Справа № 2-1025/97
УХВАЛА

28 грудня 2022 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Палюх Н.М.

за участю секретаря Демидюк О.В.

з участю представника ОСОБА_1

розглянувши заяву представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 про заміну позивача ОСОБА_4 її правонаступником ОСОБА_2 у справі №2-1025/97 та виправлення описки в рішенні суду,

в с т а н о в и в:

В провадженні Залізничного районного суду м. Львова перебувала справа № 2-1025/97 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про реальний поділ будинковолодіння та встановлення порядку користування земельною ділянкою.

Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 23.12.1997 позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено, виділено ОСОБА_4 у володіння, користування та розпорядження 7/12 ідеальних частин будинковолодіння АДРЕСА_1 , а саме: приміщення: веранду-тамбур II площею 4.8. кв.м., коридор площею 3,0 кв.м., кухню I-I площею 7,0 кв.м.; комору 1-2 2,0 кв.м., житлову кімнату площею 7,0 кв.м.; комору 1-2 площею 2,0 кв.м., житлову кімнату площею 14.2 кв.м., а всього на загальну суму 5725 грн. 50 коп.; виділено у володіння, користування та розпорядження ОСОБА_5 5/12 ідеальних частин будинковолодіння АДРЕСА_1 , а саме, приміщення: кухню 2-1 площею 7,8 кв.м.; житлову кімнату 2-2 площею 14 кв.м., а всього на загальну суму 4191 грн 50 коп.; зобов`язано ОСОБА_4 закласти існуючий вхід у приміщення веранди-тамбуру (1); перенести сходи і обладнати окремий вхід шляхом пробивки дверного прорізу з протилежної сторони; закласти дверний проріз з коридору до житлової кімнати 2-1; зобов`язано ОСОБА_5 обладнати окремий вхід в свою частину будинку шляхом прибудови веранди-тамбуру; пробити дверний проріз до кімнати 2-1; стягнуто з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_4 грошову компенсацію в сумі 59 грн. 40 коп. в користь ОСОБА_6 2 479 грн. 20 коп.; стягнуто з ОСОБА_4 недоплачене державне мито в сумі 186 грн. 27 коп.; стягнуто з ОСОБА_5 державне мито в сумі 209 грн. 57 коп. Встановлено порядок користування земельною ділянкою між співвласниками: ОСОБА_4 залишено в користуванні земельну ділянку загальною площею 154 кв.м. з зовнішніми розмірами по периметру: 9,0; 2,1; 3,9; 1,0; по будинку /3,8; 7,42; 2,8; 2,46; 2,4/ 5,6; 7,8; 9,3; 5,5; 2,5; 26,3 м. ОСОБА_5 залишено в користуванні земельну ділянку загальною площею 118,6 кв.м. з зовнішніми розмірами по периметру: 9,0; 2,1; 3,9; 1,0; по будинку /3,8; 7,42; 2,8; 2,46; 2,4/ 5,6; 7,8; 9,3; 5,5; 2,5; 26,3 м. У спільному користуванні співвласників залишено земельну ділянку площею 51,5 кв.м. по периметру 2,5; 20,45; 2,5; 20,45. Існуючий в`їзд на земельну ділянку будинковолодіння перенесено на земельну ділянку, яка виділена в спільне користування. Власнику 7/12 частин будинковолодіння обладнати окремий вхід на його земельній ділянці з метою максимальної ізоляції.

22.07.2021 представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 звернувся в суд із заявою, в якій просить замінити позивача ОСОБА_4 правонаступником ОСОБА_2 , виправити описку в рішенні Залізничного районного суду м. Львова від 23 грудня 1997 року по справі № 2-1025/97 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про реальний поділ будинковолодіння та встановлення порядку користування земельною ділянкою, яким визначено порядок користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 . Заява обгрунтована тим, що після смерті ОСОБА_4 право власності на 7/12 частин будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину перейшло до ОСОБА_7 . 03 жовтня 2002 року ОСОБА_7 подарував ОСОБА_2 7/12 частин житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідною частиною господарських будівель і споруд. Станом на даний час ОСОБА_2 є власником 7/12 частин житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідною частиною господарських будівель і споруд. Таким чином, рішення Залізничного районного суду м.Львова від 23 грудня 1997 року по справі №2-1025/97 впливає на права та обов`язки ОСОБА_2 , оскільки вона, на даний час, є власником 7/12 частин житлового будинковолодіння АДРЕСА_1 з відповідною частиною господарських будівель і споруд та користувачем земельної ділянки, призначеної для обслуговування земельної ділянки частини даного житлового будинку. Крім цього, зазначає, що ухвалюючи рішення від 23 грудня 1997 року по справі №2-1025/97, яким визначено порядок користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , Залізничний районний суд м. Львова допустив описку в резолютивні частині рішення, а саме виділив в користування позивачу ОСОБА_4 та відповідачу ОСОБА_5 ту саму земельну ділянку. З врахуванням наведеного просить заяву задоволити.

В судовому засіданні представник ОСОБА_5 ОСОБА_1 проти задоволення заяви заперечив, дав пояснення аналогічно наведеним у письмових запереченнях від 28.12.2022.

Інші сторони в судове засідання не з`явилися, причини неявки не повідомили, проте їхня неявка не перешкоджає розгляду питання про внесення виправлень, що узгоджується з ч. 2 ст. 269 ЦПК України.

Згідно зі статтею 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу.

Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`якові для особи, яку він замінив.

Судом встановлено, що рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 23 грудня 1997 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено. Виділено ОСОБА_4 у володіння, користування та розпорядження 7/12 ідеальних частин будинковолодіння АДРЕСА_1 , а саме: приміщення: веранду-тамбур II площею 4.8. кв.м., коридор площею 3,0 кв.м., кухню I-I площею 7,0 кв.м.; комору 1-2 2,0 кв.м., житлову кімнату площею 7,0 кв.м.; комору 1-2 площею 2,0 кв.м., житлову кімнату площею 14.2 кв.м., а всього на загальну суму 5725 грн. 50 коп.; виділено у володіння, користування та розпорядження ОСОБА_5 5/12 ідеальних частин будинковолодіння АДРЕСА_1 , а саме, приміщення: кухню 2-1 площею 7,8 кв.м.; житлову кімнату 2-2 площею 14 кв.м., а всього на загальну суму 4191 грн 50 коп.; зобов`язано ОСОБА_4 закласти існуючий вхід у приміщення веранди-тамбуру (1); перенести сходи і обладнати окремий вхід шляхом пробивки дверного прорізу з протилежної сторони; закласти дверний проріз з коридору до житлової кімнати 2-1; зобов`язано ОСОБА_5 обладнати окремий вхід в свою частину будинку шляхом прибудови веранди-тамбуру; пробити дверний проріз до кімнати 2-1; стягнуто з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_4 грошову компенсацію в сумі 59 грн. 40 коп. в користь ОСОБА_6 - 2479 грн. 20 коп.; стягнуто з ОСОБА_4 недоплачене державне мито в сумі 186 грн. 27 коп.; стягнуто з ОСОБА_5 державне мито в сумі 209 грн. 57 коп. Встановлено порядок користування земельною ділянкою між співвласниками: ОСОБА_4 залишено в користуванні земельну ділянку загальною площею 154 кв.м. з зовнішніми розмірами по периметру: 9,0; 2,1; 3,9; 1,0; по будинку /3,8; 7,42; 2,8; 2,46; 2,4/ 5,6; 7,8; 9,3; 5,5; 2,5; 26,3 м. ОСОБА_5 залишено в користуванні земельну ділянку загальною площею 118,6 кв.м. з зовнішніми розмірами по периметру: 9,0; 2,1; 3,9; 1,0; по будинку /3,8; 7,42; 2,8; 2,46; 2,4/ 5,6; 7,8; 9,3; 5,5; 2,5; 26,3 м. У спільному користуванні співвласників залишено земельну ділянку площею 51,5 кв.м. по периметру 2,5; 20,45; 2,5; 20,45. Існуючий в`їзд на земельну ділянку будинковолодіння перенесено на земельну ділянку, яка виділена в спільне користування. Власнику 7/12 частин будинковолодіння обладнати окремий вхід на його земельній ділянці з метою максимальної ізоляції.

Після смерті ОСОБА_4 право власності на 7/12 частин будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим Другою Львівською нотаріальною конторою 27 жовтня 1998 року перейшло до ОСОБА_7 .

03 жовтня 2002 року ОСОБА_7 подарував ОСОБА_2 7/12 частин житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідною частиною господарських будівель і споруд.

Отже станом на даний час ОСОБА_2 є власницею 7/12 частин житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідною частиною господарських будівель і споруд.

Відповідно до статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Згідно з частиною другою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 лютого 2021 року у справі №911 /3411/14 (провадження №12-39гс20) зробила наступні правові висновки.

Відповідно до частини першої статті 52 ГПК України у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу.

У виконавчому провадженні заміна сторони виконавчого провадження відбувається на підставі статті 334 ГПК України, а саме: у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Суд розглядає заяву про заміну сторони її правонаступником у десятиденний строк з дня її надходження до суду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи та заінтересованих осіб. Неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.

Положення про процесуальне правонаступництво та про заміну сторони виконавчого провадження, які наведені у Цивільному процесуальному кодексі України (статті 55 та 442 цього Кодексу відповідно) та застосовувалися Верховним Судом у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 27 листопада 2019 року у справі № 496/2685/13-ц, не відрізняються за своїм змістом від приписів ГПК України і передбачають підстави та умови заміни особи у правовідносинах, у яких виник спір, та наслідки вибуття однієї із сторін виконавчого провадження.

Також відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Заміна сторони виконавчого провадження правонаступником, тобто здійснення процесуального правонаступництва після набрання судовим рішенням законної сили, полягає в поширенні на правонаступників законної сили судового рішення. При цьому на правонаступників законна сила судового рішення поширюється усіма своїми правовими наслідками - незмінністю, неспростовністю, виключністю, преюдиційністю, виконуваністю.

Пункт 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі, зокрема, фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Водночас після закінчення виконавчого провадження не виключається можливість подальшого руху справи як в межах перегляду рішення суду (апеляційний, касаційний перегляд, перегляд за нововиявленими або виключними обставинами), так і в межах виконання рішення суду (поворот виконання, оскарження постанови про закінчення виконавчого провадження), а також у зв`язку із судовим контролем за виконанням рішення суду.

Тож навіть після закінчення виконавчого провадження в учасника справи може виникати ряд процесуальних питань, пов`язаних із захистом його прав та охоронюваних інтересів.

Правонаступництво як інститут цивільного процесуального права нерозривно пов`язане з правонаступництвом як інститутом цивільного права, адже зміни у матеріально-правових відносинах зумовлюють необхідність привести процесуальний стан осіб як учасників таких матеріально-правових відносин у відповідність з їх дійсною юридичною зацікавленістю у перебігу та результаті судового провадження, в тому числі у виконанні рішення суду.

Правонаступництво як інститут цивільного процесуального права має універсальний характер. У разі вибуття правопопередника з виконавчого провадження до правонаступника переходить весь комплекс процесуальних прав та обов`язків, притаманних для сторони виконавчого провадження, і, відповідно, комплекс процесуальних прав та обов`язків, притаманних стороні судового провадження, враховуючи стадію, на якій відбулося правонаступництво.

Закінчення виконавчого провадження, у тому числі й у випадку фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, не виключає подальшого існування процесуальних правомочностей учасника справи в межах судового провадження, тож не має наслідком заборону здійснення процесуального правонаступництва щодо них. Питання процесуального правонаступництва у всіх випадках вирішується судом, який при його вирішенні повинен дослідити по суті обставини та підстави правонаступництва.

З огляду на викладене вище Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від висновку, викладеного Верховним Судом у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 27 листопада 2019 року у справі № 496/2685/13-ц про те, що заміна сторони правонаступником можлива і після закриття виконавчого провадження у зв`язку з його виконанням.

З аналізу наведеного можна зробити висновок про те, що оскільки виконавче провадження є самостійною стадією судового процесу, сторони виконавчого провадження належать до учасників справи, а отже, якщо процесуальне правонаступництво має місце на стадії виконавчого провадження, заміна сторони виконавчого провадження означає й заміну учасника справи. Відтак заміна у разі вибуття сторони виконавчого провадження правонаступником (стаття 334 ГПК України) має відбуватись з одночасною заміною правонаступником відповідного учасника справи (стаття 52 ГПК України). Відповідний висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду також у постанові від 3 листопада 2020 року у справі №916/16/17 (пункт 73).

У постанові від 3 листопада 2020 року у справі № 916/16/17 Велика Палата Верховного Суду, розглядаючи питання заміни сторони виконавчого провадження, також зазначила про те, що на стадії виконавчого провадження як на завершальній стадії судового провадження можлива заміна сторони виконавчого провадження правонаступником за наявності відкритого виконавчого провадження. Після відкриття виконавчого провадження та до його закінчення заміна сторони виконавчого провадження (з одночасною заміною відповідного учасника справи) правонаступником здійснюється у порядку передбаченому статтею 334 цього Кодексу, з урахуванням підставі визначених статтею 52 ГПК України. У цьому випадку приписи статті 334 ГПК України, що містить процесуальні особливості здійснення правонаступництва на стадії виконання судового рішення, застосовуються разом з положеннями статті 52 цього Кодексу. Натомість як до відкриття виконавчого провадження, так і після його закінчення заміна учасника справи правонаступником здійснюється виключно на підставі статті 52 Господарського процесуального кодексу України. У такому випадку з огляду на відсутність відкритого виконавчого провадження заміна відповідної сторони виконавчого провадження правонаступником є неможливою. Єдиним винятком є заміна боржника або стягувача у виконавчому документі до відкриття виконавчого провадження, що окремо обумовлено у частині п`ятій статті 334 ГПК України (пункти 74 та 75 зазначеної вище постанови).

При розгляді заяви ТОВ «ФК «Геліос» суди попередніх інстанцій з`ясували, що виконавче провадження у цій справі закрито у зв`язку з його виконанням. В такому випадку особа, яка вважає себе правонаступником позивача/стягувача та бажає набути та реалізувати існуючі процесуальні права, притаманні позивачу/стягувачу (на оскарження судового рішення та/або постанови державного виконавця, подати заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами), може заявити про заміну сторони у справі, ініціювавши відкриття відповідної стадії процесу. Саме після відкриття однієї зі стадій господарського процесу і можуть бути досліджені обставини та подані на їх обґрунтування докази щодо правонаступництва у спірних правовідносинах.

Як зазначає Велика Палата Верховного Суду у пункті 6.3. наведеної Постанови положення про процесуальне правонаступництво та про заміну сторони у виконавчому провадженні, які наведені у Цивільному процесуальному кодексі України не відрізняються за своїм змістом від приписів Господарського процесуального кодексу України.

Виходячи із змісту наведеної постанови для заміни сторони правонаступником заміна сторони правонаступником можлива на будь-якій стадії процесу, в тому числі після закінчення виконавчого провадження (пункт 6.15).

Для заміни сторони необхідна сукупність декількох умов, а саме: щоб відбулося матеріально-правове правонаступництво (пункти 6.12-6.14), особа, яка вважає себе правонаступником сторони може заявити про заміну сторони, ініціювавши відкриття відповідної стадії процесу (пункт 6.19).

Отже, коли ОСОБА_2 набула право власності на 7/12 частин житлового будинку АДРЕСА_1 після позивача у справі ОСОБА_4 , відбулося матеріально-правове правонаступництво, а тому рішення Залізничного районного суду м. Львова від 23 грудня 1997 року по справі №2-1025/97 стосується прав та обов`язків ОСОБА_2 , в тому числі і щодо визначення порядку користування земельною ділянкою.

З врахуванням наведеного заява представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 про заміну позивача ОСОБА_4 правонаступником ОСОБА_2 підлягає до задоволення.

Натомість покликання представника ОСОБА_1 на те, що ОСОБА_2 не могла і не може бути правонаступником ОСОБА_4 , так як вона може бути лише сингулярним правонаступником ОСОБА_7 в частині прав і обов`язків, які обумовлені в договорі дарування частини житлового будинку, є безпідставними та необгрунтованими, оскільки не грунтуються на вимогам чинного законодавства та позиції Верховного Суду України.

Відповідно до ст. 269 ЦПК України, суд може з власної ініціативи або за заявою учасників справи виправити допущені в рішенні чи ухвалі описки чи арифметичні помилки. Питання про внесення виправлень вирішується без повідомлення учасників справи, про що постановляється ухвала. За ініціативою суду питання про внесення виправлень вирішується в судовому засіданні за участю учасників справи, проте їхня неявка не перешкоджає розгляду питання про внесення виправлень.

Статтею 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

Як вбачається зі змісту п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні (рішенні або ухвалі), суд не має права змінювати зміст судового рішення, він лише усуває такі неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення чи його правосудності. Питання про внесення виправлень може бути вирішено судом, що ухвалив рішення, як із власної ініціативи, так і за заявою осіб, які беруть участь у справі, і незалежно від того, чи виконано рішення, але в межах установленого законом строку, протягом якого воно може бути пред`явлено до примусового виконання. Внесення виправлень у судове рішення, яке не підлягає примусовому виконанню, строком не обмежено. Після внесення виправлень чи арифметичних помилок текст рішення змінювати не можна, проте у виконавчому листі наводяться формулювання резолютивної частини рішення в тій редакції, яку воно отримало у зв`язку з постановленням відповідної ухвали.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 23 грудня 1997 року по справі №2-1025/97 суд встановив порядок користування земельною ділянкою між співвласниками: ОСОБА_4 залишив в користуванні земельну ділянку загально площею 154 кв.м. з зовнішніми розмірами по периметру: 9,0; 2,1; 3,9; 1,0; по будинку /3,8; 7,42; 2,8; 2,46; 2,4/ 5,5; 7,8; 9,3; 5,5; 2,5; 26,3 м; ОСОБА_5 залишив в користуванні земельну ділянку загальною площею 118,6 кв.м. з зовнішніми розмірами по периметру: 9,0; 2,1; 3,9; 1,0 по будинку /3,8; 7,42; 2,8; 2,46; 2,4/ 5,5; 7,8; 9,3; 5,5; 2,5; 26,3 м.

Таким чином, з резолютивної частини рішення вбачається, що судом допущена описка в частині виділення співвласникам будинковолодіння однієї і тієї ж частини земельної ділянки.

Разом з тим в мотивувальній частині рішення суд зазначає наступне: «Вирішуючи питання про порядок користування земельною ділянкою сторонами, що є біля будинку АДРЕСА_1 суд вважає, що такий слід провести по згаданому вище варіанту додаткової будівельно-технічної експертизи, яку проводила експерт ОСОБА_8 »

У висновку №1525 додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 16.09.1997 (а.с. 136-143) експерт надаючи відповідь на сьоме питання експертизи зазначає: «Експертом запропоновано один варіант порядку користування земельної ділянкою, враховуючи варіант розподілу житлового будинку, існуючий порядок користування житловим будинком і господарськими спорудами.

Власнику 7/12 частин надати в користування земельну ділянку загальною площею 154 кв.м. з розмірами по периметру: 9,0 м., 2,1 м., 3,9 м, 1,0 м, по будинку (3,8 м, 7,42 м, 2,6 м, 2,46 м, 2,4 м) 5,5 м, 7,8 м, 9,3 м, 5,5 м, 2,5 м, 26,30 м - зелений колір додатку №2 до висновку.

Власнику 5/12 частин надати в користування земельну ділянку загальною площею 118,6 кв.м. з розмірами по периметру 2,8 м, 2,2 м, 3,9 м, 1,0 м, по будинку (3,9 м, 7,42 м, 2,72 м, 2,46 м) 5,5 м, 13,0 м. земельну ділянку з розмірами по периметру 0,5 м, 9,3 м, 5,5 м, 12,1 м, 6,0 м, 2,5 м - синій колір додатку №2 до висновку.»

Таким чином, ухвалюючи рішення 23 грудня 1997 року Залізничний районний суд м.Львова допустив описку в резолютивній частині рішення та виділив в користування позивачу і відповідачу одну і ту саму земельну ділянку.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що в рішенні Залізничного районного суду м.Львова від 23.12.1997 року у цивільній справі №2-1025/97 допущено описку, а тому заяву представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 слід задовольнити.

Керуючись ст.ст. 55, 269, 258-261, 353, 354 ЦПК України, суд

п о с та н о в и в:

Заяву представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 задовольнити.

Замінити позивача ОСОБА_4 її правонаступником ОСОБА_2 у справі №2-1025/97 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про реальний поділ будинковолодіння та встановлення порядку користування земельною ділянкою.

Виправити описку в рішенні Залізничного районного суду м. Львові від 23.12.1997 у цивільній справі №2-1025/97 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про реальний поділ будинковолодіння та встановлення порядку користування земельною ділянкою, змінивши в абзаці 10 резолютивної частини рішення із « ОСОБА_5 залишити в користуванні земельну ділянку загальною площею 118,6 кв.м з зовнішніми розмірами по периметру: 9,0 м; 2,1 м; 3,9 м; 1,0 м по будинку /3,8 м; 7,42 м; 2,8 м; 2,46 м; 2,4 м/ 5,5 м; 7,8; 9,3 м; 5,5 м; 2,5 м; 26,3 м» на « ОСОБА_5 залишити в користуванні земельну ділянку загальною площею 118,6 кв.м з зовнішніми розмірами по периметру 2,8 м; 2,2 м; 3,9 м; 1,0 м, по будинку /3,9 м, 7,42 м, 2,72 м, 2,46 м/ 5,5 м, 13,0 м і земельну ділянку з розмірами по периметру 0,5 м, 9,3 м, 5,5 м, 12,1 м, 6,0 м, 2,5 м».

На ухвалу суду може бути подана апеляція до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 02.01.2023.

Суддя: