ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3509/22 Справа № 185/6404/18 Суддя у 1-й інстанції - Перекопський М. М. Суддя у 2-й інстанції - Максюта Ж. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Максюти Ж.І.

суддів Свистунової О.В., Пищиди М.М.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства Страхова компанія Українська страхова група, що є правонаступником Товариства з додатковою відповідальністю Страхове товариство з додатковою відповідальністю Глобус в особі уповноваженого представника Василевського Олександра Леонідовича на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства Страхова компанія Українська страхова група, що є правонаступником Товариство з додатковою відповідальністю Страхове товариство з додатковою відповідальністю Глобус, ОСОБА_2 про відшкодування шкоди заподіяної здоров`ю та відшкодування шкоди, заподіяної майну,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2018 року, під час розгляду кримінального провадження потерпілим ОСОБА_1 було заявлено позов до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» про відшкодування майнової шкоди, заподіяної його життю та здоров`ю у сумі 12 334 грн. 52 коп., майнової шкоди, заподіяної його майну в сумі 82 885 грн. 07 коп. та до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди в сумі 100 000 грн., завданої кримінальним правопорушенням.

Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 вересня 2020 року цивільний позов потерпілого ОСОБА_1 до товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної життю та здоров`ю у розмірі 12 334 грн. 52 коп., заподіяної майну в сумі 82 885 грн. 07 коп., та до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 000 грн., завданої кримінальним правопорушенням, задоволено частково.

Стягнуто з товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, 11984 грн. 52 коп. майнової шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого, 82885 грн. 07 коп. в рахунок відшкодування спричиненої матеріальної шкоди майну потерпілого.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, 30000,00 гривень.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 03 лютого 2021 року, скасовано вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 вересня 2020 року щодо ОСОБА_2 в частині цивільного позову потерпілого ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» та ОСОБА_2 про стягнення матеріальної і моральної шкоди, в цій частині призначено новий розгляд в порядку цивільного судочинства.

Згідно уточненої позовної заяви, поданої 10 червня 2021 року, позивач ОСОБА_1 просив стягнути з приватного акціонерного товариства "Страхове Товариство з додатковою відповідальністю "Глобус" на його користь: 12334,52 грн відшкодування в рахунок відшкодування майнової шкоди, спричиненої життю та здоров`ю; 82885,07 грн відшкодування майнової шкоди, спричиненої майну, 616,73 - 5% страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди, та стягнути з ОСОБА_2 на його користь в рахунок спричиненої моральної шкоди кошти в сумі 99383,27 грн.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02.12.2021 року позов ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, заподіяних кримінальним правопорушенням задоволено.

Стягнуто з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування шкоди 95219,59 (дев`яносто п`ять тисяч двісті дев`ятнадцять гривень п`ятдесят дев`ять копійок) грн, що складаються з: 12334,52 грн відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю; 82885,07 грн відшкодування шкоди, заподіяної майну.

Стягнуто з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди у розмірі 616,73 (шістсот шістнадцять гривень сімдесят три копійки) грн.

Стягнуто з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 6,16 (шість гривень шістнадцять копійок) грн.

Стягнуто з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» на користь держави судові витрати в сумі 952,19 (дев`ятсот п`ятдесят дві гривні дев`ятнадцять копійок) грн.

Не погодившись з рішенням суду ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» (відповідач-1) подав апеляційну скаргу, в якій просить рішеня суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що судом першої інстанції винесено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що у ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» немає жодних підстав для виплати страхового відшкодування позивачу у зв`язку з невиконанням потерпілою особою Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а саме неподання заяви про страхове відшкодування, так само належних доказів спричиненої, майнової шкоди.

Також апелянт зазначає, що при наявності лише самих платіжних документів щодо придбання медичних препаратів та імплантів недостатньо для того щоб зі страхової стягувати страхове відшкодування, оскільки зазначені витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволені позову відмовити у повному обсязі за наступних підстав.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з частини 1 статті 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З матеріалів справи вбачається, що вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 вересня 2020 року, який набрав чинності 03 лютого 2021 року, встановлено, що 15 жовтня 2017 року об 11 год. 11 хв., ОСОБА_2 , керуючи технічно справним автомобілем марки «ВАЗ-21124», реєстраційний номер НОМЕР_1 , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 07 червня 2013 року, у світлий час доби рухався з перевищенням швидкості руху у населених пунктах, а саме зі швидкістю 87,0-90, 1 кілометрів на годину по лівій полосі проїзної частини вул. Дніпровській м. Павлограда Дніпропетровської області з боку м. Донецька у напрямку м. Дніпра. В салоні вказаного автомобіля перебував на передньому пасажирському сидінні пасажир ОСОБА_3 . Водій ОСОБА_2 , рухаючись по зазначеній ділянці вул. Дніпровській м. Павлограда, виявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, не маючи будь-яких перешкод технічного і фізичного характеру для безпечного забезпечення руху, маючи об`єктивну можливість виявити у межах видимості у напрямку свого руху автомобіль марки «ВАЗ-210930-20» реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_1 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 належить останньому, який знаходився у нерухомому стані під кутом 45 градусів на лівій полосі вул. Дніпровській у напрямку м. Дніпра, щоб у подальшому поновити рух та закінчити виконання маневру розвороту ліворуч, не застосував своєчасних заходів до зниження швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, продовжив рух далі, наближаючись до вказаного транспортного засобу. В ході подальшого руху водій ОСОБА_2 поблизу магазину «Тетяна», розташованого по вул. Дніпровській, 400 у м. Павлограді, в результаті вказаних порушень допустив зіткнення передньою частиною автомобіля марки «ВАЗ-21124» у ліву бічну частину автомобіля марки «ВАЗ-210930-20» під керуванням водія ОСОБА_1 . Порушення п. 12.3 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_2 призвело до даної дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок чого: водію автомобіля марки «ВАЗ-21093-20» ОСОБА_1 були спричинені механічні тілесні ушкодження у вигляді переломів 3 та 4-го ребер зліва, підголовчатого перелому лівої малогомілкової кістки та двохлодижечного перелому лівої гомілки. Вказані ушкодження за ознакою тривалого розладу здоров`я понад три тижні, тобто більше 21 дня відносяться до середнього ступеню тяжкості.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, позивач проходив лікування, у зв`язку з чим поніс грошові витрати на пластину накісткову з комплектом гвинтів, ліки для проведення операції , медикаменти, препарати та ліки позивачем було витрачено грошові кошти в загальній сумі 12334,52 грн (т.1 крим. справи а.с.64-67).

Згідно висновку експерта автотоварознавця № 012/18 від 05.02.2018 року, складеного приватним підприємцем ОСОБА_4 , вартість матеріальної шкоди, заподіяної позивачу, як власнику автомобіля умовно склала 81385,07 грн (т.1 крим. справи а.с.69-75). Витрати на проведення експертизи склали 1500,00 грн, що підтверджуються квитанцією до прибуткового касового ордера № 9 від 05.02.2018 року (т.1 крим. справи зв.а.с.67).

Відповідно до Полісу № АК/4414529 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (міститься в матеріалах справи) автомобіль «ВАЗ-21124», реєстраційний номер НОМЕР_1 , є застрахованим транспортним засобом у Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус», страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована договором (полісом), страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого складає: за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю - 200 000, 00 грн., за шкоду, заподіяну майну - 100000, 00 грн, розмір франшизи складає 0 грн.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції послався на те, що позивач має право звернутися безпосередньо до суду з позовом про стягнення страхового відшкодування, а досудове звернення до страховика по цьому питанню не є обов`язковим.

Колегія суддів з таким висновком суду першої інситанії не погоджується з огляду на наступне.

Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом указаної норми, за загальним правилом, шкода підлягає відшкодуванню, по-перше, в повному обсязі, по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала.

Проте, крім загального правила, є спеціальні, передбачені законом. Одним із таких спеціальних правил є норми про страхування особою цивільно-правової відповідальності.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) і доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема,Закон № 1961-IV.

Згідно зі статтею 999 ЦК України до відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Саме на забезпечення таких зобов`язань було ухвалено Закон № 1961-IV, яким визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП відшкодування заподіяної шкоди.

Згідно зі статтею 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до статті 5 указаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV).

У Законі № 1961-IV наголошено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, та захисту майнових інтересів страхувальників. Тобто цей Закон спрямований насамперед на захист прав осіб, потерпілих внаслідок ДТП, при цьому також забезпечує майнові інтереси винної особи,які полягають у відшкодуванні спричиненої шкоди не нею, а страховиком (страховою компанією) за певні страхові внески (стаття 3 цього Закону).

Тобто положення цього Закону спрямовані. як на захист прав потерпілої особи на відшкодування шкоди, так і на те, що винна особа має право розраховувати на відшкодування спричиненої нею шкоди страхувальником, у якого застрахована відповідальність винної особи. А тому, розглядаючи такі спори, судам слід уважно дотримуватись балансу інтересів як потерпілої особи, так і особи, яка застрахувала свою відповідальність та переклала тягар відшкодування шкоди на страховика.

При цьому слід мати на увазі, що відповідно до положень статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Положення зазначених норм права свідчить про зобов`язання учасників цивільних правовідносин діяти в межах закону, не порушуючи прав інших осіб, у спосіб, передбачений законом, добросовісно здійснюючи свої права та обов`язки.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала правові позиції щодо застосування законодавства про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зокрема у постановах: від 05 червня 2018 року (справа № 910/7449/17, провадження № 12-104гс18); від 04 липня 2018 року (справа № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176цс18); від 03 жовтня 2018 року (справа № 760/15471/15-ц, провадження № 14-316цс18); від 19 червня2019 року (справа № 465/4621/16-к, провадження № 13-24кс19); від 11 грудня 2019 року (справа № 465/4287/15, провадження № 14-406цс19).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18)та ухвалу Великої Палати Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі № 753/15214/16-ц (провадження № 14-25цс20)).

Таким чином, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин колегія суддів враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Так, задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції зазначив, щорічний строк звернення із заявою про виплату страхового відшкодування є припинювальним і з його спливом у страховика настає право на відмову у виплаті страхового відшкодування, а Законом N 1961-IV прямо не передбачено, що встановлено досудовий порядок урегулювання спору, не зазначено про обов`язок особи, яка заявляє вимогу про виплату страхового відшкодування, спочатку звернутися до страховика, та не пов`язано дотримання такого порядку з правом чи можливістю цієї особи звернутися до суду з вимогою про стягнення страхового відшкодування, тому, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду».

Але, вказаний висновок суду протиріччить п. 37.1.4 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за вимогами якої- підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до п. 35.1. ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування.

Відповідно до п. 36.2.Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 до ПАТ СКУСГ з заявою про настання страхового випадку, та виплату страхового відшкодування не звертався, та відповідних документів страховій компанії не надавав.

Висновками Верховного Суду, які викладені у постанові від 28 листопада 2018 року по справі № 542/1526/15-ц (провадження № 61 -7877св 18), визначено, що зазначений у пункті 37.1.4 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строк є присічним і поновленню не підлягає, а тому пропуск зазначеного річного строку потерпілою особою є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування.

Аналогічні правові висновки висловлені також у постанові від 03 квітня 2019 року по справі № 336/7752/116-ц (провадження № 61-43011 сві8) Верховний Суд у складі суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, а саме: - при наявності розбіжностей загальних і спеціальних (виняткових) норм необхідно керуватися принципом Lex specialis (лат. - спеціальний закон, спеціальна норма), відповідно до якого при розбіжності загального і спеціального закону діє спеціальний закон, а також принципом Lex specialis derogat generali, суть якого зводиться до того, що спеціальна норма має перевагу над загальною.

У разі якщо норми нормативних актів рівної юридичної сили містять різні моделі правового регулювання, перевагу при застосуванні слід надавати тій нормі, яка регулює вужче коло суспільних відносин, тобто є спеціальною.

Саме такий підхід застосував Верховний Суд у постанові від 29.01.2019 року у справі № 807/257/14.

Крім того, про перевагу норм lex specialis над іншими загальними нормами зазначає у своїх рішеннях і Європейський суд з прав людини (пункт 69 рішення у справі «Ніколова проти Болгарії» № 7888/03, пункт 15 рішення у справі «Баранкевич проти Росії» № 10519/03 тощо).

Таким чином, позивач ОСОБА_1 не виконав вимоги Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що є підставою для відмови у задоволені його позову.

Крім цього, висновок районного суду про стягнення з ПАТ СКУСГ майнової шкоди у розмірі 81 385,07 грн. також є необґрунтованим.

На підтвердження цих вимог позивач надав суду Висновок експерта автотоварознавця № 012/18 від 05 лютого 2018 року (далі за текстом Висновок), згідно якого розмір матеріальної шкоди становить 81 385,07 грн.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Але, як вбачається з висновку експерт В. Різниченко вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Позивача не визначалась, що не дозволяє зробити висновок чи є транспортний засіб позивача фізично знищеним.

Оскільки, відповідно до ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Оскільки у висновку автотоварознавця ОСОБА_5 відсутня вартість транспортного засобу після ДТП, тому не можливо об`єктивно визначити розмір страхового відшкодування, яке підлягає відшкодуванню на користь позивача.

Вказані висновки викладені у постановах Верховного Суду від 24 жовтня 2019 року по справі № 296/8913/15-ц; від 27 листопада 2019 року по справі № 447/1716/17; від 14 липня 2020 року по справі № 525/1592/18; від 05 серпня 2020 року по справі № 362/3680/17, відповідно до яких, якщо транспортний засіб ввижається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, відповідно до вимог ст. 30 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»

Відтак не підлягають до задоволення позовні вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної майну у розмірі 82 885,07 грн.

Також не підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю в сумі 12334,52 грн.

Згідно ст. 24.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Зазначені в цьому пункті витрати, та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.

Таким чином, страховик відшкодовує лише ті витрати, які підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я та пов`язані з наслідками дорожньо-транспортної пригоди.

Заявлені витрати на лікування повинні знаходитись в причинно-наслідковому зв`язку з травмами отриманими в результаті ДТП.

Витрати на лікування, необхідність здійснення яких не підтверджено відповідним медичним закладом не відшкодовуються.

При цьому, фіскальні чеки на купівлю медичних препаратів повинні містити назву препаратів, якщо в фіскальних чеках вказується лише загальна група препаратів до таких чеків мають надаватися товарні чеки, з вказаними назвами препаратів.

Чеки, які не містять конкретної назви медичних препаратів або медичних послуг, благодійні внески не відшкодовуються.

Як вбачається з матеріалів справи належних та допустимих доказів на підтвердження витрат понесених у зв`язку з пошкодженням здоров`я позивачем суду не надано.

Наявності платіжних документів щодо придбання медичних препаратів та імплантів не достатньо для відшкодування матеріальної шкоди, оскільки такі витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я, де зазначено медичні припарати необхідних для лікування.

Надані позивачем фіскальні чеки таких застережень не мають, тому не можуть бути прийняті судом до уваги.

За вказаних обставин позовні вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю у сумі 12334,52 грн, та моральної шкоди зі Страхової компанії Українська страхова група задоволенню не підлягають.

З урахуванням викладеного, матеріалів справи, доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає, а рішення суду першої інстанції скасуванню з підстав, передбачених п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені позову повністю.

У зв`язку з відмовою у задоволені позову, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати віднести за рахунок позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» - задовольнитим

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02.12.2021 року скасувати.

Відмовити у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства Страхова компанія Українська страхова група, що є правонаступником Товариство з додатковою відповідальністю Страхове товариство з додатковою відповідальністю Глобус, ОСОБА_2 про відшкодування шкоди заподіяної здоров`ю та відшкодування шкоди, заподіяної майну

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Ж.І. Максюта

Судді О.В. Свистунова

М.М. Пищида