Провадження № 2/521/5037/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2022 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді Мирончук Н.В.,

секретаря судового засідання Філімончук М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулося Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» з позовом до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості в розмірі 174431,82 грн. та судових витрат, у розмірі 2616,48 грн..

В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач посилався на те, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 21.02.2018 року, згідно якої, отримав кредит у розмірі 101000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та у межах кредитного ліміту.

У зв`язку з тим, що позичальник належним чином свої обов`язки не виконує, станом на 07.10.2021 року відповідач має заборгованість у розмірі 174431,82 грн., з яких: 96861,30 грн. - заборгованість за кредитом, 74442,14 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3128,38 грн. - заборгованість за комісією.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси, від 26.01.2022 року, позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» було задоволено: стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК заборгованість за кредитним договором № б/н від 21.02.2018 року, станом на 07.10.2021 року, у розмірі 174431,82 грн., та витрати по сплаті судового збору у сумі 2616,48 грн.

Не погодившись із указаним рішенням суду ОСОБА_1 через представника 26.09.2022 року подав до суду заяву про перегляд заочного рішення.

Ухвалою суду, від 10.11.2022 року було скасовано заочне рішення та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Представник позивача в призначене судове засідання не з`явився, разом з позовом подав клопотання про розгляд справи у відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача до суду подав клопотання про розгляд справи без участі, заперечував проти задоволення позову (а. с. 153).

Також, 28.11.2022 року представником відповідача подано письмові пояснення на позов, у якому просив відмовити АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а. с. 144 150).

Так, представник відповідача вказав, що Анкета Заява, яка була підписана відповідачем, не являється та не може являтися кредитним договором, оскільки в ній не зазначено та не узгоджено жодних із істотних умов кредитного договору, які повинні бути узгодженні при його укладенні, а саме: не зазначено ані суми кредиту, ані строку повернення, на який надається кредит, ані порядок його надання та повернення, не приведено графіку погашення кредиту та ін., не передбачено сплату відсотків чи інших платежів.

Також, представник просив суд, при визначенні розміру заборгованості, звернути увагу на виписку по картковому рахунку, яку надав позивач, згідно якої вбачається, що у відповідача відсутня заборгованість з повернення фактично отриманої суми наданого ліміту, так як банк списував з його карткового рахунку відсотки, комісії за користуванням кредитним лімітом, що не передбачено анкетою-заявою. Зазначав, що загальна сума списаних банком коштів з карткового рахунку відповідача перевищує отриманий відповідачем кредитний ліміт та навпаки є переплата за тілом кредиту.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, надані письмові докази, відповідно до вимог закону, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 21.02.2018 року в якій погодився з тим, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Відповідач шляхом підписання вказаної заяви повідомив також, що ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку. Відповідач також зобов`язався виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно самостійно знайомитися з їх змінами на сайті ПриватБанку (а. с. 19).

Згідно з довідкою позивача про підписання з відповідачем кредитного договору № б/н, останньому 21.02.2022 було видано картку № НОМЕР_1 з терміном дії до лютого 2019 року (а. с. 18).

Відповідно до довідки банку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, 06 березня 2018 року банком було встановлено Відповідачу кредитний ліміт 101 000 грн., 26 березня 2019 року кредитний ліміт було зменшено до 00 грн., 26.03.2019 року кредитний ліміт було збільшено до 99 670 грн., 29 березня 2019 року кредитний ліміт було зменшено до 00 грн (а. с. 17).

Позивач вказує про те, що відповідачем неналежно виконувались зобов`язання щодо повернення кредитних коштів та станом на 07.10.2021 року відповідач має заборгованість перед банком у розмірі 174431,82 грн., з яких: прострочене тіло кредиту в розмірі 96861,30 грн., заборгованість за відсотками у розмірі 74442,14, заборгованість за комісією 3128,38 грн.

З розрахунку заборгованості наданого банком за договором № б/н від 21.02.2018 року, вбачається, що банком нараховувалися відсотки по наданому кредитному ліміту за ставкою 0,01, 37,2, 74,4 відсотки. До матеріалів позовної заяви представник позивача надав Умови та Правила надання банківських послуг (а. с. 11 - 12).

Крім того, позивачем до позовної заяви додано клопотання про огляд веб-сайту в якому представник банку вказував, що оригінал Умов та Правил надання банківських послуг знаходиться на веб-сторінці у мережі інтернет на відповідному сервері та оприлюднений на сайті https://privatbank.ua/terms. Усі архівні редакції Умов та Правил надання банківських послуг залишаються оприлюдненими на сайті банку, а тому їхній зміст можливо встановити шляхом огляду їх оригіналів безпосередньо на сайті банку. Представник банку вказав, що огляд сайту надасть можливість суду встановити ідентичність витягу з Умов та Правил надання банківських послуг, який додано до позову із оригіналом Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіціному сайті позивача та які діяли й були оприлюднені на момент укладення кредитного договору.

Згідно з частиною сьомою статті 85 ЦПК України, суд за заявою учасника справи чи з власної ініціативи може оглянути веб-сайт (сторінку), інші місця збереження даних в мережі інтернет з метою встановлення та фіксування їх змісту. У разі необхідності для проведення такого огляду суд може залучити спеціаліста.

Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 100 ЦПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Аналіз зазначених положень дає підстави для висновку, що електронні документи як докази у справі можуть бути подані стороною до суду як в оригіналі, так і в паперовій копії. Окрім цього, огляд електронного доказу (веб-сайту) сторінки за його місцезнаходженням в мережі Інтернет здійснюється лише з метою встановлення та фіксування його змісту, а також за умови, що його не можна доставити до суду. Однак, з матеріалів справи вбачається, що позивачем до позовної заяви додано паперову копію електронного документу «Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанк». Отже, доказ доставлений до суду, його зміст встановлено та зафіксовано. Відсутні підстави для витребування оригіналу цього електронного доказу, так само як і огляд такого доказу за місцезнаходженням.

Відповідно до п.2.1.1.1. Умов та правил надання банківських послуг, умови використання кредитних карт ПАТ КБ ПриватБанку, Тарифи на випуск та обслуговування кредитних карт, а також Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, встановлюють правила випуску, обслуговування і використання кредитних карт банку. Дані Умови регулюють відносини між банком та клієнтом з випуску та обслуговування карт. Банк випускає клієнту картку на підставі Заяви, належним чином заповненого та підписаного клієнтом.

Згідно до п.2.1.1.2.1 Умов та правил надання банківських послуг для надання послуг банк видає клієнту картку. Її тип визначено в договорі, частиною якого є Анкета-заява про приєднання до умов та для надання послуг банк видає клієнту картку. Її тип визначено в договорі, частиною якого є Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Датою укладення договору є дата отримання карти, зазначена в Заяві.

Згідно до п. 2.1.1.2.3 Умов та правил надання банківських послуг після отримання банком від клієнта необхідних документів, а також Заяви, банк проводить перевірку наданих документів і приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну карту. Клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Кредит надається у вигляді кредитної лінії* шляхом встановлення кредитного ліміту на кредитній картці клієнта в порядку та на умовах, визначених даними Умовами та Правилами.

Відповідно до п. 2.1.1.5.5. Умов та правил надання банківських послуг клієнт зобов`язаний погашати заборгованість по кредиту, відсотків за його використання, на перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Представник позивача вказує, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», складає між ним та позивачем договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом в заяві. Умовами укладеного між сторонами договору передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, пені, комісії за користування кредитом та інших витрат.

Відповідно до статті 509 ЦК України, між сторонами виникло зобов`язання - правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.

Згідно з частиною першою статті 634 ЦК України, договором про приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки, умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Як вбачається з матеріалів справи, в анкеті-заяві, яка підписана ОСОБА_1 21 лютого 2018 року, відсутні умови договору про встановлення відповідачу конкретного кредитного ліміту, конкретної процентної ставки за користування кредитними коштами, сплату комісій за користування кредитними коштами (а. с. 19).

Суд вважає, що представник позивача не надав доказів на підтвердження, що саме цю редакцію Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів, які розміщені на сайті ПриватБанку розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку. Встановити, чи розумів відповідач, які саме відсотки будуть нараховуватися за договором кредиту, яка кредитна карта була йому видана, який строк пільгового періоду був по цій картці, з наданих представником позивача документів не представляється можливим.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві конкретної домовленості сторін про сплату визначеного розміру суми за простроченими та нарахованими відсотками, надані банком анкета-заява, Умови та Тарифи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Таким чином, суд приходить до висновку, оскільки заява-анкета від 21.02.2018 р. не містять положень щодо розміру процентів за користування кредитною карткою, а також комісії за користування карткою, а Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку не містять підпису відповідача, підстави для нарахування, комісій, відсотків, які заявлені позивачем у розрахунку заборгованості та їх стягнення з відповідача відсутні.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1ст. 628 ЦК України).

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України вказано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається в письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст.12 та ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на викладене, позивач зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на правову підставу своїх вимог, зокрема щодо виникнення кредитних договірних правовідносин між сторонами на підставі кредитного договору та невиконання відповідачем взятих на себе за договором грошових зобов`язань, розмір заборгованості, подавши до суду належні та допустимі докази.

Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі.

Виходячи із вимог цивільного процесуального законодавства, позивач повинен надати суду належні та допустимі докази на обґрунтування тих обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні.

Відповідно до статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору, проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Звертаючись до суду з даним позовом, АТ КБ «Приватбанк» посилалося на те, що Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № б/н, від 21.02.2018 року, відповідно до умов якого, відповідач отримав кредит в розмірі 101000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

На підтвердження умов договору, банк надав суду для дослідження копію анкети-заяви, від 21.02.2018 року, розрахунок заборгованості за договором б/н від 21.02.2018 року, укладеним між Приватбанком та ОСОБА_1 , станом на 07.10.2021 року, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщені на сайті www.privatbank.ua/terms/).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив крім кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), яка становить 96861,30 грн., стягнути складові його повної вартості, зокрема 74442,14 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, а також заборгованість за комісією.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 21.02.2018 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору.

Суд зазначає, що розрахунок заборгованості не є первинним документом, який підтверджує укладення договору на умовах, які вказані банком у позовній заяві.

Також, дослідивши матеріали справи, вбачається, що в анкеті-заяві, підписаній відповідачем, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, процентна ставка в анкеті-заяві від 21.02.2018 року також не зазначена. Не містить укладений у вигляді анкети-заяви кредитний договір б/н від 21.02.2018 року підписаної сторонами, і строку повернення кредиту (користування ним).

Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які надані суду для дослідження, взагалі не містять підпису ОСОБА_1 , а тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами та відповідальності за прострочення виконання умов кредитного договору у вигляді неустойки (пені, штрафу).

З огляду на зазначене, суд погоджується з доводами сторони відповідача про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за процентами за користування кредитними коштами та відповідальності у вигляді комісії.

Крім того, позивачем не надано доказів того, що саме ці умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг Банку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено і постановою Верховного Суду України, від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору і щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

При цьому, 03 липня 2019 року Великою Палатою Верховного Суду було ухвалено постанову по аналогічній справі за позовом ПАТ «КБ «Приватбанк» до фізичної особи про стягнення заборгованості за картковим кредитом (справа №342/180/17).

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду вказала, що АТ КБ «Приватбанк» має право вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Таким чином, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 суми не погашеного, простроченого тіла кредиту, в розмірі 96861,30 грн.

У своїх запереченнях відповідач посилається на те, що жодних кредитних коштів від АТ КБ «Приватбанк» не отримував, а тому у нього відсутні будь-які зобов`язання перед АТ КБ «Приватбанк». Позивач вказує, що не погоджується з наявним в матеріалах справи розрахунком заборгованості, наданого позивачем.

Разом з тим, жодних доказів, контррозрахунків щодо спростування суми заборгованості в розмірі 96861,30 грн., ОСОБА_1 до суду не надав.

Як вже було встановлено судом та не оспорюється відповідачем, між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № б/н від 21.02.2018 року, що вбачається з підписаної сторонами у справі анкети заяви, а тому посилання відповідача про відсутність будь-яких зобов`язань перед АТ КБ «Приватбанк» спростовуються матеріалами справи.

За викладених обставин, суд приходить до висновку, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, що свідчить про порушення прав АТ КБ «ПриватБанк», а тому позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості, підлягають частковому задоволенню, а саме: з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за простроченим тілом кредиту, у розмірі 96861,30 грн.

Крім того, відповідно до ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

На підставі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1452,93 грн (55,53 % від задоволених позовних вимог).

Керуючись ст. ст. 259, 263, 264, 265 ЦПК України, ст. ст. 509, 625, 634, 1049 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 89, 354 - 355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП - НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (, рах. № НОМЕР_3 (для погашення заборгованості та судових витрат, МФО 305299) заборгованість за простроченим тілом кредиту за кредитним договором № б/н від 21.02.2018 року, станом на 07.10.2021 року, у розмірі 96861,30 грн.

У задоволенні іншої частини позову, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП - НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (, рах. № НОМЕР_3 (для погашення заборгованості та судових витрат, МФО 305299) витрати по сплаті судового збору, у сумі 1452,93 грн.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені ст. ст. 354, 355 ЦПК України.

Суддя: Н.В. Мирончук