СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/13765/19

пр. № 2/759/621/22

19 липня 2022 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Бабич Н.Д.,

за участю секретаря судового засідання - Стеблецького В.В.,

представника позивача - Шмарова О.В. ,

представника відповідача- ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова группа» до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

29.07.2019 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова группа» звернулось до Святошинського районного суду м.Києва з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у порядку регресу на суму 277 918,22 грн. Визначено головуючого суддю Миколаєць І.Ю.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 07.08.2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного провадження з викликом сторін.

Ухвалою суду від 22.01.2020 року у справі призначено судову автотоварознавчу експертизу, провадження у справі на час експертизи було зупинено.

17.03.2021 року згідно розпорядження № 140 керівника апарату Святошинського районного суду м.Києва, здійснено повторний авторозподіл справи у зв`язку з відстороненням головуючого по справі, справа розподілена судді Бабич Н.Д.

Ухвалою судді від 22.03.2021 року справу прийнято до провадження, провадження у справі відновлено.

Ухвалою суду від 03.06.2021 року у справі призначено судову автотоварознавчу експертизу, провадження у справі на час експертизи було зупинено.

27.10.2021 року з експертної установи повернулась ухвала суду без виконання з повідомленням експерта про неможливість проведення експертизи.

Ухвалою суду від 28.10.2021 року провадження у справі поновлено.

Ухвалою суду від 01.12.2021 року у справі призначено судову автотоварознавчу експертизу,провадження у справі на час експертизи було зупинено.

18.04.2022 року з експертної установи повернулась ухвала суду без виконання з повідомленням експерта про неможливість проведення експертизи в зв`язку з не оплатою вартості експертизи.

Ухвалою судді від 27.05.2022 року провадження у справі поновлено розгляд справи та призначено судове засідання на 23.06.2022 року на 10 год. 45 хв.

Призначене на 23.06.2022 року судове засідання не відбулося у зв`язку з ненаданням документів, які підтверджують повноваження представника позивача. Судове засідання було перенесено на 07.07.2022 року.

У судовому засіданні 07.07.2022 представник відповідача підтримала подану раніше відповідачем заяву про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, посилаючись на те, що зазначена справа не відноситься до категорії малозначних справ, є справою значної складності та має важливе значення для відповідача, зважаючи на його майновий стан, а також піклування про хвору матір похилого віку.

Відповідно до ст. 274 ЦПК України загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Розглянувши зазначену заяву, протокольною ухвалою суд відмовив в задоволенні клопотання з тих підстав, що зважаючи на відсутність критеріїв, необхідних для розгляду справи у загальному провадженні справу належить розглядати у спрощеному позовному провадженні з повідомленням сторін.

У судовому засіданні 07.07.2022 представник відповідача підтримала подане раніше відповідачем клопотання про залишення позовної заяви без розгляду посилаючись на ч. 10 ст. 84 ЦПК України та те, що відповідно до ч. 6 ст. 84 ЦПК України будь-яка особа, у якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду , а ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 22.01.2020 у справі № 752/13765/19 витребувано від Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» (адреса: 03038, м. Київ, вул. Федорова Івана, буд. 32-А) страхову справу та всі документи, на підставі яких страховик сплатив на користь страхувальника страхове відшкодування у загальній сумі 377 918,22 грн., на основі укладеного договору добровільного страхування наземного транспорту з ТОВ «НЕОС ЛІЗИНГ», а також цифрові кольорові зображення пошкоджень транспортного засобу «Порше Каєн», реєстраційний номер НОМЕР_1 , зроблені під час огляду 19 вересня 2017 року. Та надано Позивачеві строк виконання даної ухвали - десять днів з дня отримання ухвали суду. У наданий судом строк витребувані документи позивачем не надано. Також зазначені докази не надано представником позивача і за станом на 07.07.2022 року.

Розглянувши зазначене клопотання, суд протокольною ухвалою постановив, що воно не підлягає задоволенню зважаючи на те, що 17.03.2021 року згідно розпорядження № 140 керівника апарату Святошинського районного суду м.Києва, здійснено повторний авторозподіл справи у зв`язку з відстороненням головуючого по справі та справа розподілена судді Бабич Н.Д. Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 22.03.2021 справу № 759/13765/19 суддею Бабич Н.Д. прийнято до свого провадження. Отже, після зміни складу суду розгляд справи № 759/13765/19 по суті розпочато знову.

07.07.2022 року відбулося судове засідання, у якому судом оголошено перерву до 19.07.2022 та зобов`язано представника позивача надати до наступного судового засідання належної якості та належним чином завірені копії та оригінал для огляду судом генерального договору страхування наземних транспортних засобів № 28-0101-01 від 01.02.2012 предметом якого було страхування транспортних засобів; додатковий договір № 9 до генерального договору та додаток № 28-0101-01/8574 до генерального договору, за яким було застраховано транспортний засіб «Порше Каєн» д.н.з. НОМЕР_1 .

У судовому засіданні 07.07.2022 року представник позивача заявив, що ремонтні роботи були проведені на ТОВ «Віннер ПЦКА» про що свідчить рахунок за ремонтні роботи, а також, що дані пошкоджень у протоколі поліції по ДТП збігаються з даними у рахунку ТОВ «Віннер ПЦКА». Також представник позивача зазначив, що водій транспортного засобу «Порше Каєн» д.н.з. НОМЕР_1 . ОСОБА_4 у адміністративній справі по факту даного ДТП вказала, що ремені безпеки «Порше Каєн» д.н.з. НОМЕР_1 . були пошкоджені до цього ДТП. Також представник позивача усно заявив про зменшення суми позовних вимог на вартість суми 4-х ременів безпеки, визначивши суму позовних вимог у розмірі 248 621, 08 грн.

У судовому засіданні 19.07.2022 року представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві, просив суд задовольнити позовні вимоги за виключенням суми вартості чотирьох ременів безпеки, а також усно заявив про зменшення суми позовних вимог на вартість робіт із заміни чотирьох ременів безпеки, не зазначивши остаточну суму позовних вимог.

У судовому засіданні 19.07.2022 року представник відповідача заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на його необґрунтованість, відсутність належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів та просила відмовити в задоволенні позову повністю з мотивів, викладених у відзиві від 17.10.2019 року та письмовій промові у судовому засіданні, наголошуючи на тому, що позовну заяву підписано та подано неповноважним представником; відсутній генеральних договір з усіма додатками, де вказано застраховане авто; спірні страхові правовідносини за своєю правовою природою є суброгацією, а не регресом; дані протоколу поліції з місця ДТП та дані страхової компанії у направленні для складання калькуляції вартості відновлювального ремонту та рахунку з СТО містять суттєві розбіжності щодо наявних пошкоджень авто; страхова компанія у направленні для складання калькуляції вартості відновлювального ремонту відзначила наявність 50-ти пошкоджень авто, значна більшість яких не відносяться до даного ДТП. Також представник відповідача зазначила, що огляд проведено з порушенням нормативних вимог, адже у акті огляду немає обов`язкових ідентифікаційних даних (показання одометра та він коду), у акті огляду відсутня відмітка про здійснення фотографування під час огляду, огляд було проведено однією особою від позивача і без виклику сторін. Також представник відповідача зазначила, що розмір матеріальних збитків і сума відшкодування, розраховані з порушенням вимог законодавства та повинні бути підтверджені належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395. Також представник відповідача зазначила, що рахунок № НОМЕР_2 від 20.09.2017 містить виправлення вручну, включаючи загальну суму ремонту та у ньому вказано, що він дійсний протягом трьох банківських днів включно день виписки рахунку. Проте, цей рахунок оплачено у жовтні 2017 року, тоді, коли він уже був недійсним для оплати. Також зазначений рахунок виписано на ПАТ «Чернівецький хлібокомбінат» у той час як власником транспортного засобу є ТОВ «НЕОС ЛІЗИНГ».

Представник відповідача наполягала, що оскільки акт виконаних робіт з відновлювального ремонту в матеріалах справи відсутній, то включення до розміру розрахованого орієнтовного відновлювального ремонту суми податку на додану вартість є необґрунтованим та безпідставним. Представник відповідача зазначала, що страхові акти № ДККА-58230 від 19.10.2017 та № ДККА-58230/1 від 26.10.2017, на підставі яких визначена сума страхового відшкодування, містять різні підстави для розрахунку (калькуляція № ДККА-58230 від 29.09.2017 та рахунок № 1040461 від 20.09.2017, відповідно). Також представник відповідача вказала, що у матеріалах справи наявне рішення суду, яке набрало законної сили у справі № 824/57/15-а та підтверджує використання автомобіля «Порше Каєн» у інтенсивній господарській діяльності, що вказує на великий ступінь зносу даного авто. Також представник відповідача зауважила, що у даній справі наявний висновок експертного економічного дослідження, наданий судовим експертом, відповідно до якого надано висновок про неможливість документально підтвердити нараховану суму страхового відшкодування. Також представник відповідача посилалась на два повідомлення судових експертів-автотоварознаців про неможливість надання висновків судової автотоварознавчої експертизи. Також представник відповідача зазначила про наявність судової практики (справа № 522/2751/19) у аналогічній категорії справ за участю цього ж позивача та за аналогічних обставин.

Від представника позивача до суду відповіді на відзив не надходило.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які містяться в справі, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Судом встановлено, що звертаючись до суду з вказаним позовом позивач просить стягнути з відповідача в порядку регресу суму витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування в розмірі 277918 (двісті сімдесят сім тисяч дев`ятсот вісімнадцять) грн. 22 коп. обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 14.09.2017 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Дачія Соленза» державний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_3 та транспортного засобу «Порше Каєн» державний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 , яка не є власником авто та 4168 (чотири тисячі сто шістдесят вісім) грн. 77 коп. судового збору.

Постановою судді Печерського районного суду Київської області від 30.11.2017 року водія ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_3 на момент ДТП, була застрахована у ПрАТ «Європейський страховий альянс» згідно полісу № АК 5306871.

06.02.2018 року ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група», компанією, у якій було застраховано транспортний засіб «Порше Каєн» державний номер НОМЕР_1 , було направлено заяву на виплату страхового відшкодування № 28996, згідно якої ПрАТ «Європейський страховий альянс» сплатило 100 000 грн. у межах ліміту, передбаченого страховим полісом.

У серпні 2018 року позивачем на адресу відповідача було направлено регресну вимогу.

Також у серпні 2018 року відповідачем надано відповідь на регресну вимогу у якій відповідач не погоджувався із сумою регресної вимоги, яка, на думку відповідача, є неймовірно завищеною та не відповідає реальним збиткам, завданим вказаному автомобілю в результаті ДТП, крім того, вказані в рахунку запчастини та роботи не відповідають характеру пошкодження, отриманих в результаті ДТП. Окрім цього, відповідач просив надати документи, що підтверджують вартість відновлювального ремонту автомобіля (висновок незалежного експерта), копію Генерального договору добровільного страхування наземних транспортних засобів цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами № 28-0101-01 від 01.02.2012 року.

Згідно положень п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, яка завдана джерелом підвищеної небезпеки (автомобілем) відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє цим транспортним засобом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана майну одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Статтею 1 Закону України "Про страхування" визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Статтею 979 ЦК України визначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

При цьому потерпілому, як кредитору, належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права: а) шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди; б) шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування; в) шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1192 ЦК України підстав.

Згідно із ст. 10 Закону України «Про страхування» страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією).

Відповідно до ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Згідно зі ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Суброгація істотно відрізняється від регресу. Основна відмінність суброгації від регресу полягає в тому, що при суброгації переходить існуюче право з усіма його забезпеченнями, а регрес породжує нове право. Суброгація - це перехід прав до третьої особи на основі закону. Регрес - це право, що виникає у особи внаслідок платежу. При суброгації до страховика переходить право, що вже виникло (з моменту заподіяння шкоди) у страхувальника. Право регресу - це право зворотної вимоги, що виникає у страховика (регредієнта) до винної особи (регресату) на тій основі, що страховик попередньо провів виконання за страховим зобов`язанням, виплативши страхове відшкодування страхувальникові, тобто право регресу виникає з моменту сплати за третю особу.

Таким чином, у спірному зобов`язанні відбулася заміна кредитора, а саме, страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки.

Таким чином, до ПрАТ «СК «Українська страхова група» перейшло право вимоги до відповідача на підставі ст. 993 ЦК України - в порядку суброгації.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Верховним судом України в узагальненнях було роз`яснено, що розгляд цивільних справ, які виникають із договорів страхування, вирішенні питання про розмір збитків, завданих транспортному засобу, суди повинні з`ясовував дійсну вартість автомобіля, вартість його ремонту та обставини щодо економічної обґрунтованості ремонту пошкодженого транспортного засобу.

У відповідності до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, між ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» та ТОВ «УніКредит Лізинг» було укладено Генеральний договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами № 28-0101-01 від 01.02.2012 предметом якого було страхування транспортних засобів.

У зв`язку із зміною назви ТОВ «УніКредит Лізинг» та ТОВ «НЕОС ЛІЗИНГ» 31.01.2017 року між позивачем та ТОВ «УніКредит Лізинг» було укладено додатковий договір № 9 до генерального договору та змінено сторони генерального договору.

02.08.2017 року між позивачем та ТОВ «НЕОС ЛІЗИНГ» було укладено додаток № 28-0101-01/8574 до генерального договору, за яким було застраховано транспортний засіб «Порше Каєн» д.н.з. НОМЕР_1 .

Частинами 1-3 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 2 ст. 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивної цивільного судочинства. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Отже, збирання з власної ініціативи доказів щодо наявності у позивача права регресної вимоги до позивача прямо суперечить принципам змагальності та диспозитивної цивільного процесу, передбаченим статтях 12 та 13 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 та ч.2 ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані, зокрема, встановлюються такими засобами письмовими, речовими і електронними доказами.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що н алежними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Статтею 78 ЦПК України регламентовано, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частинами 1 та 3 ст. 89 ЦПК України с уд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено обов`язок доказування і подання доказів при якому к ожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами 1, 2 та 4 ЦПК України визначено, що с торони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України у часник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Рішенням Європейського суду з прав людини визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням її справи, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, оскільки одним із критеріїв «розумності строку» є саме поведінка заявника. Так, суд покладає на заявника лише обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, які безпосередньо його стосуються, утримуватися від виконання заходів, що затягують провадження у справі, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для пришвидшення процедури слухання. Одним із таких прикладів, коли поведінка заявників стала однією з причин затягування розгляду справи, є рішення Європейського суду з прав людини «Чікоста і Віола проти Італії».

19.07.2022 року у судовому засіданні, на виконання процесуального обов`язку за вимогою суду, представником позивача Шмаровим О.В. було надано суду копію генерального договору № 28-0101-01 від 01.02.2012. У пункті 10 цього договору зазначено строк дії до 31.01.2013 року, тоді як настання страхового випадку відбулося 14.09.2017. За наданою копією договору встановлено, що в ньому відсутні предмет страхування та відповідні умови, за якими суд може визначити предмет страхування, підстави та розмір виплати страхового відшкодування при настанні страхового випадку. Оригіналу договору для огляду судом представником позивача не надано.

Також не надано на вимогу суду належної копії та оригіналу для огляду додаткового договору № 9 до генерального договору та додатку до № 28-0101-01/8574 до генерального договору, які є додатками до позовної заяви і без дослідження яких судом неможливий всебічний та повний розгляд обставин справи.

При цьому, суд звертає увагу на той факт, що провадження у справі № 759/13765/19 було відкрито ще 07.08.2019 року (суддя Миколаєць І.Ю.), а представники позивача надавали клопотання про залучення доказів до матеріалів справи, клопотання про долучення документів, заяву про перерозподіл цивільної справи. 22.03.2021 справу прийнято до провадження суддею Бабич Н.Д. Таким чином, з 2019 року позивач не скористався правом, визначеним ч. 1 ст. 84 ЦПК України та не повідомив суд про неможливість самостійно надати докази - належної якості договори страхування та додатки до них, які підтверджують право регресної вимоги позивача.

Що стосується розміру відшкодування, зазначеного у позові, то слід зазначити наступне.

На підтвердження позовних вимог позивачем надано копії акту огляду пошкодження транспортного засобу від 19.09.2017 року автомобіля ««Порше Каєн» д/н НОМЕР_1 , платіжного доручення № 30208 від 20.10.2017 на суму 282 882, 45 грн.; платіжного доручення № 30621 від 27.10.2017 на суму 95 035, 77 грн.; страхового акту № ДККА-58230 від 19.09.2017 та розрахунку до нього; страхового акту № ДККА-58230/1та розрахунку до нього; ремонтної калькуляція № ДККА-58230 від 29.09.2017, рахунку № НОМЕР_2 від 20.09.2017 року.

Судом всебічно, повно та об`єктивно досліджено, додані до позовної заяви документи на підставі яких позивач здійснив виплату страхового відшкодування на загальну суму 377 918 грн. 22 коп. та встановлено наступне.

Згідно п.5.1. Методики технічний огляд КТЗ оцінювачем (експертом) являє собою початковий етап дослідження, який дає змогу органолептичними методами визначити ідентифікаційні дані КТЗ; його комплектність; укомплектованість; технічний стан, обсяг і характер пошкоджень; пробіг за одометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна. Визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом (оцінювачем), який складає висновок чи звіт (акт), можливе тільки за рішенням органу (посадової особи), який здійснює судове чи досудове слідство, у разі надання ними даних, необхідних для оцінки.

Акт огляду пошкодження транспортного засобу від 19.09.2017 року автомобіля ««Порше Каєн» д/н НОМЕР_1 , складений представником ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» Кривун О.О., не містить необхідної інформації відповідно до вимог п. 5.5 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, зокрема: не вказаний номер кузова КТЗ, тобто не перевірена відповідність ідентифікаційних даних КТЗ записам у наданих документах; не зафіксовано комплектність КТЗ та його укомплектованість, наявність додаткового обладнання; не зафіксований пробіг за одометром; не зафіксовані інформативні ознаки раніше виконаного відновлювального ремонту; відсутні дані про площу пошкоджень складників КТЗ, характер та обсяг їх пошкоджень. Автомобіль ««Порше Каєн» д/н НОМЕР_1 , був оглянутий лише представником ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» який не є експертом або оцінювачами чим порушено п.5.1. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092. Суд приймає до уваги твердження представника позивача, який зазначав, що вказані у примітках до Акту огляду зруйновані паски безпеки не відносяться до події даного ДТП.

Ремонтна калькуляція № ДККА-58230 від 29.09.2017 на загальну сума ремонту з ПДВ (включаючи запасні частини) складає 292 736,92 грн, складена за результатами огляду пошкодженого транспортного засобу «Порше Каєн», реєстраційний номер НОМЕР_1 (акт огляду від 19.09.2017 року), яким визначено обсяг і характер пошкоджень. Судом встановлено, що ремонтна калькуляція містить дані пошкодження автомобіля «Порше Каєн» д/н НОМЕР_1 , які не відносяться до даного страхового випадку, що також підтверджено позивачем у судовому засіданні. Таким чином, ремонтна калькуляція не є належним, допустимим та достатнім доказом, що підтверджує розмір сплаченого страхового відшкодування.

Судом встановлено, що страхові акти № ДККА-58230 від 19.10.2017р. та № ДККА-58230/1 від 26.10.2017 року містять різні підстави для визначення суми страхового відшкодування (калькуляція № ДККА-58230 від 29.09.2017 та рахунок № НОМЕР_2 від 20.09.2017 року, відповідно), при цьому сума для розрахунку страхового відшкодування в акті №ДККА-58230/1 від 26.10.2017 року (387 772,69 грн) не відповідає сумі, зазначеній в рахунку № 1040461 від 20.10.2017 року (396947,56грн.).

Рахунок № 1040461 від 20.09.2017 року виписаний не на страхувальника ТОВ «НЕО ЛІЗИНГ», рахунок містить креслення та виправлення вручну: вартості робіт, запчастин та загальної суми.

У рахунку № 1040461 від 20.09.2017 року, виписаному ТОВ «Віннер ПЦКА» зазначено, що він дійсний на протязі трьох банківських днів включно день виписки рахунку, проте, виплата на ТОВ «Віннер ПЦКА» протягом трьох банківських днів здійснена не була. Отже, рахунок № НОМЕР_2 від 20.09.2017 року, виписаний ТОВ «Віннер ПЦКА, втратив силу первинного документа у відповідності до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» № 996-ХІV від 16.07.1999 року, і не міг братися за основу при виплаті страхового відшкодування.

Таким чином, у страховика також були відсутні підстави складати страховий акт №ДККА-58230/1 від 26.10.2017 року на підставі рахунку ТОВ «Віннер ПЦКА» від 20.09.2017 року № 1040461, який втратив силу.

Отже, рахунок № НОМЕР_2 від 20.09.2017 року не можливо прийняти як належний доказ щодо дійсної вартості ремонту транспортного засобу, пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Судом надано оцінку, наявного на Сd-диску наданого позивачем, направлення № ДККА-58230/2 від 18.09.2017 для складання калькуляції вартості відновлювального ремонту, складеного ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» у якому зафіксовано наявність п`ятдесяти позицій виявлених пошкоджень автомобіля ««Порше Каєн» д/н НОМЕР_1 . При цьому представник позивача не володів інформацією щодо попередніх дорожньо-транспортних пригод автомобіля ««Порше Каєн» д/н НОМЕР_1 .

Суд вважає, що провина відповідача ОСОБА_3 щодо пошкодження передньої, верхньої, внутрішніх та бокових частин автомобіля ««Порше Каєн» д/н НОМЕР_1 , позивачем не доведена.

Для усунення розбіжностей при визначенні матеріального збитку, суд повинен у порядку, визначеному процесуальним законом роз`яснити сторонам про необхідність призначення у справі судової автотоварознавчої експертизи, а також наслідки непризначення відповідної експертизи та положення щодо належності та допустимості доказів (постанова Верховного Суду від 19.09.2018 року у справі №753/21177/16-ц).

Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 03.06.2021 у справі № 759/13765/19 було судову автотоварознавчу 27.10.2021 року експертизу.

27.10.2021 року від експерта Куліша О.В. до Святошинського районного суду надійшло повідомлення про неможливість надання висновку та визначення матеріальної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 14 вересня 2017 року, власнику автомобіля марки «Порше Каєн», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2013 року випуску, без врахування ПДВ, станом на день дорожньо-транспортної пригоди. При цьому експерт зазначає про відсутність вихідних даних, необхідних для проведення експертизи, а саме ненадання інформації про характер і обсяг наявних пошкоджень: панелі ліхтаря заднього лівого, площу пошкодження, що підлягає ремонту (у кв.м.) чи за довжиною пошкодження в погонних сантиметрах, пошкодженого складника КТЗ.

Судом також надано оцінку повідомленню №03/06 про неможливість надання висновку судової автотоварознавчої експертизи від 21.06.2022 року, складеному судовим експертом

Новоселецьким В.А., який має вищу автотехнічну освіту, кваліфікацію судового експерта за спеціальністю 12.2 «Визначення вартості колісних транспортних засобів та розміру збитку завданого власнику транспортного засобу» (свідоцтво № 593 від 04.12.2001, видане Міністерством юстиції України; дійсне до 07.09.2023; стаж роботи за спеціальністю складає 35 років).

Суд враховує ту обставину, що судовий експерт Новоселецький В.А. у про кримінальну відповідальність за ст. 385 КК України обізнаний, про що свідчить його підпис та печатка у повідомленні.

На дослідження судовому експерту Новоселецькому В.А. було поставлено питання «Який розмір матеріальної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 14 вересня 2017 року, власнику автомобіля Porsche Cayenne, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2013 року випуску, без врахування ПДВ, станом на день дорожньо-транспортної пригоди?».

Відповідно до повідомлення № 03/06 експерт Новоселецький В.А. зазначає, що у зв`язку з тим, що в обсязі наданих матеріалів провести повне дослідження, дати обґрунтований та об`єктивний письмовий висновок на поставлене питання не можливо, на підставі ст. 72 ЦПК України, п. 2.2 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз № 53/5 від 08.10.1998. Отже, з наданих фотокопій матеріалів цивільної справи № 759/13765/19 та фотографій вбачається, що огляд КТЗ та оформлення матеріалів оцінки були виконані з недоліками (відсутність зафіксованого пробігу за одометром; відсутність зафіксованих даних про площу пошкоджень складників КТЗ, характеру та обсягу їх пошкоджень; відсутність точного характеру та обсягу пошкоджень, площі деформації частин складових кузова, тощо), які суттєво вплинули на результат визначення завданої шкоди КТЗ Porsche Cayenne, реєстраційний номер НОМЕР_1. Також значний вплив на встановлений розмір матеріальної шкоди мала невизначеність щодо застосування коефіцієнту фізичного зносу (Ез) У зв`язку з відсутністю необхідних вихідних даних та враховуючи те, що наявні вихідні дані відображені в наданих матеріалах неоднозначно (розбіжності між Актом огляду пошкодженого КТЗ від 19 вересня 2017 та рахунком з СТО «Віннер ПЦКА»), визначити розмір матеріальної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 14 вересня 2017 року, власнику автомобіля Porsche Cayenne, реєстраційний номер НОМЕР_4 , 2013 року випуску, без врахування ПДВ, станом на день дорожньо-транспортної пригоди не можливе.

Тобто, беручи до уваги викладене, обставини справи, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено обставини, які мають значення для справи і на які він посилається як на підставу своїх вимог, а також не надано докази наявності підстав стягнення страхового відшкодування у порядку регресу, як і не доведено належними, допустимими та достатніми доказами розмір сплаченого страхового відшкодування.

З огляду на викладене, на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 141 ЦПК України у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 990, 1191, 1192 ЦК України, Законом України "Про страхування", Закону України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду виготовлено та підписано 22.07.2022 року.

Суддя Бабич Н.Д.