Дзержинський міський суд Донецької області
=============================================================
Номер провадження 2-п/225/10/2022
Єдиний унікальний номер судової справи 225/4580/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2022 року

адреса приміщення суду: вул. Дружби, 4, м. Торецьк

Дзержинський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Геря О.Г.,

за участі секретаря судового засідання Савченко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), заінтересована особа: Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк» (03087, м.Київ, вул. Єреванська,1) про перегляд заочного рішення суду від 28.08.2018 року у цивільній справі № 225/4580/18,

в с т а н о в и в:

Заочним рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 12.11.2018 у справі №225/4580/18 позовну заяву Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерного банка «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором № 080/02/2014/0312 від 12 лютого 2014 року у розмірі 170903,65 грн., яка складається з: нараховані та несплачені проценти за користування кредитом за період з 01.03.2014 по 30.04.2015 27719,30 грн.; заборгованість за кредитом - 143184,35 грн., а також суму судового збору у розмірі 2563, 55 грн.

28.02.2022 року до суду надійшла заява відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 12.11.2018 разом з клопотанням про поновлення строку на звернення з заявою до суду в обґрунтування заяви відповідачка зазначила наступне.

28.08.2018 Дзержинським міським судом Донецької області було прийнято і розподілено позовну заяву про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у сумі 170903,65 грн. у зв`язку з невиконанням кредитного договору №080/02/2014/0312 від 12.02.2014.

16.10.2018 було постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі за позовом ПАТ АБ «Укргазбанк».

12.11.2018 Дзержинським міським судом Донецької області було ухвалено заочне рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерного банка «Укргазбанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 170903,65 грн., яка складається з: нараховані та несплачені проценти за користування кредитом за період з 01.03.2014 по 30.04.2015 27719,30 грн.; заборгованість за кредитом - 143184,35 грн., а також суму судового збору у розмірі 2563, 55 грн.

Заявниця зазначає, що з даним рішенням і матеріалами справи, з якими вона отримала можливість ознайомитися лише 09.02.2022, коли матеріали справи були надіслані на адресу її представника адвоката ЧуніхінаО.М., вона категорично не згодна, оскільки обставини справи встановлені не в повному обсязі і не відповідають дійсним обставинам.

Заявниця зазначає, що вона не мала можливості з`явитися до суду, оскільки на адресу її реєстрації АДРЕСА_2 , як вбачається з матеріалів справи, ніяких повісток чи повідомлень про існуюче цивільне провадження не надходило ні в письмовому, ні електронному (СМС) на її мобільний телефон.

З матеріалів, які були надані для ознайомлення, запит суду, щодо встановлення місця знаходження відповідача, стосувався органу соціального забезпечення Донецької області і інформації по іншим регіонам, як вбачається з відповіді, була відсутня, в той час заявниця вже виїхала з окупованого Донецьку і проживала разом з дітьми за адресою: АДРЕСА_3 , тобто не знаходилася в Донецькій області. На адресу її проживання в м. Києві повідомлення про судовий процес жодних повідомлень також не надходило, а про існування даного судового провадженні і заочного рішення, заявниця дізналася випадково від судового виконавця в грудні 2021 року.

Тобто виходячи з вищенаведеного заявниця була позбавлена можливості бути присутньою на суді, та захищати свої інтереси з поважних причин. Звертає увагу суду на факт її становища, викликаного агресією з боку Російської Федерації, коли вона без будь-якого майна, лише з паспортом, виїхала з непідконтрольної території України і вимушена була проживати не за місцем своєї реєстрації.

Таким чином, заявниця отримала інформацію, що існування заочного рішення лише 21.12.2021 р. випадково, коли почали блокувати її рахунки.

Заочне рішення, прийняте судом, на адресу проживання відповідачки (заявниці у справі) не направлялось, а на адресу реєстрації в Донецьку з території України не могло бути доставлено, але було отримано ОСОБА_1 разом з матеріалами справи в електронному вигляді на електронну пошту її представника ОСОБА_2 09.02.2022 за його клопотанням від 08.02.2022.

Крім того, заявниця зазначає, що позивач обґрунтовує позовні свої вимоги до неї тим, що у за період з 01.03.2014 по 30.04.2015 були нараховані та несплачені проценти у розмірі - 26335,35 грн., за ставкою 16,40% річних, а з 11.04.2014 по 30.04.2015 було донараховано 1383,95 грн. по ставці 21,40 % річних, і загальна сума несплачених процентів склала 27719,30 грн.

Згідно із ст.9-2 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» відсотки позивачем одноосібно не могли бути збільшені до 21,40% річних, виходячи з того, що ОСОБА_1 уклала кредитний договір до 14 квітня 2014 року.

Крім того, зазначений в Договорі відсоток в розмірі 16,5% не відповідає розрахунку наданого банком, бо банк зазначив метод нарахування відсотків 360 днів у році (метод 360) п. 3.11. Договору, а в разі, якщо банком було застосовано такий метод, то відсоткова ставка збільшується на 1,3%, а в високосний рік на 1,6% річних (365/360Х100%). Заявниця зазначає, що в судовому процесі вона доведе відповідним розрахунком, що банком застосовано не вірно кредитну ставку, зазначену в Договорі.

Також заявниця зазначає, що банком з неї було стягнуто комісію за надання кредиту, що є грубим порушенням її прав споживача.. За положеннями абз.2 ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. В постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року у справі № 6-2071цс16 зазначено, що послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а відповідні умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними, тобто на сплачену суму у розмірі 4152,37 грн. банк повинен був зменшити суму кредиту, а не проводити це як платіж за комісію в наданні кредиту (а. п.19)

Заявниця зазначає, що суму заборгованості по кредиту: 143184,35 грн., яку просив стягнути банк і задовольнив в заочному рішенні суд, не повинна була стягуватися в повному обсязі, тому що вона розрахована не вірно.

Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. Отже, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. (Аналогічні висновки сформульовані Верховним Судом України у постанові від 06 листопада 2013 року у справі №6-116цс13, від 19 березня 2014 року у справі №6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі №6-167цс14, від 03 червня 2015 року у справі №6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі №6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі №6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі №6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі №6-2462цс16, від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12).

Крім того, заявниця зазначає, що згідно з матеріалами справи позивач міг пред`явити позов до кредитора, починаючи від дати невиконання боржником забезпеченого заставою зобов`язання протягом трьох років, враховуючи доданий до договору графік платежів заборгованість по кредиту протягом трьох років з дати прострочення, тобто суми, які необхідно було сплатити на користь Позивача до 15.08.2015 не підлягають задоволенню (ст. 257 ЦК України та п. 5.3 Кредитного Договору), а тому заявниця зазначає, що якщо б вона приймала участь у судовому процесі, то заявлена нею заява щодо застосування строку позовної давності до частини заборгованості була б підставою для відмови у позові (ч.3,4 ст. 267 ЦК України) щодо стягнення заборгованості по кредиту. В матеріалах провадження відсутні заяви Позивача, щодо поновлення терміну давності з обгрунтуванням поважності причини такого пропуску.

Таким чином, ОСОБА_1 зазначає, що враховуючи, що вона не з`явилася в судове засідання, не мала можливості висловити свою позицію, подати свої пояснення, розрахунки, які спростовують розрахунки банку, не подала заяву про застосування терміну давності, щодо позовних вимог, заявлених банком (відносно відсотків і основного боргу), а такі діє є підставою в відмові позовних вимог, то таке заочне рішення повинно бути скасовано, а справа призначена до розгляду.

Таким чином, заявниця просила: поновити пропущений строку на подання заяви про його перегляд-у зв`язку з тим, що заява подана протягом двадцяти днів з дня отримання електронної копії заочного рішення суду; скасувати заочне рішення від 12.11.2018 та призначити справу до розгляду у загальному порядку.

Заявниця в судове засідання не з`явилася, про причини своєї неявки не повідомила, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

Представник заінтересованої особи ПАТ АБ «Укргазбанк» в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки не повідомив, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Згідно з ч.1 ст.287 ЦПК України заява про перегляд заочного рішення розглядається в судовому засіданні. Неявка осіб, належним чином повідомлених про дату, час і місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Суд, розглянувши заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 12.11.2018 року прийшов до наступного.

Згідно з ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

При цьому, останнє відоме місце проживання відповідачки по справі ОСОБА_1 на момент ухвалення Дзержинським міським судом Донецької області рішення від 12 листопада 2018 року, зареєстроване в м. Донецьку, тобто в населеному пункті, на території якого відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року №1085-р органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, і поштовий зв`язок з яким відповідно відсутній.

За таких обставин, судом встановлено, що під час розгляду справи у Дзержинському міському суді Донецької області відповідачка ОСОБА_1 повідомлялась про дату, час і місце розгляду справи двічі належним чином у порядку, визначеному ч.11 ст.128 ЦПК України, шляхом опублікування оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідачка у 2014 році змінила місце проживання, виїхала з м. Донецьк до м. Києва, що підтверджено копією Договору найму (аренди) нерухомого майна від 21 жовтня 2014 року. Однак, матеріали справи не містять інформації про те, що ОСОБА_1 як сторона кредитних правовідносин, у порушення ст.526 ЦК України, сповістила банк про нове місце проживання, при цьому кредит не сплатила.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено право на справедливий судовий розгляд.

Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.

Із практики Європейського Суду з прав людини випливає, що судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі. Вимагається, щоб кожній із сторін була надана розумна можливість представляти свою справу у такий спосіб, що не ставить її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Поновлення строку на оскарження рішення суду без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.

Необґрунтоване поновлення процесуальних строків на оскарження «остаточного судового рішення» є порушенням принципу res judicata (правової визначеності), про що неодноразово наголошувалося у прецедентній практиці Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим кодексом.

Виходячи з принципу змагальності в цивільному процесі, прав та обов`язків сторін у справі, визначених Цивільним процесуальним кодексом України, суд виключно з ініціативи та в межах доводів сторін може поновити строк звернення до суду за обґрунтованим їх зверненням.

Тому у разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку. Зазвичай це обставини, що не залежать від волі такої особи.

Поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтвердженні належними доказами.

Норми цивільного процесуального законодавства не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі підстави визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Згідно з ч.1 ст.288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та(або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

З дотримання принципу змагальності у цивільному процесі суд поновлює строки звернення ОСОБА_3 до суду із заявою про перегляд заочного рішення, але суд відмовляє у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 12.11.2018, оскільки зазначене заочне рішення було ухвалено відповідно до вимог ст.280 ЦПК України. Відповідачка повідомлялась належним чином про дату, час і місце розгляду справи двічі у порядку, визначеному ч.11 ст.128 ЦПК України, шляхом опублікування оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України, при наявності не погашених кредитних обов`язків - не турбувалась про стан кредитних зобов`язань, не цікавилась станом заборгованості, не повідомила банк про нове місце проживання, ретельно не ставилась до своїх зобов`язань по договору.

Керуючись статями 126, 127, 131, 284-287 Цивільного процесуального кодексу Україн, суд

п о с т а н о в и в:

Поновити ОСОБА_1 строк для звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 12 листопада 2018 року.

У задоволенні заяви відповідачки ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 12 листопада 2018 року - відмовити.

Заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку в 30-ти денний строк з дня проголошення ухвали про відмову з задоволенні заяви про перегляд заочного рішення. Строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: О.Г.Геря