Провадження № 22-ц/802/329/22 Категорія: 39 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів Бовчалюк З.А., Здрилюк О.І.,

секретар Губарик К. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за поданням Держаного виконавця Першого відділу Державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Львів) Павлович Ольги Олександрівни про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу за апеляційною скаргою стягувача ОСОБА_2 подану його представником ОСОБА_3 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 грудня 2021 року,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року державний виконавець Першого відділу Державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Львів) Павлович О. О. подала до суду подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 .

Своє подання обґрунтував тим, що на виконанні у Відділі перебуває виконавче провадження ВП № 61907703 відкрите на виконання судового рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості у сумі 307085 грн. В ході виконання виконавчого провадження № 61907703 державним виконавцем було подано запити до державних органів, підприємств та установ, у відповідь на які надійшла інформація про відсутність у власності ОСОБА_1 будь-якого майна, відкритих рахунків та доходів. Рішення суду не виконано, а боржник ухиляється від його виконання, не вживає заходів щодо виконання рішення за рахунок належного йому майна і доходів. Залишок боргу станом на 03.12.2021 становить 305927,98 грн. Враховуючи наведене, просив суд тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон без вилучення паспортного документа громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до виконання судового рішення про стягнення з нього заборгованості у сумі 307085 грн.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 грудня 2021 року відмовлено у задоволенні подання.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, представник стягувача ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким задовольнити подання державного виконавця, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Державний виконавець у відзиві на апеляційну скаргу підтримав доводи апеляційної скарги, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати.

Боржник ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якій вказує, що у подані державний виконавець не довів ухилення його від виконання зобов`язання. Зазначив, що він починаючи із 2020 року здійснює погашення заборгованості, а також ним було подано Повідомлення державного виконавця від 27.05.2021 та Декларацію про доходи та майно боржника фізичної особи станом на 27.05.2021.

В судове засідання сторони не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час і місце судового засідання. Тому відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою прийняття постанови у даній справі є 03.03.2022, тобто, дата складення повного судового рішення.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, у зв`язку з таким.

З матеріалів справи вбачається, що державним виконавцем Першого відділу Державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Львів) Павлович О. О. 27.04.2020, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №61907703 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Луцьким міськрайонним судом Волинської області 12.02.2020 у справі 161/13630/19 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 307085 грн. боргу та 3070 грн. 85 коп. судового збору.

02.06.2020 державним виконавцем винесено постанову про арешт рухомого та нерухомого майна боржника.

Відповідно до відомостей отриманих державним виконавцем під час вчинення виконавчих дій за боржником не зареєстровано нерухоме і рухоме майно, боржник не отримує пенсії, відомості про джерело доходів відсутні.

Звертаючись до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України державний виконавець вказав, що ним було надіслано боржнику 27.04.2020 та 01.02.2021 виклики, проте в супереч вимогам ст. 83 ЦПК Украйни не подав належних і допустимих доказів про надіслання вказаних викликів.

Право громадян України на пересування, у тому числі і залишення території України, закріплено у ст.33 Конституції України. Разом з тим Конституція України передбачає можливість обмеження наданих громадянинові прав у випадках, що не заборонені законом.

Відповідно до ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно з п. 19 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи чи керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Приписами п.5 ч.1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» встановлено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадку, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Необхідною передумовою обрання такого заходу забезпечення виконання рішення суду, як обмеження боржника у праві виїзду за межі України, є встановлення судом дійсних обставин ухилення боржника від виконання судового рішення. Такі обставини суд повинен установити, виходячи з відомостей зазначених у поданні, матеріалів виконавчого провадження та пояснень державного виконавця.

Поняття «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Особа, яка має невиконані зобов`язання не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Згідно з частинами 2, 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно наявність умислу та інші факти, як обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню.

В даному випадку, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що в матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують умисне ухилення боржника від виконання власних боргових зобов`язань.

Надані до подання документи не містять відомостей стосовно того, чи був боржник обізнаний про відкриття відносно нього виконавчого провадження, а відтак, достеменно встановити факт ухилення боржника від виконання судового рішення не надається можливим.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що боржник ОСОБА_1 періодично частково погашає заборгованість.

Аргументи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 періодично перетинає кордон та сплатив з усієї суми боргу лише 3320.59 грн., не доводять факту ухилення боржника від виконання рішення суду про стягнення боргу.

На підставі вищевикладеного колегія суддів дійшла висновку, що державний виконавець не довів та в матеріалах подання відсутні будь-які докази того, що боржник свідомо ухилявся від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду, а тому у суду не було передбачених законом підстав для обмеження останнього у праві виїзду за межі України.

Відповідно до положень частини 1 статті 376 ЦПК України, підставами для Згідно з приписами ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржувана ухвала суду постановлена з додержанням вимог закону, а тому підстав для її скасування апеляційний суд не вбачає. Доводи ж апеляційної скарги, поданої представником боржника, не спростовують вірних висновків суду та не впливають на законність даної ухвали.

Керуючись статтями 374-375, 382, 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу стягувача ОСОБА_2 подану його представником ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 грудня 2021 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді