Коростишівський районний суд Житомирської області
Справа № 935/3329/21
Провадження № 2/935/196/22
РІШЕННЯ

Іменем України

12 грудня 2022 року м.Коростишів

Коростишівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Пасічного Т.З.

при секретарі Сьомак Л.І.

з участю представника позивач Пількевич О.В.

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м.Коростишеві цивільну справу за позовом органу опіки та піклування Коростишівської міської ради до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування позову вказала, що ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_3 16.09.2021р. здійснено обстеження умов проживання родини ОСОБА_2 та 17.09.2021р. складено акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї ОСОБА_2 , де зазначено, що матеріально-побутові умови вкрай незадовільні, умови проживання антисанітарні, у будинку брудно, розкидані речі, відсутні продукти харчування. Повноцінного дитячого харчування для годування дитини немає. Місце для приготування їжі відсутнє, кімнати для проживання непридатні, опалення відсутнє. Відповідно до інформації, наданої ВП №2 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_2 притягувалася до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.184 КУпАП. Рейдовою групою прийнято рішення малолітню дитину помістити до лікувального закладу, а матері надано час на приведення будинку в належний санітарний стан. 20.09.2021р. ОСОБА_5 звернулася із заявою до органу опіки та піклування Коростишівської міської ради з проханням посприяти у влаштуванні малолітньої ОСОБА_3 , 2021 р.н. до КНП «Житомирський обласний спеціалізований будинок дитини для дітей-сиріт та дітей, які залишилися без піклування батьків» Житомирської обласної ради та 05.10.2021р. малолітню ОСОБА_3 було влаштовано до вказаного закладу. Відповідач життям дитини не цікавиться, не забезпечує їй належні умови проживання, виховання та розвитку, ніде не працює, будь-якого фінансового забезпечення не надає. Представник позивача просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно ОСОБА_3 та стягнути аліменти на її утримання.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити з підстав, викладених у позові.

В судовому засіданні відповідач позов не визнала, заперечила щодо позбавлення її батьківських прав відносно малолітньої дитини. Суду пояснила, що близько року спиртні напої не вживає, бажає надалі сама виховувати дитину.

Суд, заслухавши представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження матір`ю ОСОБА_3 є ОСОБА_6 та ОСОБА_2 .

Листом № 1588/01-15 від 16.08.2021р. адміністрація КНП «ЦПМСД» Коростишівської міської ради повідомляє Коростишівської ОТГ про те, що в АДРЕСА_1 , проживає мати ОСОБА_2 , яка виховує дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Мати дитини не виконує рекомендації по догляду і лікуванню дитини, порушує санітарні норми, неналежно годує дитину, тому просить вжити необхідних заходів щодо вирішення даного питання.

З актів обстеження житлово-побутових умов проживання від 16.09.2021р. та 17.09.2021р. вбачається, що мати ОСОБА_2 , 2002 р.н., неналежно виконує батьківські обов`язки.

Згідно наказу служби у справах дітей Коростишівської міської ради Житомирської області № 128 від 22.09.2021р. «Про постановку на облік дитини», ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , поставлено на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах.

Виконавчим комітетом Коростишівської міської ради розглянуто заяву ОСОБА_2 , 2002 р.н., в якій вона просить тимчасово влаштувати її дитину ОСОБА_3 до КНП «Житомирський обласний спеціалізований будинок дитини для дітей-сиріт та дітей, які залишилися без піклування батьків» Житомирської обласної ради, у зв`язку із складними життєвими обставинами, та винесено рішення №304 від 28.09.2021р. «Про влаштування дитини до КНП «Житомирський обласний спеціалізований будинок дитини для дітей-сиріт та дітей, які залишилися без піклування батьків» Житомирської обласної ради.

Згідно довідки-характеристики, виданої Квітневим старостинським округом, ОСОБА_2 зареєстрована та проживає разом з матір`ю та малолітньою дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 на утриманні має малолітню дитину, за якою не веде належного догляду. Характеризує себе з негативної сторони, зловживає спиртними напоями, по відношенню до сусідів та членів родини поводиться неадекватно.

ВП ГУНП в Житомирській області надано відповідь №10545/213/01-2021 від 18.10.2021р. на лист начальника служби у справах дітей Коростишівської міської ради, де зазначено, що при виїзді працівників поліції за місцем проживання ОСОБА_2 встановлено, що ОСОБА_2 перебуває у декретній відпустці по догляду за малолітньою дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зі слів сусідів ОСОБА_2 здійснює неналежний догляд за своєю дитиною, яка має неохайний зовнішній вигляд, постійно в брудному одязі.

Рішенням виконавчого комітету Коростишівської міської ради № 361 від 30.11.2021р. затверджено висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно її малолітньої дитини.

Вказані обставини свідчать про те, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками по відношенню до дитини, без поважних причин ухиляється від їх виконання, дійсних намірів їх виконувати не проявляє, будь-яких дієвих заходів для створення умов для розвитку, життя та виховання дитини не вживають, а тому суд вважає за необхідне позбавити їх батьківських прав.

Згідно з ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини (ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства").

Частиною 7 ст. 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до п. п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 18, ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

За приписами ч. ч. 1-3 ст. 150 СК України, які кореспондуються з положеннями абз. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно із ч.ч.2, 4 ст.155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно з п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц).

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Аналогічний наведеному вище правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 02 листопада 2020 року по справі №552/2947/19, від 11 вересня 2020 року по справі №357/12295/18, від 11 вересня 2020 року по справі №371/693/18, від 29 квітня 2020 року по справі №522/10703/18, від 13 квітня 2020 року по справі №760/468/18, від 11 березня 2020 року по справі №638/16622/17, від 02 жовтня 2019 року по справі №461/7387/16-ц, від 08 травня 2019 року по справі №409/1865/17-ц, від 29 січня 2020 року по справі №756/1967/16-ц. Судова практика щодо застосування положень ст.164 СК України є усталеною. Крім того, схожий підхід до вирішення питання про позбавлення батьківських прав роз`яснено в п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №402/428/16-ц.

Аналізуючи встановлені судом фактичні обставини виховання та утримання малолітньої ОСОБА_3 , з урахуванням на наведені вище правові висновки, суд приходить до висновку, що в ході розгляду справи знайшли своє повне підтвердження заявлені представником позивача підстави для задоволення позову, а саме ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків тривалий час. Відповідач фактично повністю самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків, проявивши надзвичайну байдужість до долі своєї дитини, і таке ухилення полягає у невиконанні батьківського обов`язку відносно неї. Відсутність бажання та реальних кроків з боку відповідача з метою виправлення виниклої ситуації щодо її ставлення до власної дитини дозволяють суду дійти висновку, що подальше збереження правового зв`язку між малолітньою ОСОБА_3 та її матір`ю завдає і завдасть в майбутньому дитині неспівмірно більше негативного впливу на її всебічний розвиток, становлення як повноцінної особистості та готовність до самостійного життя, ніж припинення такого правового зв`язку внаслідок позбавлення відповідача батьківських прав. Тому суд, враховуючи вищевикладене, вважає за можливе задовольнити позов.

Відповідно до ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає до задоволення.

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 183, 150, 164, 165 Сімейного кодексу України, ст.ст. 3-5, 12, 13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , батьківських прав відносно її малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягувати з ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частки усіх видів заробітку (доходу) у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 24.11.2021 року і до повноліття дитини.

Допустити негайне виконання судового рішення в межах платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1816 грн.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 22.12.2022 року.

Суддя Т.З.Пасічний