Провадження № 2-з/760/289/22
Справа № 760/2595/22
УХВАЛА

про забезпечення позову

16 лютого 2022 року Солом`янський районний суд міста Києва в складі судді

Зуєвич Л.Л., розглянувши заяву ОСОБА_1 /далі - ОСОБА_1 / (РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 /далі - ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ; адреса: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_3 /далі - ОСОБА_3 / (РНОКПП: НОМЕР_3 ; адреса: АДРЕСА_3 ), товариства з обмеженою відповідальністю «РЕНЕСАНС КОМПАНІ» /далі - ТОВ «РЕНЕСАНС КОМПАНІ»/ (, адреса реєстрації: 01001 м. Київ, вул. Володимирська, 5Б; адреса для листування: 01001, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 77, офіс 610-Г), приватного виконавця Єфіменко Дениса Олеговича /далі - приватний виконавець Єфіменко Д.О./ (адреса: 04073, м. Київ, вул. Кирилівська, буд. 172, офіс 65), третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу міста Києва Швець Руслан Олегович /далі - приватний нотаріус Швець Р.О./ (адреса: 01001, м. Київ, вул. Лютеранська, 3, нежилі приміщення з № 1 по № 5 (група прим. № 31) (в літ. А), офіс 31), про витребування майна та внесення змін,

В С Т А Н О В И В:

Рух справи

03.02.2022 до Солом`янського районного суду міста Києва надійшла вказана позовна заява, датована 31.01.2022, за підписом одного з позивачів - ОСОБА_1 , в якій ставиться питання про:

- витребування від ОСОБА_3 , ТОВ «РЕНЕСАНС КОМПАНІ» майно, а саме: квартиру АДРЕСА_3 , придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, із незаконного володіння;

- зобов`язати ОСОБА_3 , ТОВ «РЕНЕСАНС КОМПАНІ» не чинити перешкод при вселенні у квартиру АДРЕСА_3 ;

- зобов`язати приватного нотаріуса Швець Р.О., чи/або реєстратора, внести зміни до запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме - про право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , за власником ОСОБА_4 ;

- витребувати від приватного виконавця Єфіменка Д.О. оригінали документів, на підставі яких 07.06.2021 знято арешт квартири АДРЕСА_3 .

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.02.2022 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Зуєвич Л.Л.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 08.02.2022 вказану позовну заяву залишено без руху.

Протоколом передачу судової справи раніше визначеному складу суду від 14.02.2022 суддю Зуєвич Л.Л. також визначено для розгляду заяви про забезпечення позову, яка надійшла до суду 03.02.2022. Фактично відповідну заяву передано судді по реєстру 16.02.2022.

Щодо заяви про забезпечення позову та її обґрунтування

В заяві про забезпечення позову, датованій 31.01.2022, ОСОБА_1 просить суд:

-забезпечити позов шляхом накладення арешту на вищевказану квартиру.

-заборонити вчиняти будь яки дії пов`язаних з відчуженням квартири АДРЕСА_3 .

-заборонити іншим особам вчиняти дії щодо квартири АДРЕСА_3 або здійснювати платежі або передавати майно третім особам або виконувати щодо, вказаної квартири інші зобов`язання;

-зупинити продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно та про зняття з нього арешту.

Подана заява про забезпечення позову обґрунтована, зокрема, наступним:

«В січні 2022 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулися з позовом до ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕНЕСАНС КОМПАНІ», треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу м Києва Швець Руслана Олеговича, Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної державної адміністрації в м. Києві про витребування із незаконного володіння квартири АДРЕСА_3 , придбаної в особи, яка не мала права його відчужувати.

Так Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 18.08.2021 року, справа № 760/27313/21, провадження № 2/760/47/21, було визнано недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна - квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 63,60 кв.м., житловою 35,70 кв.м., укладений 06 листопада 2020 року між ТОВ «СВІТ ФІНАНСІВ», ТОВ «РЕНЕСАНС КОМПАНІ».

Постановою Київського апеляційного суду від 30 листопада 2021 року, справа № 760/27313/21, провадження № 22-ц/824/15299/2021, рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 18.08.2021 року - залишено без змін.

Також позивачі звернулися до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту, заборони здійснення реєстраційних та будь яких інших дій відносно спадкового майна - квартири АДРЕСА_3 , та майна, що знаходиться у вказаній квартирі.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 17.12.2020 року був накладений арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , яка належить ТОВ «РЕНЕСАНС КОМПАНІ».

Станом на 23.12.2020р. та згідно «Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження» № 238390583 від 23.12.2020р. внесено запис про обтяження, а саме: про арешт квартири АДРЕСА_3 , 23.12.2020 року, номер запису про обтяження: 39870046.

Станом на 14.01.2022р. та згідно «Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна» № 294634526 від 14.01.2022р. власником вищезазначеної квартири вказано гр. ОСОБА_3 , та є обтяження: заборона на нерухоме майно.

Підставою для державної реєстрації арешту була ухвала суду, серія та номер: 760/27313/20, виданий 17.12.2020 року, видав ник Солом`янський районний суд м. Києва.

Після цього як ми отримали судове рішення Київського апеляційного суду на руки, нам стало відомо, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна власником квартири АДРЕСА_3 , є ОСОБА_3 .

Дана квартира належить йому на праві власності згідно договору купівлі-продажу від 07.07.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м. Києва Швець Русланом Олеговичем.

Також мені стало відомо, що приватним виконавцем м. Києва, Єфіменком Денисом Олеговичем 07.06.2021 року було знято арешт з вищевказаної квартири безпідставно.

Тобто достовірно знаючи, що згідно з Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 17.12.2020 року на вищевказану квартиру був накладений арешт і що у приватного виконавця м. Києва - Єфіменко Дениса Олеговича немає повноважень на здійснення такої дії, як зняття арешту, накладеного ухвалою суду, в порушення чинного законодавства Єфіменко Д.О. здійснює навмисні незаконні дії.

Тобто ТОВ «РЕНЕСАНС КОМПАНІ» спільно з приватним виконавцем м. Києва Єфіменко Денисом Олеговичем, маючи злочинний намір на відчуження вищевказаної квартири третій особі, навмисно не тільки не виконало, але і порушило рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 17.12.2020 року.

Адже, після продажу квартири титульним володільцем став ОСОБА_3 . Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 17.12.2020 року, справа № 760/27313/21, провадження № 2-з/760/494/20, було встановлено, що ТОВ «РЕНЕСАНС КОМПАНІ» мав реальну можливість та намір розпорядитися спірною квартирою на власний розсуд шляхом укладення договору відчуження з будь-якою іншою особою, у зв`язку із чим було проведено вторгнення до квартири замінено замки та вхідні двері.

В зв`язку із вищевказаним Солом`янським районним судом м. Києва від 17.12.2020 року було прийнято рішення про накладання арешту.

На сьогоднішній день ТОВ «РЕНЕСАНС КОМПАНІ» та ОСОБА_3 мають реальну можливість розпорядитися спірною квартирою на власний розсуд до ухвалення рішення по даній справі шляхом укладення договору відчуження з будь якою іншою особою, чим у подальшому зробить неможливим виконання рішення суду. Якщо воно буде прийняте на його користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_5 . У тому числі для запобігання потенційним труднощам щодо подальшого виконання такого рішення.»

Враховуючи викладене, заявник просить заяву про забезпечення позову задовольнити.

Мотиви суду

Суд враховує, що згідно з ч.ч. 1-2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

За таких обставин розгляд заяви проводився без повідомлення сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Дослідивши подану заяву про забезпечення позову та матеріали позовної заяви, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При цьому, суд бере до уваги правову позицію, викладену у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 14.06.2021 у справі № 308/8567/20 (провадження № 61-3480сво21) за змістом якої:

«Законодавець передбачив відповідний процесуальний порядок розгляду заяви про забезпечення позову та вирішення питання про відкриття провадження у справі. Для розгляду заяви про забезпечення позову та вирішення питання про відкриття провадження у справі встановлені різні процесуальні строки: два та п`ять днів відповідно. Першочерговим при надходженні на розгляд суду заяви про забезпечення позову є надання оцінки щодо порядку звернення з нею до суду, за умови дотримання якого здійснюється її розгляд по суті.

У випадку одночасного подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову, розгляд заяви про забезпечення позову не залежить від вирішення питання про відкриття провадження у справі. Законодавець не покладає обов`язку на суд відкрити провадження у справі, а тільки потім вирішувати питання про забезпечення позову. У разі повернення позовної заяви, відмови у відкритті провадження у справі передбачений процесуальний механізм скасування заходів забезпечення позову».

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п.п. 1, 2, 5 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, шляхом накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

За змістом ч. 2 ст. 150 ЦПК України суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Частиною 3 ст. 150 ЦПК України встановлено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суд від 09.09.2020 у справі № 509/2765/19 (провадження № 4-21904св19) викладено правову позицію згідно з якою:

«Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

На підставі ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується, зокрема, забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

[…] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

[…] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

В постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суд від 09.09.2020 у справі № 760/5582/20 (провадження № 61-12876св20) викладено правову позицію згідно з якою:

«Частинами 1 та 2 ст. 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 150 цього кодексу заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, за змістом наведених вище приписів умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання.

Позов забезпечується , зокрема, шляхом накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб (п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України).

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Такі висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20)».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) вказано: «те, що відповідачка проживає у будинку впродовж десяти років і після державної реєстрації її права власності на нього ще не вчинила дії, що могли би підтвердити намір відчужити будинок, зокрема, не зверталася до ріелторів і не розміщувала оголошення про продаж, не спростовують висновки суду про наявність у відповідачки як в одноособового власника можливості вільно розпорядитись будинком, якщо не вжити заходи забезпечення позову. Крім того, той вид забезпечення позову, який застосував апеляційний суд, є домірним заявленим позовним вимогам. Немає підстав вважати, що застосування такого заходу призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідачки, оскільки будинок залишається в її володінні та користуванні, а можливість розпоряджатися обмежується на певний час лише щодо частини, якої стосується спір».

При цьому обов`язкового з`ясування при вжитті заходів забезпечення позову вартості майна, на яке судом накладається (в порядку вжиття таких заходів) арешт, процесуальним законом не передбачено (постанова Верховного Суду від 19.02.2019 у справі № 911/1695/18).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2021 № 643/12369/19 (провадження № 61-21685св19) вказано:

«Верховний Суд виходить з того, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Суди встановили, що між сторонами існує спір щодо квартири АДРЕСА_1 .

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, або до набрання законної сили рішенням про відмову в позові.

Оцінивши доводи касаційної скарги Верховний Суд зазначає таке.

Арешт майна - це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна. Заборона на відчуження об`єкта нерухомого майна це перешкода у вільному розпорядженню майном.

Верховний Суд зауважує, що враховуючи мету застосування заходів забезпечення позову, їх вжиття щодо нерухомого майна не вимагає обмеження в користуванні ним, оскільки для найменшого порушення інтересів відповідача та збереження нерухомого майна обґрунтованою може бути визнана лише заборона відчуження такого нерухомого майна без позбавлення відповідача та інших осіб права користування ним.

Верховний Суд звертає увагу, що арешт майна і заборона на відчуження майна є самостійними видами (способами) забезпечення позову, обидва способи за правовою сутністю обмежують право відповідача розпоряджатися спірним майном, але вони є різними для виконання ухвали про забезпечення позову, тому суттєвого значення у виборі їх застосування немає для вирішення справи та способу забезпечення позову».

Суд враховує, що предметом спору у даній справі є витребування із незаконного володіння квартири АДРЕСА_3 .

Розглянувши матеріали справи, суд встановив, що між сторонами дійсно існує спір.

Здійснивши оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів, суд врахував обставини, які можуть утруднити в майбутньому виконання рішення суду, з огляду на що дійшов висновку щодо необхідності застосування в даному випадку певних заходів забезпечення позову.

При цьому суд вважає, що такий вид забезпечення позову як арешт спірної квартири є співмірними з заявленими позовними вимогами, та застосування такого виду забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідачів. Крім того, такий захід забезпечення позову є тимчасовими і в разі вирішення між сторонами спору можуть бути скасовані судом.

Вжиття вказаного заходу забезпечення позову не призведе до порушення принципу співмірності забезпечення позову щодо предмету спору, оскільки вказані заходи спрямовані виключно на збереження існуючого становища до розгляду спору по суті та не накладають обтяжливих обов`язків на відповідачів.

При цьому, одним із завдань цивільного судочинства у відповідності до вимог ст. 2 ЦПК України є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Складовою права на справедливий суд, гарантованого ст. 6 Конвенції, є виконання рішення господарського суду. Право на суд було б ілюзорним, якби судові рішення залишалися не виконуваними. Зокрема, у рішення Європейського суду з прав людини у справі "Хорнсбі проти Греції" зазначено, що "право на суд" було б ілюзорним, якби правова система договірних держав допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалось б на шкоду одній з сторін.

Ефективність правосуддя залежить і від виконання судового рішення.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що на час розгляду даної справи існує об`єктивна необхідність вжиття вказаного заходу забезпечення позову (арешт майна), зважаючи на адекватність визначеного заходу забезпечення позову по відношенню до заявлених позовних вимог.

Наразі матеріалами справи імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду у цій справі у разі задоволення позову в разі невжиття визначеного заходу до забезпечення позову (арешту спірної квартири), не спростована.

Разом з тим, в частині вимог заяви про забезпечення позову шляхом заборони вчиняти будь-які дії пов`язані з відчуженням спірної квартири; заборони іншим особам вчиняти дії щодо спірної квартири або здійснювати платежі або передавати майно третім особам або виконувати щодо, вказаної квартири інші зобов`язання, то вони є неконкретизованими (в тому числі щодо суб`єктів виконання), не обгрунтованими та не доведені належними доказами, у зв`язку з чим суд не вбачає підстав для їх застосування.

Щодо вимоги заяви про забезпечення позову шляхом зупинення продажу арештованого майна, то суд звертає увагу на те, що таке забезпечення в силу приписів п. 5 ч. 1 ст. 150 ЦПК України допускається у разі, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, проте предметом позову, що є предметом розгляду, є витребування квартири з незаконного володіння. Отже така вимога також не підлягає задоволенню.

Щодо зустрічного забезпечення

Суд враховує, що згідно із ч. 1 ст. 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Враховуючи наведене правило процесуального закону суд має право, однак, він не зобов`язаний вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача.

Випадки обов`язкового застосування зустрічного забезпечення встановлені ч. 3 ст. 154 ЦПК України, відповідно до якої суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Зазначена правова позиція наведена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 26.12.2018 у справі № 61-11274св18.

У матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують обставини, за наявності яких суд зобов`язаний застосувати зустрічне забезпечення.

Підсумки

Виходячи з оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення, з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, які заявник просить вжити, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; - суд вважає, що заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню.

За змістом ч. 11 ст. 153 ЦПК України ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи. Аналогічна норма міститься у п. 3 ч. 1 ст. 353 ЦПК України за змістом якої окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку, зокрема, ухвали суду першої інстанції щодо забезпечення позову.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 149-153, 157, 259-261, 353-355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , товариства з обмеженою відповідальністю «РЕНЕСАНС КОМПАНІ», приватного виконавця Єфіменко Дениса Олеговича, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу міста Києва Швець Руслан Олегович, про витребування майна та внесення змін, - задовольнити частково.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_3 .

Позивач-1: ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 );

Позивач-2: ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ; адреса: АДРЕСА_2 );

Відповідач-1: ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_3 ; адреса: АДРЕСА_3 );

Відповіач-2: товариство з обмеженою відповідальністю «РЕНЕСАНС КОМПАНІ» (, адреса реєстрації: 01001 м. Київ, вул. Володимирська, 5Б; адреса для листування: 01001, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 77, офіс 610-Г);

Відповідач-3: приватний виконавець Єфіменко Дениса (адреса: 04073, м. Київ, вул. Кирилівська, буд. 172, офіс 65);

Третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу міста Києва Швець Руслан Олегович (адреса: 01001, м. Київ, вул. Лютеранська, 3, нежилі приміщення з № 1 по № 5 (група прим. № 31) (в літ. А), офіс 31).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Ухвала може бути пред`явлена до виконання протягом трьох років з наступного дня після її постановлення (ст. 12 ЗУ «Про виконавче провадження»).

Направити дану ухвалу всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову (які ідентифіковані судом) для вжиття відповідних заходів.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо (ч. 1 ст. 355 ЦПК України) до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи (ч. 11 ст. 153 ЦПК).

Суддя Л. Л. Зуєвич