Номер провадження: 22-ц/813/1523/22
Справа № 495/8142/19
Головуючий у першій інстанції Прийомова О. Ю.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2022 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого - Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

за участю секретаря Малюти Ю.С.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Старокозацька сільська рада,

третя особа Білгород-Дністровська районна адміністрація,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26 березня 2020 року у складі судді Прийомової О.Ю.,

в с т а н о в и в:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Старокозацької сільської ради Білгород - Дністровського району Одеської області, третя особа Білгород - Дністровська районна державна адміністрація, про визнання права на отримання частки /паю/ у порядку спадкування за законом, уточнивши свої позовні вимоги 22.10.2019 остаточно просить суд: визнати за ним право на земельну частку /пай/ в розмірі 2,7 умовних кадастрових гектарів із земель, які належали колективному сільськогосподарському підприємству імені Котовського Білгород-Дністровського району Одеської області в порядку спадкування після смерті його матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свої вимоги обґрунтовує тим, що після смерті матері ОСОБА_2 відкрилася спадщина у вигляді права на земельну частку (пай), які належали колективному сільськогосподарському підприємству імені Котовського Білгород-Дністровського району Одеської області. Проте, при зверненні до нотаріальної контори щодо оформлення спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину, листом приватного нотаріуса № 197/01-16 від 25.07.2019 відмовлено у вчиненні вказаної нотаріальної дії у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на ім`я померлої. Вказані вище обставини позбавляють його в оформленні його спадкових прав, а тому він і звернувся до суду з даним позовом.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26 березня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Павленко В. подав апеляційну скаргу, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовну заяву задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що в ухваленому рішенні суд вказав : «Більш того, позивачем не наведено жодного об`єктивного та належного доказу безпідставного виключення зі списку членів КСП ім. Котовського спадкодавці, а також не наведено жодного аргументу щодо стверджень відповідача, викладених у листі №1166 від 11.06.2019». Однак в цьому листі він припустився хибної думки : «Враховуючи викладене, головним критерієм для одержання права на земельну частку (пай) є факт членства громадянина в колективному сільськогосподарському підприємстві на момент реєстрації держаного акта на право колективної власності на землю». Отже підмінено поняття «відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю» поняттям «момент реєстрації державного акта на право колективної власності на землю», що є неправильним застосуванням норм матеріального права, а саме пункту 2 вказаного вище Указу. Таке поняття як «реєстрація державного акта» у вказаному законодавчому акті відсутнє. Крім цього, в листі № 1166 відповідач вказав : « ІНФОРМАЦІЯ_2 Добинда ОСОБА_3 померла, у зв`язку з чим рішенням правління вона внесена до списку вибулих членів КСП імені Котовського та не потрапила до остаточного списку членів підприємства, що мають право на земельну частку (пай)». Однак єдиним рішенням правління щодо списку осіб було рішення від 13.05.1995 згідно протоколу № 6 про затвердження таких списків. Рішення про виключення її зі списку не ухвалювалось і відповідач не надав суду відповідний протокол рішення про це. Далі в листі № 1166 вказано: «...спадкоємець помер до реєстрації державного акта на право колективної власності на землю КСП імені Котовського та остаточного списку до нього, а тому на момент смерті спадкодавець ще не став власником частки землі, тому спадкоємці не можуть успадкувати те, що не належало спадкодавцю» (кінець цитати). Однак згідно вимог законодавства список є єдиним, він затверджується рішенням правління та додається до державного акту і таке поняття «як остаточний список» в законодавчій базі відсутнє. Більш того, в матеріалах справи відсутнє саме рішення про затвердження «остаточного списку». В Державному акті про право колективної власності на землю вказана дата його видачі 13.12.1995, його реєстрація в книзі записів державних актів під № 11 та Додаток 1 «Список громадян...». Останній затверджений рішенням правління КСП 13.05.1995, і в якому знаходиться прізвище матері. Померла вона 07.02.1996, отже за життя набула право на земельну частку (пай) з дня видачі акту - з 13.12.1995. Ці правові доводи були наведені апелянтом у відповіді на відзив, яка надійшла до суду 06.02.2020. Крім цього, суд допустив неправильне тлумачення закону, а саме пункту 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом міністерства юстиції України від 14.06.1994 № 18/5, яка діяла на час смерті матері та згідно якого доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном є довідка виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним (видана 05.08.2019 довідка № 538 знаходиться в матеріалах справи).

31.05.2021 сільський голова Старокозацької сільської ради надав суду відзив на апеляційну скаргу та просив суд задовольнити апеляційну скаргу ОСОБА_1 , скасувати рішення суду та ухвалити нове щодо задоволення вимог позову та визнання за ним права на земельну ділянку (пай), та визнав позов.

26.11.2021 Білгород-Дністровська районна державна адміністрація надала відзив на апеляційну скаргу, в якому звертає увагу на пропуск строку позовної давності, що має бути врахований судом.

В судове засідання апеляційного суду учасники справи не з`явилися, від представника ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, від Старокозацької сільської ради Білгород Дністровського району Одеської області надійшла заява про визнання позову та розгляд справи за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , ОСОБА_1 є її сином.

На підтвердження належності померлій спадкового майна ОСОБА_1 до позовної заяви долучено:

- копію державного акту на право колективної власності на землю, з якого видно, що 13.12.1995 на підставі рішення Крутоярівської сільської ради від 12.06.1995 КСП ім. Котовського, був виданий державний акт на право колективної власності на землю щодо земельних ділянок с. Крутоярівка. Копія містить відомості про те, що додатком до акту є список громадян членів колективного сільськогосподарського підприємства, проте такий список до позову не долучений;

- архівну довідку Д-319 від 22.04.2019 КУ «Об`єднаного трудового архіву територіальних громад Білгород-Дністровського району» про те, що в архівному фонді сільськогосподарського кооперативу «Крутояровка» значиться ОСОБА_2 , 1914 року народження;

- копію протоколу засідання правління КСГП ім.Котовського від 13.05.1995, яким затверджено список членів КСГП Котовського з приватизації земель в кількості 1053 осіб, але без зазначення конкретних прізвищ таких осіб;

- копію рішення Крутоярівської сільської ради №2а від 12.06.1995 про передачу у колективну власність КСП ім.Котовського земельних ділянок;

- копію архівної довідки №Д-318 від 22.04.2019 про те, що на підставі розпорядження представника Президента України в Білгород-Дністровському районі від 15.10.1992 № 287 колгосп імені Котовського перейменовано в колективне сільськогосподарське підприємство імені Котовського. КСХП імені Котовського реорганізовано 20.03.2000 в сільськогосподарський кооператив «Крутоярівка». Державна реєстрація СК «Крутоярівка» припинена 03.08.2006. Документи з особового складу за 1947-2005 роки прийняті на зберігання в трудовий архів Білгород-Дністровської районної ради;

- список громадян членів КСП ім.Котовського до рішення правління КСП ім.Котовського від 13.05.1995, в якому значиться ОСОБА_2 ;

- лист Старокозацької сільської ради № 1166 від 11.06.2019, яким ОСОБА_1 відмовлено в видачі сертифіката про право на земельну частку (пай), оскільки за життя він не був отриманий ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та рішенням правління внесена до списку вибулих членів КСП імені Котовського та не потрапила до остаточного списку членів підприємства, що мають право на земельну частку (пай) ;

- відповідь Управління агропромислового розвитку районної державної адміністрації №Д-320 від 22.11.2018 про те, що сертифікат на право на земельну частку (пай) на ім`я ОСОБА_2 не зареєстровано;

- лист приватного нотаріуса Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Макогончук Н.В. про відмову в видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 в зв`язку з відсутністю правовстановлювальних документів на ім`я померлої на спадкове майно.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що позивачем не надано доказів прийняття спадщини, а також доказів того, що на праві власності спадкодавцю належало майно, на яке просить визнати право власності позивач.

Проте повністю погодитися з такими висновками суду неможна, виходячи з наступного.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункт 2 частини першої статті 374 ЦПК України).

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення згідно пункту 4 частини першої, частини другої статті 376 ЦПК України є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною дев`ятою статті 5 ЗК України (у редакції на час виникнення правовідносин) передбачено, що кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.

Згідно з вимогами частини першої статті 22 ЗК України право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і документа, що посвідчує це право.

Пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року N 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року N 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Згідно з вимогами статей 22, 23 ЗК України (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) та зазначеного указу особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в членах КСП на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання КСП цього акта.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року N 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду у судах. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо.

Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Встановлено, що ОСОБА_2 не внесена до списку осіб, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, та за життя не отримала сертифікат на земельну частку (пай).

Водночас список громадян членів КСП ім.Котовського до рішення правління КСП ім.Котовського від 13.05.1995, в якому значиться ОСОБА_2 , є підтвердженням того, що право на отримання сертифікату в неї було наявним, проте не було реалізоване за життя.

ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги, інших спадкоємців не має, спадкова справа після смерті ОСОБА_2 не заводилася, підтвердженням чого є відповідь державного нотаріального архіву.

Довідка №538 від 05.08.2019 Старокозацької сільської ради Білгород Дністровського району Одеської області підтверджує те, що ОСОБА_1 близько 2 років до дня смерті своєї матері ОСОБА_2 проживав з нею спільно за адресою: АДРЕСА_1 , що надає підстави вважати його таким, що прийняв спадщину в порядку ст.549 ЦК України 1963 року.

Зазначені обставини не були з`ясовані судом, отже, рішення суду не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України.

ОСОБА_2 померла в 1996 році, на правовідносини розповсюджуються правила ЦК України 1963 року.

Відповідно до статей 71,75 ЦК України 1963 року загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено, встановлюється тривалістю в три роки і позовна давність застосовується судами незалежно від заяви сторін.

Статтею 80 ЦК України визначено, що закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захисту.

ОСОБА_1 звернувся з позовом після спливу строку позовної давності, просив його поновити, посилаючись на тривале лікування, стан здоров`я та похилий вік.

За практикою Європейського суду з прав людини позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.

Старокозацька сільська рада Білгород-Дністровського району Одеської області в особі сільського голови Бойко В.В. визнала позов, посилаючись на таке право, передбачене ч.1ст.206 ЦПК України, визнання позову підтвердила заявами під час вирішення справи апеляційним судом.

Відповідно до статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Враховуючи те, що відповідач визнав позов та не надав заперечень щодо строку позовної давності, право ОСОБА_1 підлягає захисту, оскільки перешкоди за таких обставин для задоволення позову відсутні.

Висновок про те, що визнання позову поза межами спливу строку позовної давності не суперечить вимогам закону викладено в постанові ВС № 389/896/19 від 05.02.2020.

Водночас у позовній заяві не обґрунтовано розмір паю, в матеріалах справи наявні відомості про розпаювання землі між членами КСП в розмірі від 2,39 га (а.с.37,103), тому вимоги підлягають частковому задоволенню.

Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову, рішення суду підлягає скасуванню із ухваленням нового про задоволення позову з мотивів та підстав, викладених вище.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26 березня 2020 року скасувати.

Поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) площею 2,39 га в умовних кадастрових одиницях із землі, яка належала КСП імені Котовського Білгород-Дністровського району Одеської області в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 29.12.2022

Головуючий:

Судді: