ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 675/1210/21

Провадження № 22-ц/4820/371/22

Хмельницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Корніюк А.П. (суддя доповідач), Янчук Т.О., Ярмолюка О.І., секретар судового засідання Гриньова А.М.

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №675/1210/21 за апеляційною скаргою Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 11 листопада 2021 року (суддя Демчук П.В.) у справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

В листопаді 2021 року Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі МТСБУ) звернулось до суду з позовом, в якому вказувало, що 11.06.2016 о 14 год 30 хв поблизу с. Сахнівці Ізяславського району ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «ГАЗ», д.н.з. « НОМЕР_1 », здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_2 , що рухався по проїзній частині дороги, поза межами пішохідного переходу, внаслідок отриманих травм ОСОБА_2 помер на місці. Позивач зазначив, що МТСБУ здійснило виплату страхового відшкодування потерпілій стороні у дорожньо-транспортній пригоді в розмірі 69600 грн. І оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована, тому останній, як особа, яка спричинила ДТП, зобов`язаний відшкодувати позивачу в порядку регресу завдану шкоду.

Враховуючи вищезазначене, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 в порядку регресу 69600 грн.

Рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 11 листопада 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням, МТСБУ оскаржило його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, апелянт зазначає, що відмова у задоволенні позовних вимог МТСБУ, обґрунтовується лише тим, що позов було подано з порушенням норм ст. 267 ЦПК України, проте з даною позицією апелянт не погоджується, оскільки, відповідно до п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначенні статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2» установлено карантин з 12.03.2020 на усій території України, який було продовжено. Апелянт вказує, що позивачем було подано позов в період дії карантину, а саме 23.07.2021, таким чином строк позовної давності було продовжено на період дії карантину та до моменту його закінчення, який на сьогоднішній день продовжено.

Зважаючи на викладене, МТСБУ просить суд скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_1 погоджується із висновками суду першої інстанції та просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуване рішення залишити без змін. Відповідач зазначає, що у апеляційній скарзі наведено лише посилання на п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, відповідно якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, строки визначені цим кодексом продовжуються на строк дії карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 встановлено карантин з 12.03.2020 по 24.04.2020. Страхові відшкодування позивачем проведені 05.10.2017 та 19.03.2018, а відповідно строк позовної давності сплив 06.10.2020 та 20.03.2021. ОСОБА_1 вказує, що позивач звернувся з позовом 23.07.2021, а тому із врахуванням строку дії карантину строк позовної давності пропущено і позивачем не наведено підстав, які саме обставини перешкодили своєчасному зверненню з позовом до суду, так і позивач не ставив питання про поновлення такого строку. Тому доводи апелянта про незаконність та необґрунтованість судового рішення не заслуговують на увагу.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

У відповідності до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. (ч. 1 ст. 263 ЦПК України).

Оскаржуване судове рішення не відповідає вказаним вимогам.

Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виходив із того, що ДТП відбулася 11.06.2016, сума страхового відшкодування була виплачена 05.10.2017 та 19.03.2018, а із позовною заявою МТСБУ звернулося 23.07.2021, у зв`язку із чим позивачем пропущено строк позовної давності і клопотання про його поновлення МТСБУ до суду надано не було.

Проте з таким висновком суду першої інстанції апеляційний суд не погоджується, виходячи з наступного.

Згідно статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції вірно виходив із того, що строк звернення до суду із позовом розпочався з 05.10.2017 (відносно дати здійснення суми страхового відшкодування у розмірі 58551 грн) та з 19.03.2018 (відносно дати здійснення суми страхового відшкодування у розмірі 11049 грн), однак прийшов до помилкового висновку щодо спливу такого строку станом на дату звернення позивача до суду 23.07.2021.

Так, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID 19)» № 540-IX від 30.03.2020 розділ «Прикінцеві та Перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено п. 12 такого змісту «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширення коронавірусної хвороби (COVID 19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою КМУ «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11.03.2020 № 211 карантин було встановлено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України.

Дію карантину, встановленого цією Постановою, продовжено на всій території України згідно з Постановами КМ № 392 від 20.05.2020, № 500 від 17.06.2020, № 641 від 22.07.2020, № 760 від 26.08.2020, № 956 від 13.10.2020, № 1236 від 09.12.2020, № 104 від 17.02.2021, № 405 від 21.04.2021, № 611 від 16.06.2021.

З урахуванням епідемічної ситуації в регіоні з 19 грудня 2020 року до 31 серпня 2021 року на території України установлено карантин згідно з Постановами КМ № 392 від 20.05.2020, № 500 від 17.06.2020, № 641 від 22.07.2020, № 760 від 26.08.2020, № 956 від 13.10.2020, № 1100 від 11.11.2020, № 1236 від 09.12.2020, № 104 від 17.02.2021, № 405 від 21.04.2021, № 611 від 16.06.2021.

Відповідно до п.1 постанови Кабінету Міністрів України №1236 від 09.12.2020 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (в редакції із змінами, внесеними згідно з Постановами КМ № 104 від 17.02.2021, № 405 від 21.04.2021, № 611 від 16.06.2021) установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19 грудня 2020 року до 31 серпня 2021 року на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, від 20 травня 2020 р. № 392 Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 та від 22 липня 2020 р. № 641 Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Оскільки на час звернення МТСБУ з відповідним позовом 23.07.2021 дія карантину, що впроваджений постановою КМУ № 211 від 11.03.2020 не припинена і строки, визначені ст. 257 ЦК України, є продовженими та позивачем не пропущені, тому оскаржуване рішення підлягає до скасування.

З огляду на вищенаведене доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального права є обґрунтованими.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що позовні вимоги МТСБУ підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Так, відповідно до постанови СВ Ізяславського ВП Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області від 27.09.2016 кримінальне провадження по факту порушення правил безпеки дорожнього руху, внаслідок якої загинув ОСОБА_2 , закрито за відсутністю в діянні водія ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України (а.с. 8-9).

Цією постановою встановлено, що 11.06.2016 близько 14 год 25 хв водій ОСОБА_1 , керуючи вантажним автомобілем Газ-5301 р.н. НОМЕР_2 , рухаючись автодорогою зі сторони м. Ізяслав в напрямок с. Сахнівці, поблизу с. Сахнівці Ізяславського району, виконуючи об`їзд нерухомої перешкоди, у вигляді трактора з причепом, який в нерухомому стані знаходився на правій смузі для руху, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_2 , який перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходився на правій смузі біля задньої частини причепа трактора та раптово вибіг на смугу для руху автомобіля Газ-5301 р.н. НОМЕР_2 намагаючись його зупинити. В результаті ДТП пішохід ОСОБА_2 отримав тяжкі тілесні ушкодження, які є небезпечними для життя в момент спричинення, що призвело до смерті.

Встановлено, що на дату ДТП (11.06.2016) ОСОБА_1 керував транспортним засобом без договору обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та не відшкодував потерпілій особі шкоду, пов`язану із ДТП.

Як слідує із матеріалів справи 04.08.2017 та 14.02.2018 ОСОБА_3 зверталася до МТСБУ із заявами та зазначала, що на утриманні загиблого в ДТП ОСОБА_2 були доньки ОСОБА_4 і ОСОБА_5 і заявниця понесла витрати на придбання пам`ятника, а тому просила здійснити відшкодування шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди у зв`язку зі смертю чоловіка ОСОБА_2 (а.с. 11,15).

Відповідно до довідки МТСБУ №1 від 26.09.2017 про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих у зв`язку із здійсненням ОСОБА_1 ДТП ОСОБА_3 належить до виплати 58551 грн (витрати на поховання в розмірі 6351 грн + виплата по втраті годувальника в розмірі 52200 грн) (а.с. 27).

Наказом МТСБУ №9095 від 04.10.2017 вирішено сплатити на рахунок ОСОБА_3 58551 грн за шкоду заподіяну в результаті ДТП (а.с.28).

Відповідно до довідки МТСБУ №2 від 06.03.2018 про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих у зв`язку із здійсненням ОСОБА_1 ДТП ОСОБА_3 належить до виплати 11049 грн витрат на поховання. (а.с. 25)

Згідно наказу МТСБУ №2577 від 19.03.2018 передбачено сплатити на рахунок ОСОБА_3 11049 грн за шкоду заподіяну в результаті ДТП (а.с.26).

З платіжних доручень №1260217 від 05.10.2017 та №902829 від 19.03.2018 вбачається, що МТСБУ сплатило ОСОБА_3 відповідно 58551 грн та 11049 грн виплат по справі №44684, згідно наказів від 04.10.2017 та від 19.03.2018 (а.с.29).

Стаття 1187 ЦК України відносить до джерела підвищеної небезпеки діяльність, пов`язану з використанням транспортних засобів.

Згідно з частиною 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

З огляду на презумпцію вини завданої шкоди, передбаченої частиною 5 статті 1187 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що таку шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі Закон № 1961-ІV) регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Відповідно до п. 41.1 ст. 41 Закону № 1961-ІV Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

У відповідності до положення п. 22.1 ст. 22 Закону № 1961-ІV при настанні страхового випадку, страховик, відповідно до лімітів відповідальності страховика, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно п. 35.1 ст. 35 Закону № 1961-ІV для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Відповідно до вимог частини 1 статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

В силу положень підпункту 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 Закону № 1961-ІV МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у п. 13.1 ст.13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Оскільки МТСБУ в силу положень Закону № 1961-ІV відшкодувало потерпілій особі шкоду, завдану в результаті ДТП, що мало місце 11.06.2016 в розмірі 69600 грн, що підтверджується письмовими доказами (а.с.11-15, 25-29); враховуючи не заперечення учасниками справи факту наявності вини відповідача у ДТП, що мало місце 11.06.2016, факту заподіяння шкоди в результаті ДТП, її розмір та факту відсутності страхування цивільно-правової відповідальності ОСОБА_1 і не надання відповідачем в порушення вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України доказів того, що він підпадає під дію п. 13.1 ст. 13 Закону № 1961-ІV та доказів, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, тому наявні підстави для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку із задоволенням позовної заяви та апеляційної скарги МТСБУ підлягає до стягнення з ОСОБА_1 на користь апелянта судовий збір у розмірі 5 675 грн (2270 грн (судовий збір за подання позовної заяви) + 3405 грн (судовий збір за подання апеляційної скарги).

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України задовольнити.

Рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 11 листопада 2021 року скасувати та постановити нове судове рішення.

Позов Моторного (транспортного) страхового бюро України задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ; с. Сахнівці, Шепетівський р-н, Хмельницька обл.) на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України (; Русанівський бульвар, 8, м. Київ) 69 600 (шістдесят дев`ять тисяч шістсот) грн завданої шкоди в порядку регресу та 5 675 (п`ять тисяч шістсот сімдесят п`ять) грн судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 10 березня 2022 року.

Судді А.П. Корніюк

Т.О.Янчук

О.І. Ярмолюк