Справа № 404/7976/21
Номер провадження 2/404/2126/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2022 року Кіровський районний суд м. Кіровограда в складі:

головуючого судді Варакіної Н.Б.

при секретарі - Шеремет Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП судом не встановлено, АДРЕСА_2 ) про визначення частки майна, визнання права власності на Ѕ частку квартири,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визначення частки майна, визнання права власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_3 . В обгрунтування позову зазначила, що квартира під АДРЕСА_3 належить позивачеві та відповідачу на праві спільної сумісної власності на підставі статті 60 СК України та договору купівлі- продажу від 1 грудня 1998 року, що підтверджується зазначеним договором, та штампом у паспорті про реєстрацію шлюбу 21.07.1990 року. Договір купівлі-продажу засвідчений ТОВ Універсальна товарна біржа

«Інкопмарк Контракт» і на підставі ст. 15 Закону України від 10.12.1991 року

«Про товарну біржу» зареєстрований під реєстраційним-номером 472, що

підтверджується реєстрацією договору купівлі- продажу. Згідно з вимогами закону, що діяв на той період часу, договір купівлі продажу, зареєстрований у Кіровоградському обласному бюро технічної інвентаризації у грудні 1998 року, та записаний у реєстрову книгу під № 30880/110, що підтверджується штампом ОБТИ на другій стороні договору та довідкою ООБТИ. За договором купівлі-продаж здійснений 1 грудня 1998 року, під час дії Закону України «Про власність», відповідно до ч.З ст.334 закону, право власності спірну квартиру виникло з моменту реєстрації придбаної квартири в КООБТІ, та подальшого визнання права власності немає.Зазначена квартира є загальною спільною власністю позивача і колишнього чоловіка ОСОБА_2 . ОСОБА_2 тривалий час проживає за межами України, в Україну за останні 20 років не приїжджав, раніше був зареєстрований у дома матері по АДРЕСА_4 , виписаний звідти , виїхав на постійне місце проживання в Росію, та є громадянином іншої держави.У спірній квартирі ОСОБА_2 ніколи не був зареєстрований і ніколи не проживав.Ніяких відносин позивач із новою родиною колишнього чоловіка не підтримує і його місцезнаходження в цей час позивачеві не відомо.

Позивач з лютого 1991 року була зареєстрована в будинку як член сім`ї відповідача, однак 24.01.2007 року шлюб розірвано і позивач переїхала проживати на інше постійне місце проживання в квартиру АДРЕСА_5 , в спірну квартиру.Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 6 грудня 2011 року позивач була визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням будинку АДРЕСА_4 шляхом зняття її з реєстраційного обліку, що підтверджується копією рішення суду.Позивач проживає в квартирі АДРЕСА_3 не зареєстрований, так як не є власником, що підтверджується довідкою № 1768.Позивач підтримує квартиру в належному стані, повністю оплачує всі комунальні послуги, зробила ремонт, протягом 14 років відповідач, не мав до позивача ніяких претензій, не заявляв ніяких намірів жити в Україні.У цей час виникла необхідність у реєстрації у зазначеної квартири, однак, ВГІРФО Кіровського ВМ Кіровоградського МВ УМВС України в Кіровоградській області відмовляє в реєстрації тому, що частки співвласників не визначені и позивач не є власником.

У зв`язку з неможливістю реєстрації по місту проживання змушує позивача звернутися за захистом своїх інтересів до суду.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04 січня 2022 року відкрито спрощене позовне провадження по справі.

Позивач та представник позивача ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку щодо задоволення позову з наступних підстав.

Судом всатвнолено, що квартира під АДРЕСА_3 належить позивачеві та відповідачу на праві спільної сумісної власності на підстави статті 60 СК України та договору купівлі- продажу від 1 грудня 1998 року, що підтверджується зазначеним договором, та штампом у паспорті про реєстрацію шлюбу 21.07.1990 року.

Договір купівлі-продажу засвідчений ТОВ Універсальна товарна біржа

«Інкопмарк Контракт» і на підставі ст. 15 Закону України від 10.12.1991 року

«Про товарну біржу» зареєстрований під реєстраційним-номером 472, що

підтверджується реєстрацією договору купівлі- продажу.

Згідно з вимогами закону, що діяв на той період часу, договір купівлі продажу, зареєстрований у Кіровоградському обласному бюро технічної інвентаризації у грудні 1998 року, та записаний у реєстрову книгу під № 30880/110, що підтверджується штампом ОБТИ на другій стороні договору та довідкою ООБТИ.

За договором купівлі-продаж здійснений 1 грудня 1998 року, під час дії Закону України «Про власність», відповідно до ч.З ст.334 закону, право власності спірну квартиру виникло з моменту реєстрації придбаної квартири в КООБТІ, та подальшого визнання права власності немає.

Зазначена квартира є загальною спільною власністю позивача і колишнього чоловіка ОСОБА_2 .

ОСОБА_2 тривалий час проживає за межами України, в Україну за останні 20 років не приїжджав, раніше був зареєстрований у домі матері по АДРЕСА_4 , виписаний звідти , виїхав на постійне місце проживання в Росію, та є громадянином іншої держави. У спірній квартирі ОСОБА_2 ніколи не був зареєстрований і ніколи не проживав.Ніяких відносин позивач із новою родиною колишнього чоловіка не підтримує і його місцезнаходження в цей час позивачеві не відомо.

Позивач з лютого 1991 року була зареєстрована в будинку як член сім`ї відповідача, однак 24.01.2007 року шлюб між розірвано і позивач переїхала проживати на інше постійне місце проживання в квартиру АДРЕСА_5 , в спірну квартиру.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 6 грудня 2011 року позивач була визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням будинку АДРЕСА_4 шляхом зняття її з реєстраційного обліку, що підтверджується копією рішення суду.

Позивач проживає в квартирі АДРЕСА_3 не зареєстрований, так як не є власником, що підтверджується довідкою № 1768.Позивач підтримує квартиру в належному стані, повністю оплачує всі комунальні послуги, зробила ремонт, протягом 14 років відповідач, не мав до позивача ніяких претензій, не заявляв ніяких намірів жити в Україні.У цей час виникла необхідність у реєстрації у зазначеної квартири, однак, ВГІРФО Кіровського ВМ Кіровоградського МВ УМВС України в Кіровоградській області відмовила в реєстрації тому, що частки співвласників не визначені і позивач не є власником.

Оскільки спірний договір був підписаний сторонами 01 грудня 1998 року, тобто у період дії ЦК Української РСР 1963 року, то застосуванню підлягають саме норми вказаного Кодексу.

На час укладення вищевказаного договору позивачу не було відомо, що правочин у відповідності до ст. 47 Цивільного Кодексу Української РСР (1963 року) підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час також був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно до ст. 15 якого, правочини зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягали.

Відповідно до ст. 4 ЦК Української РСР у редакції 1963 року - цивільні права і обов`язки виникають з підстав, передбачених законодавством, в тому числі і з угод.

В відповідності до ст. 41 ЦК Української РСР у редакції 1963 року угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків.

При вчиненні правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності, всі сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу квартири, правочини були реальними і вчинені у формі, дозволенній чинним законодавством України в 1996 році.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень до ЦК України від 16 січня 2003 р. ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Відповідно до ст. 128 ЦК Української РСР у редакції 1963 року право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

За ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч.1 ст.60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

Суд приходить до висновку, що оскільки іншим шляхом реалізувати свої права позивач не має можливості, позов підлягає задоволенню.

Судові витрати залишити по фактично понесеним позивачами.

На підставі ст. ст. 1216-1225, 1261,1268 ЦК України, керуючись ст. ст.134-142, 263,265,268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП судом не встановлено, АДРЕСА_2 ) про визначення частки майна, визнання права власності на Ѕ частку квартири задовольнити.

Визначити частки власників квартири АДРЕСА_3 , засвідчений 1998 року та зареєстрований на Універсальній товарній біржі «Інкопмарк-Контракт» під реєстраційним номером 472 , що належить ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на праві загальної спільної власності, визначивши кожному по Ѕ частки.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_3 .

Судові витрати залишити по фактично понесеним.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення складено 21.07.2022.

Суддя Кіровського Н. Б. Варакіна

районного суду

м.Кіровограда