Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа № 936/1235/21

Провадження № 2/936/33/2022

02.03.2022 смт. Воловець

Воловецький районний суд Закарпатської області у складі

головуючого - судді Павлюк С.С.

з участю секретаря с/з Собран Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Воловець у спрощеному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 поданого в інтересах ОСОБА_2 до приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" про відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И В:

представник позивача адвокат Качмар А.І. звернулася до суду з позовом до ПАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» про стягнення страхового відшкодування мотивуючи вимоги тим, що 19.04.2021 року на автомобільній дорозі сполученням «Лази-Верхні Ворота» в напрямку центру с.Верхні Ворота по вулиці Лесі Українки в с.Верхні Ворота, Мукачівського району Закарпатської області відбулась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої водій транспортного засобу марки «Volkswagen» д.н.з. НОМЕР_1 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 . В результаті ДТП ОСОБА_3 загинув на місці пригоди. Відповідальність водія транспортного засобу - автомобіля марки «Volkswagen» д.н.з. НОМЕР_1 , на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди застрахована згідно полісу №АР 1493980 у ПрАТ «СК «Арсенал Страхування». 26.05.2021 року на адресу відповідача направлено заяву про виплату страхового відшкодування в інтересах дружини загиблого ОСОБА_4 , доньки загиблого ОСОБА_2 , доньки загиблого ОСОБА_5 . Загальна сума страхового відшкодування з урахуванням встановленого ліміту страхового відшкодування складає 106 700 грн., з яких: 72 000 - моральної шкоди (по 24 000 грн. для кожного) та 34 700 грн.- для ОСОБА_2 відшкодування витрат на поховання. 14.07.2021 року на адресу відповідача направлено заяву про виплату страхового відшкодування із уточненням та долученням документів щодо відшкодування усієї суми відшкодування моральної шкоди у розмірі 72 000 грн. на користь позивача. 04.11.2021 року на адресу відповідача направлено заяву про долучення документів із долученням постанови про закриття кримінального провадження від 25 червня 2021 року. 14.11.2021 року відповідачем прийнято рішення про проведення часткової виплати страхового відшкодування, а саме: сплачено 53 350,00 грн. страхового відшкодування на користь позивача. Зазначена сума становить 50% від заявленої суми моральної шкоди (72 000 грн.) та витрат на поховання (34 700 грн.), згідно заяви про виплату суми страхового відшкодування (106 700,00 грн.). Тобто, у виплаті 50% від заявленої суми страхового відшкодування моральної шкоди та витрат на поховання страховою компанією відмовлено. В обгрунтування відмови у виплаті 50% страхового відшкодування страховик посилається на наявність провини пішохода ОСОБА_3 у настанні дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої останній загинув. Однак це не відповідає дійсності, оскільки постановою про закриття кримінального провадження від 25 червня 2021 року, у діях пішохода ОСОБА_3 не встановлено умислу на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Окрім цього, в основу проведення саме часткової виплати страхового відшкодування покладено те, що відповідно до постанови про закриття кримінального провадження №0000035 від 25 червня 2021 року відсутність в діянні водія складу кримінального правопорушення. При цьому інформація щодо наявності умислу потерпілого чи непереборної сили у настанні дорожньо-транспортної пригоди в постанові про закриття кримінального провадження відсутня. Відтак, постановою про закриття кримінального провадження від 25 червня 2021 року не встановлено та не зазначено, що дана дорожньо-транспортна пригода відбулась у зв`язку із умисним порушенням пішоходом ОСОБА_3 правил дорожнього руху або ж як наслідок непереборної сили. Вважає відмову ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» у виплаті 50% страхового відшкодування неправомірною та такою, що не грунтується на нормі закону. Також представник позивача зазначила, що оскільки з моменту отримання страховою компанією заяви про виплату страхового відшкодування минуло більше 90 днів, а потерпіла не отримала належного страхового відшкодування, тому з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню пеня із розрахунку подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 347 грн. 87 коп., а також 3% річних від простроченої суми боргу - 61 грн. 39 коп. Крім того, представник позивача просила стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи у розмірі 10 000 грн.

Ухвалою судді Павлюка С.С. від 06.12.2021 року у справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання.

16.12.2021 року, представник позивача звернулась до суду із заявою про уточнення позовних вимог, відповідно до якої просить суд стягнути з приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування моральної шкоди у розмірі 36 000 грн. та страхове відшкодування витрат на поховання у розмірі 17 350 грн., а також пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 938 грн. 38 коп., 3% річних у розмірі 162 грн. 24 коп., враховуючи, що з моменту звернення до суду із позовною заявою збільшилась кількість днів прострочення виплати страхового відшкодування.

У судове засідання представник позивача не з?явилась, в матеріалах справи міститься її заява про розгляд справи без її участі, заявлений позов підтримує з підстав зазначених у ньому, просила позов задовольнити.

Представник відповідача на розгляд справи також повторно не з?явилась, на електронну адресу суду скерувала відзив на позовну заяву, заперечила проти позову посилаючись на те, що за результатами проведеного розслідування, слідством встановлено, шо дорожньо- транспортна пригода, яка мала місце 19.04.2021 сталася внаслідок порушення саме пішоходом вимог п.п. г) п. 4.14 ПДР України, тобто, саме дії пішохода ОСОБА_3 стали причиною настання ДТП. З матеріалів встановлено, що відповідальних осіб за завдання шкоди ОСОБА_3 дві, а саме: водій транспортного засобу ОСОБА_6 , як особа, дії якої хоча і не спричинили ДТП, однак в силу того, що він є особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, він є відповідальним за завдання шкоди внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки без вини; пішохід ОСОБА_7 дії якого і стали причиною ДТП. Страховиком було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування позивачу, розмір якого розрахований наступним чином. Відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого у розмірі 72000,00 грн. Відшкодування витрат на поховання в розмірі 34700 грн. Отже, страховиком прийнято рішення про виплату страхового відшкодування позивачу у загальному розмірі 53350,00 грн., що не заперечується позивачем. Таким чином, виплата страхового відшкодування була здійснена страховиком у повному обсязі у порядку та розмірі, передбаченому законом. Як вбачається із постанови про закриття кримінального провадження, пішохід ОСОБА_7 у темну пору доби лежав поперек дороги на правій проїзній частині по ходу руху вищевказаного автобуса, крім того при судово-токсикологічному дослідженні в крові трупа виявлено 2,35% етилового спирту, що свідчить про те, що в момент смерті ОСОБА_3 знаходився у стані сильного алкогольного сп`яніння. Отже, саме пішохід створив аварійну обстановку для водія, що і спричинило настання дорожньо-транспортної пригоди та неможливість уникнути наїзду на пішохода. Вищенаведена інформація достеменно та вичерпно доводить факт грубої необережності зі сторони загиблого ОСОБА_7 , а отже і непереборної сили, внаслідок якої було створено аварійну обстановку та виникнення смертельної ДТП. Разом з тим у цій справі також суттєве значення має той факт, що ДТП сталася з вини самого потерпілого. Тому враховуючи норми чинного законодавства, а також ту обставину, що ДТП 19.04.2021 трапилася через невідповідність дій пішохода вимогам Правил дорожнього руху України, характеру його дій (нехтування правилами безпеки руху), обставин завдання шкоди (водій транспортного засобу діяв відповідно до вимог Правил дорожнього руху Україна і його дії не перебували у причинно-наслідковому зв`язку із заподіяною шкодою (сильного алкогольного сп`яніння) та настанням, у зв`язку з цим його цивільно-правової відповідальності. Страховиком було прийнято правомірне рішення про застосування п. 36.3 ст. 36 Закону та здійснення виплати страхового відшкодування в загальному розмірі 53350,00 грн. і саме такий порядок визначення розмір страхового відшкодування відповідатиме як нормам чинного законодавства так і принципам справедливості. У даному випаду є очевидним, що пішохід у стані сильного алкогольного сп`яніння, що лежить на дорозі у темний час доби є нічим іншим як непереборною силою для водія, який за умови цілковитого дотримання Правил дорожнього руху України не мав технічної можливості уникнути наїзду. Враховуючи те, що відсутність у водія транспортного засобу технічної можливості уникнути ДТП є непереборною силою, а також те, що відповідачем сплачено позивачу страхове відшкодування у розмірі, розрахованому на підставі норм спеціального закону, отже підстави для задоволення позову - відсутні.

У відповіді на відзив, представник позивача зазначила, що як вбачається із доказів по справі та доводів сторін, матеріали справи не містять жодних підтверджень наявності у ОСОБА_3 умислу на спричинення ДТП, а також немає жодних доказів, які б вказували на наявність непереборної сили, яка спричинила дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок якої була спричинена шкода. Постановою про закриття кримінального провадження від 25.06.2021 року встановлено, що за наслідками скоєння дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 19.04.2021 року розпочато кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 25.06.2021 року кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 закрите у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а саме: у зв`язку із відсутністю у водія автобуса ОСОБА_6 технічної можливості зупинити керований ним транспортний засіб до місця наїзду на пішохода ОСОБА_3 шляхом своєчасного застосування екстренного гальмування з моменту виникнення йому небезпеки для руху.

У відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що між сторонами мають місце цивільні правовідносини пов`язані з виконанням зобов`язань за договором страхування, позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом установлено, що 19.04.2021 близько 21 год. 10 хв. на автодорозі сполученням «Лази-Верхні Ворота» в напрямку центру с.Верхні Ворота по вулиці Лесі Українки в с.Верхні Ворота, Мукачівського району Закарпатської області відбулась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої водій транспортного засобу марки «Volkswagen» д.н.з. НОМЕР_1 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 . В результаті ДТП ОСОБА_3 загинув на місці пригоди. За фактом даної дорожньо-транспортної пригоди 20.04.2011 було зареєстровано кримінальне провадження №0000035 за ознаками злочину передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Постановою слідчого слідчого відділення відділення поліції №2 Мукачівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області Понзель В.В. від 25.06.2021 закрито кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000035, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Факт смерті ОСОБА_3 підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 23.04.2021 року.

Відповідальність водія транспортного засобу - автомобіля марки «Volkswagen» д.н.з. НОМЕР_1 , на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди застрахована згідно полісу №АР 1493980 у ПрАТ «СК «Арсенал Страхування».

Позивачка доводиться дочкою загиблого ОСОБА_3 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 виданого 01.02.1989 року, відповідно до свідоцтва про шлюбу серії НОМЕР_4 від 10.09.2011 року позивачка змінила прізвище з " ОСОБА_8 " на " ОСОБА_9 ".

26.05.2021 року на адресу ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» направлено заяву про виплату страхового відшкодування в інтересах дружини загиблого - ОСОБА_4 , доньки загиблого - ОСОБА_2 та доньки загиблого - ОСОБА_5 . Загальна сума страхового відшкодування з урахуванням встановленого ліміту страхового відшкодування складає 106 700 грн., з яких: 72 000 - моральної шкоди (по 24 000 грн. для кожного) та 34 700 грн.- для ОСОБА_2 відшкодування витрат на поховання.

14.11.2021 року ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» прийнято рішення про проведення часткової виплати страхового відшкодування, а саме сплачено 53 350,00 грн. страхового відшкодування на користь позивача. Зазначена сума становить 50% від заявленої суми моральної шкоди (72 000 грн.) та витрат на поховання (34 700 грн.), згідно заяви про виплату суми страхового відшкодування (106 700,00 грн.). Тобто, у виплаті 50% від заявленої суми страхового відшкодування моральної шкоди та витрат на поховання страховою компанією відмовлено. В обгрунтування відмови у виплаті 50% страхового відшкодування страховик посилається на наявність провини пішохода ОСОБА_3 у настанні дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої останній загинув.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону (п. 2.1. ст. 2 цього Закону).

Абзацом першим п. 36.1. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Встановлено, що загиблий пішохід, який у розумінні положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є потерпілим, цивільно-правова відповідальність якого не може бути застрахованого у відповідності до положень цього Закону, рішення страховика (відповідача) про зменшення розміру страхового відшкодування наполовину є невірним, та таким, що не ґрунтується на положення вказаного Закону, тобто невмотивованим.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до пункту 27.2 ст. 27 Закону №1961-ІV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Як вбачається із доказів по справі та доводів сторін - матеріали справи не містять жодних підтверджень наявності у ОСОБА_3 умислу на спричинення ДТП, а також немає жодних доказів, які б вказували на наявність непереборної сили, яка спричинила дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок якої була спричинена шкода.

Постановою про закриття кримінального провадження від 25.06.2021 року встановлено, що за наслідками скоєння дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 19.04.2021 року було розпочато кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 25.06.2021 року кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 закрите у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а саме: у зв`язку із відсутністю у водія автобуса ОСОБА_6 технічної можливості зупинити керований ним транспортний засіб до місця наїзду на пішохода ОСОБА_3 шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування з моменту виникнення йому небезпеки для руху.

Кримінальне провадження проводиться з метою встановлення вини водія у вчиненому правопорушенні. При цьому, якщо встановлено факт заподіяння шкоди потерпілому, то встановлення факту підтвердження наявності або відсутності вини у діях заподіювана шкоди, у даному спірному деліктному правовідношенні не має значення для виникнення недоговірного зобов`язання.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювана, коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки або взаємодії декількох джерел підвищеної небезпеки перед третіми особами незалежно від наявності вини. Тому, вина водія у вчиненні кримінального правопорушення не має правового значення для вирішення справи щодо виплати страхового відшкодування.

У статті 1193 ЦК України визначено, що вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання.

Згідно ч. 1 ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

За правилами частини третьої статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч.2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Згідно ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Відповідно до роз`яснень пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у п. 8 постанови від 01.03.2013 №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішені спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Згідно пункту 27.3 ст. 27 Закону №1961-ІV страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Таким чином, враховуючи вимоги розумності і справедливості, а також встановлений Законом №1961-ІV загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди заподіяної смертю фізичної особи суд вважає, що ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» зобов`язана відшкодувати моральну шкоду завдану смертю ОСОБА_3 його дочці ОСОБА_10 .

Нормами частини 3 статті 1193 ЦК України передбачено, що вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання.

Відповідно до пункту 27.4 ст. 27 Закону №1961-ІV страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Загальний розмір відшкодування витрат на поховання померлого ОСОБА_3 становить 34700 грн., що підтверджується товарним чеком за №49 від 21.04.2021 року.

Суд приймає вказаний доказ як належний, допустимий та достатній на підтвердження розміру понесених витрат на поховання померлого ОСОБА_3 . Крім того, представником відповідача не надано доказів на спростування цих обставин у зв`язку з чим у суду відсутні розумні сумніви у тому, що вказані кошти були витрачені саме на поховання померлого ОСОБА_3 .

Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивачки пені за прострочення виплати страхового відшкодування, 3% річних та інфляційних втрат, суд приходить до переконання, що такі вимоги підлягають задоволенню повністю виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 639 ЦК України договір являється обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до пункту 36.5 ст. 36 Закону №1961-ІV за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Оскільки, з моменту отримання відповідачем заяви про виплату страхового відшкодування минуло більше 90 днів і таке відшкодування не було виплачено з вини страховика, тому останній на підставі п.36.5 Закону №1961-ІV зобов`язаний сплатити позивачу пеню за кожен день прострочення виплати суми страхового відшкодування, яка їй належить.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У пунктах 44 та 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц зроблено висновок, що «стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення».

Так як зобов`язання страховиків у разі настання страхового випадку зводиться до здійснення страхової виплати, тому таке зобов`язання є грошовим і в разі прострочення його виконання настає відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України.

Саме такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 30.01.2019 №639/9965/15-ц, яку суд у відповідності до ст. 263 ЦПК України враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

У зв`язку з вищенаведеним, оскільки ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» прострочило виконання грошового зобов`язання за період з 16.11.2021 по 29.11.2021, тому на користь позивачки підлягають стягненню 3% річних від простроченої суми, що становить 162 грн. 24 коп.

Зважаючи на принцип диспозитивності цивільного судочинства відповідно до якого суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог, суд вважає за необхідне стягнути з ПрАТ "Страхова компанія "Арсенал Страхування" на користь позивача страхове відшкодування моральної шкоди у розмірі 36 000 гривень та страхове відшкодування витрат на поховання у розмірі 17 350 гривень, а всього разом 53350 гривень.

Відповідно до приписів пункту 1 частини 1статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (стаття 133 ЦПК України).

Враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 2 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», то з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 відсотку від ціни позову.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн., суд враховує таке.

Частинами 1-4 ст.137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16 висловила правову позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні у справі «East/West Alliance Limited» проти України»«, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy), № 34884/97).

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження понесених судових витрати на професійну правничу допомогу по даній справі, представником позивача долучено ордер на надання правничої (правової) допомоги від 29.11.2021 року, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю Качмар А.І., договір про надання професійної правничої допомоги від 14.05.2021 року, детальний опис наданих послуг, квитанцію прибуткового касового ордера за №59/11 від 31.12.2021 року.

Указані докази підтверджують факт понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу та їх розмір в сумі по 10000 грн.

Враховуючи, що представник позивача надав суду підтвердження витрат з надання адвокатських послуг, а тому суд вважає за необхідне стягнути, окрім судового збору, витрати пов`язані із наданням правничої допомоги.

Крім цього, з огляду на постанову ВС/КАС у справі №280/2635/20 від 21.01.2021 докази сплати адвокату гонорару для його відшкодування не потрібні.

За таких обставин, оскільки позов підлягає задоволенню у повному обсязі, понесені позивачем витрати на правничу допомогу адвоката покладаються на відповідача в розмірі 10000 грн на користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись вимогами статей 13, 81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 поданого в інтересах ОСОБА_2 до приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" про відшкодування шкоди - задовольнити повністю.

Стягнути з приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування моральної шкоди у розмірі 36 000 (тридцять шість тисяч) гривень та страхове відшкодування витрат на поховання у розмірі 17 350 (сімнадцять тисяч триста п?ятдесят) гривень, а всього разом 53350 (п`ятдесят три тисячі триста п?ятдесят) гривень.

Стягнути з приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" на користь ОСОБА_2 пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 938 (дев?ятсот тридцять вісім) гривень 38 копійок, 3% річних у розмірі 162 (сто шістдесят дві) гривні 24 копійки, а всього разом 1100 (одну тисячу сто) гривень 62 копійки.

Стягнути з приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" на користь ОСОБА_2 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень.

Стягнути з приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" судовий збір у розмірі 908 (дев?ятсот вісім) гривень у дохід держави.

Рішення може бути оскаржене до Закарпатського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони по справі:

позивачка: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ;

відповідач: приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Арсенал Страхування", адреса місця знаходження: вул.Борщагівська, 154, м. Київ, .

Суддя Павлюк С.С.