єдиний унікальний номер справи 531/1836/21
номер провадження 2/531/27/22
28 лютого 2022 року м.Карлівка
Карлівський районний суд Полтавської області в складі:
головуючого судді - Черняєвої Т.М.
за участі секретаря - Мельник О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, із зняттям з реєстраційного обліку,
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, із зняттям з реєстраційного обліку.
Позовні вимоги обгрунтовує тим, що у його власності знаходиться житловий будинок із господарськими будівлями АДРЕСА_1 . У будинку зареєстровані, але не проживають колишня дружина позивача ОСОБА_2 та його син ОСОБА_3 . Добровільно знятися із реєстрації вони відмовляються, у зв`язку з чим позивач несе додаткові витрати на утримання квартири по сплаті комунальних послуг, тому він вимушений був звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.
Ухвалою від 13.09.2021 року відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.
Ухвалою суду від 28.02.2022 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, із зняттям з реєстраційного обліку, закрито, у зв`язку з відмовою позивача від позову у цій частині.
Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Левошко Л.С., у судове засідання не з`явилися, направили до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали та просили задовольнити, не заперечували проти заочного розгляду справи.
Відповідачка ОСОБА_2 повторно у судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про місце, дату та час судового засідання, шляхом розміщення оголошення на офіційному-веб-сайті суду. Клопотання про розгляд справи за її відсутності від відповідачки до суду не надходило, тому суд, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.ст. 280-281 ЦПК України. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачкою відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Суд, дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що згідно рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 12.05.2021 року, яке набрало законної сили 14.06.2021 року, ОСОБА_1 на праві власності належить житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 (а.с.11-12). Вказане також підтверджується технічним паспортом на будинок АДРЕСА_1 , де вказано про те, що будинок АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 (а.с.18-20).
Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу № НОМЕР_1 , шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 розірвано 11.09.2001 року (а.с.7).
Свідоцтвом про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 серії НОМЕР_2 , підтверджується, що його батьками є позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_6 (а.с.8).
Згідно довідки виконавчого комітету Карлівської міської ради №2864 від 16.08.2021 року, за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 , 1970 року народження; ОСОБА_7 , 1966 року народження (дружина); ОСОБА_3 , 1992 року народження та ОСОБА_2 , 1971 року народження (а.с.9).
Відповідно до свідоцтва про одруження серії НОМЕР_3 , ОСОБА_1 31.08.2004 року уклав шлюб із ОСОБА_8 (а.с.21).
Актом обстеження житлово-побутових умов проживання громадянина ОСОБА_1 , затвердженим виконавчим комітетом Карлівської міської ради №349 від 18.08.2021 року, підтверджено те, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані та проживають ОСОБА_1 , 1970 року народження та ОСОБА_7 , 1966 року народження. Також зареєстровані, але не проживають ОСОБА_3 , 1992 року народження та ОСОБА_2 , 1971 року народження (а.с.10).
Також встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 , після розірвання шлюбу із позивачем, виділила свою частку житлового будинку, якій присвоєна адреса: АДРЕСА_1 , згідно рішення виконавчого комітету Карлівської міської ради Полтавської області №153 від 23.11.2011 року, але з реєстрації у частині будинку, належній позивачу, не знялася.
Далі встановлено, що відповідач ОСОБА_3 (до зміни прізвища ОСОБА_5 ), який є сином позивача, станом на час розгляду справи судом, добровільно знявся з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , тому позивач позовні вимоги в частині визнання таким, що втратив право користування належним йому будинком не підтримує, про що 12.01.2022 року подано відповідну заяву (а.с.51).
Ухвалою суду від 28.02.2022 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, закрито.
Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. (Правова позиція Верховного Суду України, висловлена у Постанові від 16 листопада 2016 року, Справа № 6-709цс16)
Відтак, за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 Цивільного кодексу України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 Житлового кодексу України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 Цивільного кодексу України, передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на житлове приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 Цивільного кодексу України, статей 150, 156 Житлового кодексу України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. (Правова позиція Верховного Суду України, висловлена у Постанові від 16 листопада 2016 року, Справа № 6-709цс16)
Верховний Суд України у Постанові від 15 травня 2017 року, Справа № 734/387/15-ц, зауважив, що «право користування житловим приміщенням може виникати та існувати лише в членів сім`ї власника будинку»; «право відповідачки на користування чужим майном (спірним житловим будинком) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень ч. 2 ст. 406 Цивільного кодексу України».
Аналогічна правова позиція вбачається у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2019 року по справі справа № 357/7940/16-ц.
Як вбачається з матеріалів справи, предмет спору становлять вимоги позивача про позбавлення права користування житловим приміщенням, а саме: будинком АДРЕСА_1 , його колишньої дружини, яка протягом тривалого часу (з 2011 року) не проживає у будинку та не несе тягар утримання житла, що порушує право позивача як власника нерухомого майна на реалізацію ним права користування належним на праві власності майном.
Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України.
Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Таким чином, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, керуючись положеннями діючого цивільного законодавства України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення вимоги позивача щодо визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: будинком АДРЕСА_1 , оскільки судом встановлено, що відповідачка являється колишньою дружиною позивача, але тривалий час не проживає в спірній квартирі, не веде нарівні із позивачем як власником квартири спільне господарство. При цьому судом врахована Правова позиція Верховного Суду України, висловлена у Постанові від 16 листопада 2016 року, Справа № 6-709цс16, відповідно до якої визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
За таких обставин, коли права власника порушені, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном, суд приходить до висновку, що позивач правомірно вимагає усунення будь-яких порушень його прав, в даному випадку шляхом визнання особи відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Щодо позовної вимоги про зняття з реєстраційного обліку суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Отже, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житлом є підставою для зняття її з реєстраційного обліку.
Таким чином, позовні вимоги позивача про зняття відповідача з реєстраційного обліку є передчасними та не відносяться до компетенції суду, а тому задоволенню не підлягають.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягає до часткового задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 316,317,319,321,391,396, 405 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 89, 200, 206, 263 265 ЦПК України, ст.ст. 71,72,116,156 ЖК України,-
Позовні вимоги ОСОБА_9 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити
Відповідачу направити копію заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України, протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Інші учасники справи, а також відповідачі у разі залишення заяви про оскарження заочного рішення без задоволення, мають право оскаржити рішення суду в апеляційному порядку протягом 30 днів з дня його проголошення, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони у справі:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя Т.М.Черняєва