дату час місце розгляду справи належним чином повідомлені. Справа на підставі ч.2 ст. 372 ЦПК України розглянута у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи в задоволенні заявленого позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущені встановлені законом строки звернення до суду.

З такими висновкам суду не погоджується колегія суддів, виходячи з наступного.

Матеріалами справи встановлено, що з 01.07.2014року згідно із наказом директора Углянської ЗОШ І-ІІІ ступенів від 20.06.2014 року позивач ОСОБА_1 буда призначена на посаду комірника (0.5 окладу) Углянської ЗОШ І-ІІІ ступенів.

Наказом директора Углянської ЗОШ І-ІІІ ступенів від 29.09.2014 року довантажено ОСОБА_1 посадою сторожа школи (0.5 ставки) з 01 жовтня 2014 року (за сумісництвом).

Наказом від 01.11.2017 року надано ОСОБА_1 комірнику (0,5ставки), сторожу (0,5 ставки) відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 22.02.2016 року по 10.01.2019 року.

04.01.2019 року позивач ОСОБА_1 надіслала директору Углянської ЗОШ І-ІІІ ступенів заяву, в якій повідомила про вихід її на роботу 11.01.2019 року у зв`язку із закінченням 10.01.2019 року відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

З 11.01.2019 року по 03.08.2019 року позивачка ОСОБА_1 перебувала на лікарняному, і в це період, ІНФОРМАЦІЯ_1 , народила другу дитину, що стверджено відповідними листками непрацездатності: за період з 11.01.2019р. до 18.01.2019р. серія АДМ №754842, з 21.01.2019р. по 30.01.2019р.серія АДМ №754847, з 31.01.2019р. до 09.02.2019р.серія АДМ №754848, з 11.02.2019р. до15.02.2019р.серія АДМ №754743, з 18.02.2019р. до 27.02.2019р.серія АДМ №754857, з 28.02.2019р. до 19.03.2019р. серія АДМ №755845, з 20.03.2019р.до 29.03.2019р. серія АДМ №754881, з 01.04.2019р. до 02.08.2019р. серія АДМ №895221 (пологовий), а також 03.08.2019 року надіслала директору Углянської ЗОШ І-ІІІ ступенів заяву в якій просила надати їй відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 03.08.2019 по 13.06.2022 року.

Дані листки непрацездатності директором Углянської ЗОШ І-ІІІ ступенів від позивача ОСОБА_1 не прийняті, по них не проведено жодних нарахувань та виплат, а також не надана відпустка по догляду за дитиною ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 до досягнення нею трирічного віку.

Згідно із ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 23.09.1999 №1105-XIV (надалі Закон).

Відповідно до ст. 3 Закону соціальне страхування здійснюється за принципами, зокрема : державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав; обов`язковості фінансування Фондом витрат, пов`язаних із наданням матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг, в обсягах, передбачених цим Законом; цільового використання коштів соціального страхування; відповідальності роботодавців та Фонду за реалізацію права застрахованої особи на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за цим Законом.

Відповідно до п.1ч. 2 ст. 15 Закону, роботодавець зобов`язаний надавати та оплачувати застрахованим особам у разі настання страхового випадку відповідний вид матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг згідно із цим Законом.

Згідно з п. п.2,8,8 ч.1 ст.16 Закону, застраховані особи мають право : на отримання у разі настання страхового випадку матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг, передбачених цим Законом; оскарження дії страховика, страхувальника-роботодавця щодо надання матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг; судовий захист своїх прав.

Соціальному страхуванню у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, відповідно до ст. ст. 18, 20 Закону та ст. 253 КЗпП України підлягають особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту), цивільно-правового договору, на інших підставах, передбачених законом, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності та господарювання. ) Допомога по тимчасовій непрацездатності та допомога по вагітності і пологах є одними із видів матеріального забезпечення та соціальних послуг за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності.

Відповідно до ст. 25 Закону допомога по вагітності та пологах надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке компенсує втрату заробітної плати (доходу) за період відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами. Допомога по вагітності та пологах застрахованій особі виплачується за весь період відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами, тривалість якої становить 70 календарних днів до пологів і 56 (у разі ускладнених пологів або народження двох чи більше дітей - 70) календарних днів після пологів.

Згідно із ст. 26 Закону допомога по вагітності та пологах надається застрахованій особі у розмірі 100 відсотків середньої заробітної плати (доходу), обчисленої у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, і не залежить від страхового стажу. Сума допомоги по вагітності та пологах у розрахунку на місяць не повинна перевищувати розміру максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, з якої сплачувалися страхові внески до Фонду, та не може бути меншою за розмір допомоги, обчислений із мінімальної заробітної плати, встановленої на час настання страхового випадку.

Відповідно до ст.34 Закону фінансування страхувальників для надання матеріального забезпечення застрахованим особам здійснюється робочими органами Фонду в порядку, встановленому правлінням Фонду. Підставою для фінансування страхувальників робочими органами Фонду є оформлена за встановленим зразком заява-розрахунок, що містить інформацію про нараховані застрахованим особам суми матеріального забезпечення за їх видами. Робочі органи Фонду здійснюють фінансування страхувальників протягом десяти робочих днів після надходження заяви.

Підставою для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах є виданий у встановленому порядку листок непрацездатності. (ч.1 ст. 31 Закону).

Матеріалами справи встановлено, що позивачці ОСОБА_1 видано у встановленому законом порядку вище вказані листки непрацездатності, правовірність їх не оспорено і не спростовано. Однак, відповідач, як роботодавець, з яким позивачка перебуває у трудових відносинах, в порушення вищенаведених вимог закону, неправомірно не прийняв їх, не провів по них жодних нарахувань та виплат, чим грубо порушив законні права та інтереси позивачки і її право на соціальний захист, гарантоване Конституцією України.

Відповідно до статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Аналогічне визначення заробітної плати міститься й у статті 1 Закону України "Про оплату праці".

Стаття 2 Закону України "Про оплату праці" у свою чергу визначає структуру заробітної плати: основна заробітна плата - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців; додаткова заробітна плата - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій; інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Аналіз зазначених норм свідчить, що до складу заробітної плати входять гарантійні та компенсаційні виплати, а саме і оплата допомоги по тимчасовій непрацездатності.

Відповідно до ч.1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

У ч.2 ст. 233 КЗпП України вказано, що в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

У Рішенні від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 у справі № 1-18/2013 щодо тлумачення положень частини другої статті 233 КЗпП України, статей 1,12 Закону № 108/95-ВР Конституційний Суд України вказав, що під заробітною платою, що належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Праву працівника на належну заробітну плату кореспондує обов`язок роботодавця нарахувати йому вказані виплати, гарантовані державою, і виплатити їх. При цьому право працівника не залежить від нарахування йому відповідних грошових виплат. Тому незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, працівник у разі порушення законодавства про оплату праці має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати.

Конституційний Суд України зробив висновок, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто всіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Оскільки вимоги позивача пов`язані зі захистом прав на оплату допомоги по тимчасовій непрацездатності, що входить в структуру заробітної плати, позивач має право звернутися до суду з відповідним позовом без обмеження будь-яким строком.

З врахуванням наведеного вимоги позивача про визнання неправомірними дій відповідача щодо неприйняття, не нарахування, незабезпечення виплати та невиплата вищевказаних листків непрацездатності, є неправомірними, порушують її трудові права, а тому підлягають захисту шляхом зобов`язання відповідача вчинення відповідних дій та проведення їх оплати. В цій частині дані вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають до задоволення. Разом з цим, не підлягають задоволенню вимоги позивача в частині зобов`язання вчинення таких дій Тячівським відділенням УВД ФСС України в Закарпатській області, оскільки дана особа у справі визначена у процесуальному статусі третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача і рішенням суду на неї не можуть бути покладені жодні обов`язки.

Відповідно до ст.1, 2 Закону України Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.01.2001р. № 159, підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів. Таким чином обов`язок виплати втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати лежить на роботодавцеві відповідачеві.

Щодо заявленої вимоги позивачем про зобов`язання оформити їй відпустку по догляду за дитиною, донькою ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , до трьох років, то такі вимоги є також обґрунтованими, оскільки матеріалами справи доведено, що перебуваючи у трудових відносинах з відповідачем, позивач народила дитину, що стверджено відповідним свідоцтвом про народження дитини і відповідно до ст. 18 Закону України «Про відпустки» вона має право на відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Однак, заява позивача від 03.08.2019 року про надання їй даної відпустки відповідачем не розглянута, про порушення своїх прав позивач дізналася з відповіді на її повторне звернення від 22.10.2019 року,а з позовом до суду позивач звернулася 09.01.2020 року, тобто в межах строку встановлено ч.1 ст.233 КЗпП строку.

Суд першої інстанції не врахував вищенаведені фактичні обставини справи та вимоги матеріального і процесуального права, повно та всебічно не дослідив наявні у справі докази, не дав їм належної правової оцінки і дійшов помилкових висновків про пропущення позивачем строків звернення до суду та відмову у позові.

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За вказаних обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення заявленого позову з вищенаведених підстав.

Виходячи з наведеного та керуючись приписами статей 374, 376, 382 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 16 лютого 2021 року скасувати, ухваливши у справі нове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії директора Углянської ЗОШ І-ІІІ ступенів щодо неприйняття листків непрацездатності ОСОБА_1 за період з 11.01.2019р. до 18.01.2019р. серія АДМ №754842, з 21.01.2019р. по 30.01.2019р.серія АДМ №754847, з 31.01.2019р. до 09.02.2019р.серія АДМ №754848, з 11.02.2019р. до15.02.2019р.серія АДМ №754743, з 18.02.2019р. до 27.02.2019р.серія АДМ №754857, з 28.02.2019р. до 19.03.2019р. серія АДМ №755845, з 20.03.2019р.до 29.03.2019р. серія АДМ №754881, з 01.04.2019р. до 02.08.2019р. серія АДМ №895221 (пологовий), не нарахування і невиплату лікарняних за перші 5 днів непрацездатності, не направлення цих листів Тячівському відділенню УВД ФСС України в Закарпатській області та незабезпечення виплати лікарняних.

Зобов`язати дирекцію Углянської ЗОШ І-ІІІ ступенів прийняти вказані листки непрацездатності ОСОБА_1 , внести до звітності та провести розрахунок розміру виплат, виходячи з посадового окладу ОСОБА_1 (0,5 ставки сторожа та 0,5 ставки комірника)та відповідні виплати ОСОБА_5 допомоги по тимчасовій непрацездатності.

Зобов`язати дирекцію Углянської ЗОШ оформити ОСОБА_1 відпустку по догляду за дитиною, донькою ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , до трьох років та нарахувати і виплатити ОСОБА_1 відповідно до п. 3 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини трудових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, компенсацію за затримку виплати лікарняних з моменту виникнення права на їх виплату по день виплати. В решті вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 11 липня 2022 року .

Головуючий :

Судді: