Справа № 523/7529/21
Провадження №2/523/2346/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" грудня 2022 р. м.Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси у складі:

головуючої судді - Середи І.В.,

за участю секретаря судових засідань- Щербан О.Д.,

представника позивача - Слаблюка В.М.,

представника відповідача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду №9 в місті Одесі справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини,

ВСТАНОВИВ:

22 квітня 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посилаючись на те, що вони від шлюбу мають одного сина, оскільки спільне життя з відповідачем не склалося, рішенням суду шлюб між ними було розірвано, а дитина залишилася на утриманні матері, відповідач з народження дитини у добровільному порядку відмовляється приймати участь у матеріальному забезпечені свого сина, хоча має таку можливість, оскільки працює моряком, має достатньо високий заробіток, його матеріальне становище дозволяє йому на гідному рівні утримувати свого сина, при цьому позивачка знаходиться у скрутному становищі, оскільки на її утриманні знаходиться також донька. Позивачка вважає, що аліменти у розмірі 15000 грн. буде достатнім для забезпечення належного утримання дитини такого віку.

Після надходження позовної заяви суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду відповідно до ст.ст. 14, 33 ЦПК України.

30 квітня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін.

17 листопада 2021 року до суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач заперечував проти позовних вимог посилаючись на те, що під час перебування з позивачкою у шлюбі вона неодноразово повідомляла йому про свою вагітність, що насправді було не так, чим похитнула довіру до себе. Про народження позивачкою дитини він дізнався лише у листопаді 2021 року під час ознайомлення його представником з матеріалами даної справи. При цьому, спільної заяви з позивачкою чи заяви про визнання себе батьком до органів РАЦС не подавав. Тому батьком дитини себе не вважає і робить припущення, що запис про батька здійснювався зі слів матері, оскільки шлюб між ними було розірвано у 2018 році.

У відповіді на відзив від 09 грудня 2021 року представник позивачки зазначила, що дійсно за час перебування у шлюбі з відповідачем позивачка була двічі вагітною в 2016 і у 2017 році та перебувала на обліку у гінекології, проте вагітності були перервані, тому вона не вводила в оману відповідача. ОСОБА_3 також відомо було про народження дитини, про що йому повідомлялася і сама позивачка, і її донька під час розмови з відповідачем, після народження дитини подзвонив позивачці та перерахував кошти на її рахунок. Запис про батька дитини був зроблений зі слів матері, оскільки відповідач під час народження дитини перебував у рейсі, а після повернення не виходив з нею на зв`язок, тому вона змушена була так зробити.

Ухвалою суду від 03 травня 2022 року призначена судова генетична експертиза.

Представник позивачки у судовому засіданні позовні вимоги підтримал у повному обсязі та зазначив, що раніше отриманий дохід дозволяє позивачу сплачувати аліменти у вказаному розмірі.

Представник відповідача позовні вимоги визнала частково, зазначила, що відповідач згоден платити аліменти, але у розмірі 2500 грн.. При цьому вона вказала на те, що відповідач не працює, влаштуватися на роботу не може, знаходиться на утриманні у своєї дружини. Отримання в 2022 р. посвідчення особи моряка не говорить про його роботу моряка, а лише було необхідно для упорядкування документів, через закінчення дії попереднього посвідчення.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 26 вересня 2015, актовий запис № 605. 27 лютого 2018 року шлюб між ними було розірвано, свідоцтво серії НОМЕР_1 .

Від спільного проживання після розірвання шлюбу у сторін народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис № 4019 від 10 серпня 2020 року, батьками якої у свідоцтві про народження серії НОМЕР_2 , виданому Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), зазначені: батько ОСОБА_3 , мати ОСОБА_2 . Відповідно до актового запису про народження ОСОБА_4 відомості про батька дитини зазначені відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України.

Відповідно до висновку експерта № 399 за даними молекулярно-генетичних аналізів ДНК встановлено, що ОСОБА_3 може являтися біологічним батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , народженого ОСОБА_2 з ймовірністю 99,999999%, таким чином батьківство практично доведено.

На даний час дитина проживає разом з позивачкою, знаходиться на її утриманні, відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги на дитину не надає.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Крім того, статтею 181 СК України визначено способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину.

Відповідно до вказаної статті способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька, або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків, або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою ВР N789-XII від 27.02.1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частинами першою та другою статті 27 Конвенції визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Згідно ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.

Згідно з нормами ч.1 та 2 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення повноліття.

Нормами ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Судом встановлено, що дитина виховується позивачкою та проживає разом з нею. Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає.

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, наданими до суду доказами встановлено, що ОСОБА_3 має посвідчення моряка серії НОМЕР_3 від 09 вересня 2022 року.

За даними Державної прикордонної служби України відповідач за період з 01.01.2020 року по 06.04.2021 року в`їхав на територію України 02.08.2020 року, 23.09.2020 року виїхав з території України та 19.03.2021 року повернувся в м. Одесу.

Відповідно до інформації Державної податкової служби України за період з І кварталу 2020 року по І квартал 2021 року ОСОБА_3 отримав дохід від податкових агентів у розмірі 3346,51 грн.

Відповідач має відкриті рахунки у банківських установах:

-У АТ КБ «ПриватБанк» - № НОМЕР_4 у гривні із залишком 70 грн., та № НОМЕР_5 у гривні із залишком 123.3 грн;

-У ПАТ «Банк Восток» - № НОМЕР_6 у дол. США і гривнях, залишок по якому станом на 10 серпня 2022 року складає 10.63 дол. США. 0,10 грн. та № НОМЕР_7 ;

-У АТ «Універсал Банк» - № НОМЕР_8 № НОМЕР_9

Статтею 7 Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» встановлено прожитковий мінімум: для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Оцінивши надані докази в сукупності, враховуючи те, що відповідач не працює за фахом, тобто не має доходу, який раніше отримував як моряк, тому заявлена позивачкою вимога, яка не підтверджена належним доказом, не грунтується на вимогах закону. Суд враховуючи мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину дійшов висновку, що з відповідача необхідно стягувати аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 2500 грн.

Крім того, позивачка просила стягнути судови витрати, які складаються із витрат на професійно-правничу допомогу у розмірі 10500 грн.

За нормами ст.137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження витрат правничої допомоги позивачкою надано детальний опис робіт від 19 грудня 2022 року за договором про надання правової допомоги від 23 березня 2021 року №23.03.21 на суму 10544,25 грн.

Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на професійно-правничу допомогу у розмірі 10544,25 грн,

Керуючись ст.ст. 12,13,76, 81, 89, 95,141, 258-259, 263-265, 268, 273, 279, 354-355, 430 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , рнокпп: НОМЕР_10 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , рнокпп: НОМЕР_11 , прож. АДРЕСА_2 ) аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 2500 грн., щомісячно, починаючи з 22.04.2021 року і до його повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , рнокпп: НОМЕР_10 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , рнокпп: НОМЕР_11 , прож. АДРЕСА_2 ) витрати на правничу допомогу у сумі -10544,25 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , рнокпп: НОМЕР_10 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного рішення.

Суддя

Повне рішення складено 23.12.2022 р.