КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
унікальний номер справи № 363/4129/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2022 року Київський апеляційний суд в складі:

Суддя - доповідач: Андрієнко А.М.

Суддів: Соколової В.В.

Поліщук Н.В.

Розглянувши в порядку ст. 369 ЦПК України цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 29 серпня 2022 року, постановлене суддею Рудюком О.Д., у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

У С Т А Н О В И В :

У вересні 2021 року позивач АТ «КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи тим, що відповідно до укладеного кредитного договору б/н від 05.03.2012 року ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку разом із запропонованими ПАТ КБ «Приватбанк» Умовами та правилами, Тарифами складають між ним і банком кредитний договір, що підтверджується підписом відповідача.

У порушення зазначених норм закону та умов договору ОСОБА_1 зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, що підтверджується розрахунком заборгованості, копією заяви позичальника, витягом з «Тарифів Банку», витягом з «Умов та правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою».

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором у відповідача станом на 17.08.2021 року виникла заборгованість 38 399,59 гривень, яка складається з: 37 635,96 гривень заборгованості за тілом кредиту; 763,63 гривень заборгованості за простроченими відсотками.

На підставі викладеного, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість у розмірі 38 399,59 гривень за кредитним договором № б/н від 05.03.2012 року.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 29 серпня 2022 року позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 05.03.2012 року у розмірі 37 635,96грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 270,00 грн.

Не погодившись з рішенням суду, 28.09.2022 року ОСОБА_1 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати в повному обсязі та відмовити в задоволенні позовних вимог повністю, мотивуючи тим, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема вказує, що у розрахунку заборгованості, до тіла кредиту включалися відсотки погашені за рахунок кредиту (4-та колонка розрахунку), а тому не можна вважати заявлену суму обґрунтованою.

Зазначає, що банком було самостійно нараховано та списано за рахунок тіла кредиту 56 583, 29 гривень, на які також повторно було нараховано відсотки, та включено до загальної суми заборгованості за тілом кредиту.

Також вказує, що надана позивачем копія анкети-заяви 05.03.2012 року не містить такого розпорядження позичальника щодо договірного списання платежів за прострочення кредиту за рахунок кредитного ліміту, тому вимоги Банку про стягнення у вигляді тіла кредиту не передбачених домовленістю сторін платежів, вважає безпідставними.

Зазначає, що у матеріалах справи також відсутні докази про отримання відповідачем вимоги про дострокове повернення кредиту.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

За положенням ч.2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За частиною 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на вищевикладене, розглядсправи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що сторони не обумовили у письмовому вигляді розмір та порядок нарахування відсотків за користування кредитом, а також відповідальність за порушення умов договору у виді пені та штрафів, оскільки підписана анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг відповідачем, не містить інформації про сплату пені та штрафів за користування кредитними коштами.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 05.03.2012 року ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» із анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

На підтвердження надання відповідачу грошових коштів за договором б/н від 05.03.2012 року, позивачем надано виписку з карткових рахунків ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 та № НОМЕР_4 за період з 30.01.2010 року по 26.12.2017 року, а також довідку про відкриття карток № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 та № НОМЕР_4 .

Як вбачається з довідки виданої АТ КБ «Приватбанк», про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ім`я ОСОБА_1 , по картковому рахунку № НОМЕР_1 , 03.09.2014 року встановлено кредитний ліміт 5200,00 грн., 03.09.2014 року кредитний ліміт зменшено до 5200,00 грн., 04.08.2015 року кредитний ліміт зменшено до 5000,00грн., 10.02.2017 року кредитний ліміт збільшено до 9800,00 грн., 21.03.2017 року кредитний ліміт збільшено до 15000,00 грн., 04.04.2017 року кредитний ліміт збільшено до 15500,00 грн., 05.04.2017 року кредитний ліміт збільшено до 17000,00 грн., 01.05.2017 року кредитний ліміт збільшено до 19000,00 грн., 19.06.2017 кредитний ліміт збільшено до 21000,00грн., 06.10.2017 року кредитний ліміт збільшено до 25000,00 грн., 18.07.2018 року кредитний ліміт зменшено до 0,00 грн.

Станом на 17.08.2021 року відповідач має заборгованість з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, в сумі 38 399,59 грн., яка складається з наступного: 37 635,96 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 763,63 грн. - заборгованість за простроченими відсотками.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами у самому договорі).

Як вбачається з матеріалів справи, анкета-заява №б/н від 05.03.2012 року підписана обома сторонами, тому колегія суддів вважає, що позивач має право на повернення відповідачем фактично отриманих ним коштів.

Оскільки анкета-заява, підписана відповідачем, не містить ні розміру процентів за користування кредитом, які погодили сторони при укладенні договору, ні строків та порядку погашення, суд першої інстанції вірно відмовив у задоволенні позовних вимог щодо стягнення відсотків.

А відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо доведеності вимог банку про стягнення заборгованості по тілу кредиту.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Посилання відповідача на те, що банк зараховував сплачені ним кошти в рахунок погашення процентів, які не були обумовлені сторонами договору, не можуть бути прийняті судом, оскільки відповідач на час зарахування коштів не заперечував проти таких дій банку, погоджувався з ними, на даний час відповідачем не надано суду належних та достовірних доказів про неправомірне нарахування позивачем заборгованості по тілу кредиту, а тому підстав для відмови у задоволенні вимог банку щодо стягнення фактично отриманих відповідачем в кредит коштів від банку, немає.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення тіла кредиту.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 367, 374, 375 ЦПК України колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 29 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню до Верховного Суду не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 27 грудня 2022 року.

Суддя - доповідач:

Судді: