СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/12602/22

пр. № 2/759/4518/22

09 грудня 2022 року суддя Святошинського районного суду м. Києва Петренко Н.О., розглянувши в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» (03045, м.Київ, вул. Набережно-Корчуватська, 27, прим. 2), треті особи: приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Мельник Роман Іванович (02125, м. Київ, вул. Старосільська, 1, оф. 10), приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Золотих Олександр Олександрович ( АДРЕСА_2 ) про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2022 року представник ОСОБА_1 - Усенко А.І. звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» про визнання виконавчого напису № 9231 від 08.11.2021р., який було вчинено приватним нотаріусом Київського міського нотраіального округу Золотих О.О. таким, що не підлягає виконанню.

В обгрунтування позовних вимог посилався на те, що 08.11.2021р. приватним нотаріусом КМНО Золотих О.О. було вчинено виконачий написом № 9231, яким було звернуто стягнення з ОСОБА_1 , яка є боржником, за договором № 3702004 від 20.02.21р. укладеного з ТОВ «Авентус Україна» на користь стягувача - ТОВ «Українські фінансові операції», що є правонаступником всіх прав та обов`язків ТОВ «Авентус Україна» за договором факторингу № 13/09/2021 від 13.09.2021р. З цього приводу за заявою відповідача приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Мельник Р.І. 24.11.2021р. на підставі виконавчого напису № 9231 від 08.11.2021р. відкрив виконавче провадження № 67637855 про стягнення з позивача на користь відповідача боргу у сумі 11 797,50 грн. згідно кредитного договору від 20.02.2021р. укладеного з ТОВ «Авентус Україна» . В рамках проведених виконавчих дій за виконавчим провадженням № 67637855 було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи від 17.02.2022р., яка була надіслана приватним виконавцем Мельник Р.І. за місцем роботи позивача у ТОВ «Сінева Україна» і як наслідок почались стягнення боргу з заробітної плати позивача. Побачивши, що з заробітної плати утримуються кошти, позивач звернулась до бухгалтерії і дізналась про існування зазначених документів. Проте, позивач не укладала договір № 3702004 від 20.02.2021р. про надання споживчого кредиту, так само позивача не було повідомлено належним чином про відкриття виконавчого провадження щодо неї. Відтак позивач вимушена була звернутись за правовою допомогою, звернулась до правоохоронних органів із заявою про шахрайство , що підтверджується витягом з єдиного ресєтру досудових розслідувань, та наразі звертається до суду за захистом своїх прав. Нотаріус Золотиих О.О. при вчиненні напису не переконався належним чином у безпірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив вимоги ст. 87,88 ЗУ «Про нотаріат» та порядок вчинення нотаріальних дій. Просить задовольнити позов.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 27.09.2022 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 04.10.2022 року забезпечено позов шляхом заборони приватному виконавцю виконавчого округу м. Києва Мельнику Роману Івановичу проводити будь-які дії з примусового виконання за виконавчим написом, вчиненим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О.О. 08.11.2021р. та зареєстрованим в реєстрі № 9231, щодо звернення стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Українські фінансові операції» заборгованості до вирішення справи по суті.

Враховуючи те, що відповідач у встановлений строк відзив на позовну заяву не надав, суд вирішує справу за наявними матеріалами у відповідності ч.8 ст. 178 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

20.02.2021р. між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір № 3702004 про надання споживчого кредиту/а.с.9-16/

Судом встановлено, що 08.11.2021р. приватним нотаріусом КМНО Золотих О.О. було вчинено виконачий написом № 9231, яким було звернуто стягнення з ОСОБА_1 , яка є боржником, за договором № 3702004 від 20.02.21р. укладеним з ТОВ «Авентус Україна» на користь стягувача - ТОВ «Українські фінансові операції», що є правонаступником всіх прав та обов`язків ТОВ «Авентус Україна» за договором факторингу № 13/09/2021 від 13.09.2021р. /а.с.8/.

Приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва Мельник Р.І. 24.11.2021р. на підставі виконавчого напису № 9231 від 08.11.2021р. відкрито викоанвче провадження № 67637855 про стягнення з позивача на користь відповідача боргу у сумі 11 795,50 грн. згідно кредитного договору від 20.02.2021р. укладеного з ТОВ «Авентус Україна» /а.с.17-18/.

17.02.2022р. постановою приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Мельник Р.І. звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника./а.с.19-20/.

Позивач вказує, що договір № 3702004 про надання споживчого кредиту з ТОВ «Авентус Україна» не підписувала та з даного приводу звернулася до підрозділу дізнання Святошинського управління поліції ГУ НП у м.Києві, що підтверджується Витягом з ЄРДР від 07.09.2022р./а.с.21/.

Процедура вчинення нотаріусами виконавчих написів визначена у Главі 14 Закону України «Про нотаріат» та Главі 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року.

Відповідно до ст. ст.88 Закону України « Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Згідно зі ст. 87 Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктами 1.1., 1.2., 3.2., 3.5. Глави 16 "Вчинення виконавчих написів" Розділу ІІ "Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій" Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року.

Під час вчинення виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку.

Пунктом 2 Розділу "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин" Переліку в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року, встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються:а) оригінал кредитного договору;б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року зміни, внесені постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 до Переліку, визнано незаконними та нечинними.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року рішення суду залишено без змін.

Згідно з пунктом 10.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20 травня 2013 року "Про судове рішення в адміністративній справі" визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта.

Таким чином, застосуванню при вирішенні спору підлягає постанова Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" № 1172 від 29 червня 1999 року / в редакції постанови КМУ від 29 листопада 2001 року /.

Пунктом 1 зазначеного Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються:

а) оригінал нотаріально посвідченої угоди;

б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Підпунктом 5.1. пункту 5 глави 16 "Вчинення виконавчих написів" розділу ІІ "Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій" Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, встановлено, що виконавчий напис вчиняється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість.

Таким чином, після скасування внесених постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 до Переліку змін виконавчий напис міг бути вчинений лише за умови подання оригіналу нотаріально посвідченого договору чи його дублікату, що має силу оригіналу.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності необхідних оригіналів договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Відповідачем не доведено, що ним було передано приватному нотаріусу для вчинення виконавчого напису документи відповідно до вище приведеного Переліку.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в справі № 750/1627/18/ провадження № 61-43895 св 18/ від 06 червня 2019 року, яка, з точки зору ч.4 ст.263 ЦПК України, має враховуватися судом, при здійсненні своєї діяльності нотаріус не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права.

Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше.

Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

При цьому, з точки зору ст.88 Закону України « Про нотаріат», безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо.

Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

Враховуючи ці обставини та вимоги ст.ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна.

Це право існує, поки суд не встановить зворотного.

Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

При вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів.

Суд при цьому має перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Відповідачем та третіми особами належних та допустимих доказів на спростування викладених у позовній заяві обставин надано до суду не було.

Будь-яким чином перевірити безспірність заборгованості по наданому товариством нотаріусу кредитному договору та розрахунку заборгованості суд позбавлений можливості, такий обов`язок на суд не покладається, оскільки довести безспірність такої заборгованості, з точки зору викладеного вище обґрунтування, має товариство при зверненні до нотаріуса.

Виходячи з цих обставин, одного з основних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності, спірності заборгованості позивача перед товариством, не спростованої відповідачем, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача.

Щодо стягнення судових витрат суд, зазначає наступне.

Згідно положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Водночас, в силу вимог ч.4 ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частинами 5, 6 зазначеної статті передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

16.09.2022р. між адвокатом Усенко А.І. та ОСОБА_1 укладено договір про надання правової допомоги/а.с.22-23/.

16.09.2022р. між адвокатом Усенко А.І. та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду № 1 до договору про надання правової допомоги № 60 від 16.09.2022р. щодо обсягу та вартості правової допомоги/а.с.24/.

Відповідно до акту приймання- передачі наданої допомоги від 22.09.2022р. вартість наданої правової допомоги становить 5 000,00 грн. та вартість правової допомоги була сплачена клієнтом в повному обсязі/а.с.25/.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Таким чином зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату «гонорару успіху» не є обов`язковими для суду при вирішенні питання про розподіл судових витрат та покладення таких витрат на іншу сторону справи, оскільки в такому випадку суд застосовуючи відповідні положення процесуального законодавства, зокрема частин четвертої-п`ятої статті 137 ЦПК України, може оцінювати необхідність, розумність та інші критерії співмірності цих витрат.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000, 00 грн.

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 992,40 грн.

На підставі викладеного та керуючись ЗУ «Про нотаріат», постанова Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662, ст.ст.12,13,141,263-265 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції», треті особи: приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Мельник Роман Іванович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Золотих Олександр Олександрович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню - задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 9231 виданий 08.11.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих Олександром Олександровичем про стягнення з ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» () заборгованості в розмірі 11 797,50 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» (, м.Київ, вул.Набережно -Корчуватська, 27, прим. 2) на користь ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 ) витрати на правову допомогу у розмірі 5 000,00 грн. та судовий збір у розмірі 992,40 грн., а всього 5 992,40 грн. (п`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто дві грн.40 коп.).

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.О. Петренко