У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2022 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - ЛІСОВСЬКОЇ О.В.

за участю секретаря - Грей О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника позивача про винесення додаткового рішення по цивільній справі за позовом Кредитної спілки «Профспілкова скарбниця» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 25.04.2019 року стягнуто солідарно із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь КС «Профспілкова скарбниця» заборгованість із сплати відсотків за користування кредитом в сумі 4782,84 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1762, 00 грн.

11.07.2022 року до суду надійшла заява представника позивача про винесення додаткового рішення. Заява мотивована тим, що 12.02.2019 року до закінчення підготовчого засідання позивачем було подано до канцелярії суду заяву про збільшення позовних вимог. Разом з тим при винесенні судом рішення ця заява розглянута не була. На підставі викладеного представник позивача просить постановити додаткове рішення у даній справі про стягнення заборгованості за кредитним договором (процентів за користування кредитом з 17 грудня 2018 року по 12 лютого 2019 року) в сумі 573, 94 грн.

Зваживши доводи заяви, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1)стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2)суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;

3)судом не вирішено питання про судові витрати.

Як вбачається з письмових матеріалів справи, заочне рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 25.04.2019 року набуло законної сили 28.05.2019 року.

Згідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», ( в редакції що діяла на час ухвалення судового рішення), виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Таким чином, станом на час ухвалення судового рішення від 25.04.2019 року, строк пред`явлення виконавчих документів до виконання визначався строком у три роки, який обчислюється з наступного дня після набрання рішенням законної сили, а саме з 29.05.2019 року.

Згідно до ч. 2 ст. 270 ЦПК України, в редакції на час звернення із заявою, передбачено, що заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Таким чином, судом встановлено, що станом на 11.07.2022 року час звернення, позивача, із заявою про ухвалення додаткового рішення строк виконання заочного рішення Деснянського районного суду м. Кива від 25.04.2019 року закінчився 29.05.2022 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Частина 1 ст. 126 ЦПК України визначає, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

В той же час, ст. 127 ЦПК України передбачено право особи на поновлення пропущеного процесуального строку, для чого така особа повинна заявити про це та зазначити наявні поважні причини пропуску такого процесуального строку.

Як вбачається із заяви представника позивача, питання про поновлення пропущеного строку ним не ставилося.

А тому суд не вбачає підстав для ухвалення додаткового судового рішення, без дотримання вимог передбачених ч. 2 ст. 270 ЦПК України, так як строк пред`явлення судового рішення до виконання сплив на час звернення із даною заявою.

Враховуючи викладене вище, вимоги діючого законодавства, суд приходить до висновку, що підстав для задоволення заяви представника позивача немає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 258, 270 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні заяви представника позивача про винесення додаткового рішення - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя О.В.Лісовська