У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

про залишення позовної заяви без руху

29 грудня 2022 року справа № 542/1813/22

провадження № 2/542/418/22

Суддя Новосанжарського районного суду Полтавської області Кашуба М.І., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення коштів,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення коштів, в якій просив стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса місця знаходження: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 ):

-50 948,00 грн. (п`ятдесят тисяч дев`ятсот сорок вісім) гривень боргу;

-992,40 грн. судового збору та 5000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності.

Цивільна юрисдикція - це визначена законом сукупність повноважень судів щодо розгляду цивільних справ, віднесених до їх компетенції. Підсудність визначає коло цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що відповідно до статей 15, 16 ЦПК у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17), Господарським процесуальним кодексом України (статті 1, 12;), Кримінальним процесуальним кодексом України або Кодексом України про адміністративні правопорушення віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Чинна редакція ст. 19 ЦПК України визначає, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Разом з тим, положеннями п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України визначено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема , справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці.

Зі змісту наданої в додатках до позовної заяви копії претензії вбачається, що між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (надалі ФОП ОСОБА_1 , «Покупець») та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 (надалі ФОП ОСОБА_2 , «Постачальник») укладено договір поставки птиці, загальною сумою 169 826 грн. (сто шістдесят дев`ять тисяч вісімсот двадцять шість гривень).

На виконання умов даного договору 18.02.2022 року та 21.02.2022 року ФОП ОСОБА_1 здійснив авансову оплату у розмірі 11000 грн. та 40948 грн. відповідно, що підтверджується копіями квитанцій про сплату грошових коштів, які додаються до даної претензії, однак в силу порушення умов виконання зобов`язань, ФОП ОСОБА_2 не здійснив поставку товару в обумовлений сторонами строк, що призвело до значних збитків з боку ФОП ОСОБА_1 .

Разом з тим, у вказаній претензії зазначено, що вона направлена відповідачу у порядку ст. 222 ГК України та підписана представником ФОП ОСОБА_1 адвокатом Крушельницькою Марією.

З наведеного слідує, що сторони у справі є учасниками господарських відносин (суб`єктами господарювання) та спір виник саме у процесі здійснення ними господарської діяльності.

Водночас, за правилами цивільного процесуального законодавства, позовна заява за формою та змістом повинна відповідати статті 175 ЦПК України, а також вимогам статті 177 цього Кодексу.

Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Відповідно до п. 8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Положеннями ч. 5 ст. 177 ЦПК України визначено, що позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Відповідно до ч. 2 ст. 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.

Встановлено, що позивачем до позовної заяви не додано договір, посилання на який є у копії претензії, наданій на підтвердження вжиття заходів досудового врегулювання спору.

Разом з тим, суд не вправі відмовити у відкритті провадження у справі чи залишити позов без руху у зв`язку з ненаданням позивачем разом із позовною заявою доказів, оскільки надання чи витребування таких доказів можливе на стадії судового розгляду.

Однак, позивачем, всупереч положень п. 8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України не зазначено, що вказаний доказ не може бути надано до суду разом із позовною заявою та не вказано поважних причин неможливості надати такий доказ.

Крім того, позовна заява не містить викладу обставин, якими позивач обґрунтовує обрану юрисдикційну підсудність - Новосанжарський районний суд Полтавської області, що не узгоджується з наданими в додатку до позовної заяви документами.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 378 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

Таким чином, позивачу слід усунути наведені недоліки належним чином обгрунтувати обрану юрисдикційну підсудність - Новосанжарський районний суд Полтавської області та виконати вимоги ч. 5 ст. 177 та п. 8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України.

Звертається увага позивача на те, що якісна підготовка справи до розгляду, спрямована в першу чергу на захист інтересів самих учасників справи.

При цьому, слід зауважити, що судом при постановленні ухвали враховується прецедентна практика Європейського суду з прав людини, яка виходить з того, що реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв`язку з наведеним, вказані вимоги суду не є порушенням права на справедливий судовий захист та не можуть вважатися обмеженням права доступу до суду.

З огляду на вищенаведене, суддя приходить до висновку, що подана позовна заява не відповідає вимогам, встановленим законодавством.

У відповідності до частини 1 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи викладене, позовну заяву неможливо прийняти до розгляду без усунення недоліків, а тому її необхідно залишити без руху та надати позивачу строк для усунення вищевказаних недоліків.

Керуючись статтями 95, 175, 185 ЦПК України,

у х в а л и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення коштів залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення вищевказаних недоліків, який не може перевищувати десять днів з дня отримання копії ухвали суду.

Роз`яснити, що в разі невиконання ухвали суду у встановлений строк, позовна заява буде вважаться неподаною і повернута позивачу.

Копію ухвали направити позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Суддя Новосанжарського районного суду

Полтавської області Кашуба М. І.